РОЗІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 327/311/18
Провадження № 2/327/125/2018
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
18.10.2018 року смт.Розівка
Розівський районний суд Запорізької області у складі:
головуючого судді Антіпової Т.А.,
за участю секретаря судового засідання Літвінової Т.А.,
за відсутності осіб, які повинні брати участь у справі,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду смт. Розівка цивільну справу за позовом Акціонерного товариства ОСОБА_1 банк «Приватбанк» (далі АТ КБ «Приватбанк») до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,
В С Т А Н О В И В:
21 червня 2018 року АТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № б/н від 13.02.2006 року у розмірі 33 128 грн. 74 коп., яка склалася із заборгованості за кредитом 2 129 грн. 39 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом 28 545 грн. 60 коп., заборгованість за пенею 400 грн. 00 коп., штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: фіксована частина 500 грн. 00 коп.; процентна складова 1 553 грн. 75 коп. Також, у позовній заяві позивач просить стягнути з відповідача суму понесених судових витрат у розмірі 1 762 грн. 00 коп.
Відповідно до ухвали Розівського районного суду Запорізької області від 22.06.2018 року зазначена позовна заява залишена без руху та позивачеві надано строк для усунення вказаних в ухвалі недоліків (а.с. 27).
17.07.2018 року позивачем виконані вимоги ухвали суду від 22.06.2018 року та усунені зазначені в ній недоліки (30-47).
Відповідно до ухвали Розівського районного суду Запорізької області від 14.08.2018 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін (а.с. 52).
В судове засідання представник позивача не прибув, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності та зазначив, що підтримує позовні вимоги у повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи та винесення судом заочного рішення (а.с. 25).
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявилася, про час і місце його проведення повідомлена належним чином, причини своєї неявки суду не повідомила, клопотання про відкладення розгляду справи або про розгляд справи без її участі не заявляла (а.с. 93, 103).
За письмової згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України.
Виходячи з наведеного, а також положень ч.3 ст.211, ст.280 ЦПК України, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні судового засідання за відсутності сторін та їх представників.
У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось через неявку у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі.
Суд, з'ясувавши позицію позивача у справі, викладену у позовній заяві, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, надавши їм належну оцінку, вважає, що позов підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.
Відповідно до положень ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази надаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч.ч.3,4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.2 ст. 78 ЦПК України).
За змістом частини першої статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Щодо укладення між сторонами кредитного договору судом встановлено наступне.
Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти, як це передбачено ч. 1 ст. 1048 ЦК України.
За визначенням ч. 1ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.
Згідно зі ст. 629 ЦК України, договір є обовязковим для виконання сторонами.
Статтею 634 ЦК України передбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Визначення поняття зобовязання міститься у ч. 1 ст. 509 ЦК України, відповідно до якої зобовязання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.
Судом встановлено, що 13.02.2006 року між позивачем та відповідачем був укладений договір шляхом заповнення анкети - заяви, яка разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами складає договір про надання банківських послуг. На підставі зазначеного договору відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку.
У Анкеті-заяві зазначено, що позичальник ознайомлений і згодний з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, що разом із цією заявою становлять договір про надання банківських послуг.
Вказана Анкета-заява підписана відповідачем 13.02.2006 року (а.с. 9).
Щодо отримання відповідачем кредитних коштів та виконанням ним умов договору судом встановлено наступне.
Відповідно до умов договору ОСОБА_2 отримала кредит у розмірі 3 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.
Позивачем до позову наданий витяг з Умов та правил надання банківських послуг, затверджених наказом від 06.03.2010 року № СП-2010-258 (надалі Умови та правила).
З п.6.5 Умов та правил надання банківських послуг вбачається, що відповідач зобовязався погашати заборгованість за кредитом, процентам за користування ним, перевитратами платіжного ліміту, а також оплачувати комісію на умовах, передбачених цим договором (а.с. 13,43). Відповідно до пункту 9.12 Умов та правил надання банківських послуг, договір діє на протязі 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку жодна зі сторін не проінформує іншу сторону при припинення дії договору, він автоматично лонгується на такий же строк (14,44). Судом встановлено, що протягом дії укладеного кредитного договору жодна з його сторін не заявила про його припинення, а тому він автоматично був пролонгований, отже строк дії кредитного договору не закінчився.
Відповідно до наданої представником позивача АТ КБ «Приватбанк» виписці по особовому рахунку відповідача за період з 01.01.1999 року по 02.10.2018 року вбачається, що відповідач в період часу з 13.02.2006 року по 12.09.2014 року активно користувався кредитною картою, знімав з неї готівкові кошти, придбавав за її допомогою товари та вносив готівкові кошти на вказану карту. Останній платіж за даною картою відповідачем було здійснено 11.09.2014 року на суму 150,00 грн. (а.с. 7 зворотній бік,38,80,110). Після останнього внесення готівкових коштів на вказану карту 11.09.2014 року заборгованість за кредитним договором (тіло кредиту) становила 2 107,14 грн. Надалі відповідачу нараховувалися лише відсотки та штрафні санкції, за виключенням операції від 03.09.2015 року на суму 27,12 грн. «Автоматичне погашення простроченої заборгованості» (а.с. 7 зворотній бік, 38, 80,116). Відповідно до розрахунку заборгованості за договором № б/н від 13.02.2006 року, укладеного між позивачем та ОСОБА_2 станом на 30.04.2018 року заборгованість за кредитним договором (тіло кредиту) становила 2 129,39 грн. (а.с. 5-8, 35-38,77-80).
Вирішуючи питання про стягнення заборгованості за кредитом в розмірі 2 129,39 грн., суд виходить з наступного.
Підставою для бухгалтерського обліку операцій банку відповідно до підпункту 2.1.1 Положення про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банках України, затвердженою постановою Правління Національного банку України від 30 грудня 1998 року № 566, є первинні документи, які фіксують факти здійснення цих операцій. У разі складання їх у вигляді електронних записів при потребі повинно бути забезпечено отримання інформації на паперовому носії.
Положенням про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженим постановою Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254 (далі Положення № 254), визначено перелік первинних документів, які складаються банками залежно від виду операції, та їх обовязкові реквізити.
Залежно від виду операції первинні документи банку (паперові та електронні) поділяють на касові, які підтверджують здійснення операцій з готівкою, та меморіальні, що використовуються для здійснення безготівкових розрахунків із банками, клієнтами, списання коштів з рахунків та внутрішньобанківських операцій.
До первинних меморіальних документів, які підтверджують надання банком послуг з розрахунково-касового обслуговування, належать меморіальні ордери, платіжні доручення, платіжні вимоги-доручення, платіжні вимоги, розрахункові чеки та інші платіжні інструменти, що визначаються нормативно-правовими актами Національного банку України.
Пунктом 5.1 глави 5 Положення № 254 визначено, що інформація, яка міститься в первинних документах, систематизується у регістрах синтетичного та аналітичного обліку. Запис у регістрах аналітичного обліку здійснюється лише на підставі відповідного санкціонованого первинного документа.
Виписки з особових рахунків клієнтів, що є регістрами аналітичного обліку, вміщують записи про операції, здійснені протягом певного періоду, та є підтвердженням виконаних операцій.
Отже, позивачем надані належні докази отримання відповідачем кредитних коштів.
Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Статтею 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Порушенням зобовязання, відповідно до ст. 610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).
Враховуючи отримання відповідачем ОСОБА_2 кредитної картки, проведення з нею операцій, нездійснення щомісячних платежів в обумовленому сторонами розмірі, залишок кредиту в розмірі 2 129,39 грн., ця сума підлягає стягненню на користь позивача в повному обсязі.
Щодо вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за процентами за користування кредитом в розмірі 28 545,60 грн., суд виходить з наступного.
Одним із видів порушення зобовязання є прострочення виконання зобовязання в обумовлений сторонами строк. Якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1050 ЦК України).
Відповідно до п.5.5 Правил користування платіжною карткою ОСОБА_1 нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому «Тарифами банку», які викладені на офіційному сайті банку, з розрахунку 360 календарних днів на рік. Одночасно пунктом 5.3 Умов та правил надання банківських послуг передбачена можливість односторонньої зміни тарифів та інших невід'ємних частин договору. Таким чином, розмір відсоткової ставки за кредитом може змінюватись банком за умови інформування позичальника шляхом надання виписки по картковому рахунку на умовах, зазначених в п.4.9 Умов та правил надання банківських послуг і п.5.8 Правил користування платіжною карткою. Відповідно до п.6.3 до обов'язків позичальника відноситься отримання виписки про стан картрахунків та про здійснені операції по картрахункам. (а.с. 15,45).
Враховуючи наведені положення статті 1054 ЦК України, пунктів 5.5 Правил користування платіжною карткою та пунктом 5.3 Умов та правил надання банківських послуг, вимога про стягнення процентів є обґрунтованою.
Проте, суд не погоджується з розміром процентів, з огляду на наступне.
За змістом ст. 526, ч. 1 ст. 530, ст. 610 та ч. 1 ст. 612 ЦК України для належного виконання зобовязання необхідно дотримувати визначені у договору строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобовязання є його порушенням.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 та ч. 1 ст. 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюється договором. Отже, припис абзацу 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.
Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі предявлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобовязання.
Вказане підтверджується позицією ОСОБА_3 Верховного Суду, висловленої у постанові від 28.03.2018 року у справі № 444/9519/12.
Судом встановлено, що відповідно до анкети-заяви від 13.02.2006 року ОСОБА_2 отримала кредит у розмірі 3 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.
Отже, у цій справі сторони погодили, що строк дії договору відповідає строку дії картки лютий 2015 року.
Таким чином, кінцевим строком повернення кредиту, згідно до даного кредитного договору, є останній день лютого місяця 2015 року, що відповідає строку дії останньої кредитної картки за даним договором.
Як вбачається із наданого позивачем розрахунку заборгованості за договором № б/н, укладеного між АТ КБ «Приватбанк» та клієнтом ОСОБА_2, станом на кінцевий строк повернення кредиту 28.02.2015 року, заборгованість відповідача за відсотками становить 741,84 грн. (а.с. 7 зворотній бік,38, 80).
З правової позиції, яка міститься в Постанові ОСОБА_3 Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 провадження №14-10цс18 слідує, що зі спливом строку кредитування припиняється право позивача (банку) нараховувати проценти за кредитом, передбачені кредитним договором, але останній набуває права на застосування до боржника відповідальності, яка передбачена положеннями ст. 625 ЦК України.
Зважаючи на цю правову позицію, у правовідносинах, що виникли між сторонами у цій справі, після 28 лютого 2015 року - дати спливу строку кредитування, позивач не міг нараховувати проценти на підставі договору, а про застосування до боржника відповідальності за вимогами ст. 625 ЦК України в позові не просив.
Відтак, позовні вимоги про стягнення процентів підлягають задоволенню лише щодо заборгованості по процентам, яка нарахована станом на 28 лютого 2015 року за наданим табличним розрахунком на цю дату в сумі 741,84 грн., та відповідно до правової позиції ОСОБА_3 Верховного Суду, висловлену у постанові від 28.03.2018 року у справі № 444/9519/12, саме ця сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. В стягненні решти суми процентів за кредитом, нарахованих після цієї дати, позивачеві слід відмовити.
Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості за пенею в сумі 400 грн. 00 коп. та штрафів відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: фіксована частина 500 грн. 00 коп.; процентна складова 1 553 грн. 75 коп., суд дійшов наступного висновку.
Підставою, яка породжує обовязок сплатити неустойку, є порушення боржником зобовязання (ст.. 610, п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України).
Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання (ч. 1 ст. 549 ЦК України).
Судом встановлено порушення відповідачем зобовязання за кредитним договором б/н від 13.02.2006 року, в звязку із чим позовні вимоги щодо стягнення з відповідача заборгованості за пенею у сумі 400,00 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Разом з тим, відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.
За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.
Відповідно до витягу з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», який є невід`ємною частиною договору, передбачено застосування пені, як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне погашення заборгованості, внаслідок чого ПЕНЯ=0,24% від суми загальної заборгованості (нараховується за кожний день прострочення кредиту) + 50 грн. щоразу, коли виникає прострочення за кредитом або процентами на суму від 100 грн. ПЕНЯ=0,24% від суми загальної заборгованості (нараховується за кожний день прострочення кредиту) + 100 грн. щоразу, коли виникає прострочення за кредитом або процентами на суму від 100 грн. другий місяць поспіль і більше. (а.с. 39).
У той самий час, умовами цього Договору передбачена сплата штрафів, як виду цивільно-правової відповідальності при порушені клієнтом строків платежів по будь якому з грошових зобовязань, передбачених цим договором більш ніж на 120 днів (п. 8.6) (а.с. 13 зворотній бік, 43 зворотній бік).
Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення (правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року в справі № 6-2003цс15).
В даному випадку два різних види штрафів і пеня, нараховані в один і той же період, на переконання суду, є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому є неправомірним їх одночасне застосування, у зв'язку з чим вимоги позивача про стягнення штрафу відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: штраф (фіксована частина) 500 грн. 00 коп.; процентна складова 1 553 грн. 75 коп. не підлягає задоволенню, оскільки за цей же період суд вважає необхідним і обґрунтованим стягнути пеню відповідно до витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», який є невід`ємною частиною договору.
З урахуванням викладеного, суд доходить висновку про часткову доведеність тих обставин, на які посилається АТ КБ «ПриватБанк», як на підставу своїх вимог до відповідача ОСОБА_2, а тому підлягають задоволенню позовні вимоги про стягнення заборгованості за Договором, яка станом на 30.04.2018 року складає: в сумі 3 271 гривень (три тисячі двісті сімдесят одна) грн. 23 коп., з яких 2 129 (дві тисячі сто двадцять дев`ять) грн. 39 копійок заборгованість за кредитом; 741 (сімсот сорок одна) грн. 84 копійки заборгованість по процентам за користування кредитом, 400 (чотириста) грн. 00 коп. заборгованість за пенею, а також суму понесених судових витрат в розмірі 173 (сто сімдесят три) грн. 99 копійок.
В іншій частині позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» слід відмовити.
Згідно із ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи те, що позов АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково, суд, згідно до положень ст. 141 ЦПК України, присуджує позивачу судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме із ОСОБА_2 в сумі 173 грн. 99 коп., виходячи з розрахунку: (3 271 грн. 23 коп. (розмір задоволених позовних вимог) * 1 762 грн. 00 коп. (сума сплаченого судового збору) / 33 128 грн. 74 коп. (розмір заявлених позовних вимог) = 173 грн. 99 коп.
Керуючись ст. ст. 509, 526, 549, 610, 612, 626, 627, 629, 631, 634, 1048-1050, 1055 ЦК України, ст. ст. 12, 13, 77-81, 141, 259, 263-265, 268, 280-284, 288, 289 ЦПК України, суд,
Позов АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА ОСОБА_1 «ПРИВАТБАНК» - задовольнити частково.
В задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» в частині стягнення із ОСОБА_2 заборгованості по процентам за користування кредитом за період з 01.03.2015 року по 30.04.2018 року у розмірі 27 803 (двадцять сім тисяч вісімсот три) грн. 76 копійок; штрафів відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: штраф (фіксована частина) 500 грн. 00 коп. та штраф (процентна складова) 1 553 грн. 75 коп. - відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив - Розівським районним судом Запорізької області, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду через суд першої інстанції - Розівський районний суд Запорізької області шляхом подання в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заяви про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя: Т.А. Антіпова