КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/905/2018
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 жовтня 2018 року місто Київ

справа № 755/7395/18

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді: Борисової О.В.

суддів: Ратнікової В.М., Левенця Б.Б.

за участю секретаря судового засідання - Волошина В.Р.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою позивача публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 21 травня 2018 року про відмову у відкритті провадження, постановлену під головуванням судді Савлук Т.В., у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И В:

У травні 2018 року позивач звернувся до Дніпровського районного суду міста Києва з позовом до відповідача, в якому просив стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 1044565,46 грн.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 21 травня 2018 року відмовлено у відкриті провадження у даній справі.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду першої інстанції позивач ПАТ «Дельта Банк» подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального і порушення норм процесуального права, неповне з'ясування обставин справи, просив скасувати вказану ухвалу суду та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги вказував, що АТ «Дельта Банк» в поданій до суду першої інстанції позовній заяві до відповідача ОСОБА_1 зазначав та надавав відповідні докази про те, що ФОП ОСОБА_1, як суб'єкт підприємницької діяльності припинений.

Посилався на те, що у разі припинення суб'єкта підприємницької діяльності- фізичної особи (виключення з реєстру суб'єктів підприємницької діяльності) її зобов'язання за укладеними договорами не припиняються, а залишаються за нею як фізичною особою, оскільки фізична особа не перестає існувати, а відтак вважає, що позовну заяву було подано відповідно до вимог ЦПК України.

Відповідач ОСОБА_1 до Київського апеляційного суду відзиву на апеляційну скаргу позивача не надав.

Представник позивача у судовому засіданні апеляційного суду підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити.

Відповідач у судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений.

Колегія суддів вважає заможливе розглядати справи у його відсутності на підставі ч.2 ст.372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, з'ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у відкритті провадження, суд першої інстанції посилався на п.1 ч.1 ст.186 ЦПК України та виходив з того, що за суб'єктним складом сторони процесу (позивач та відповідач) є юридичною особою та фізичною особою-підприємцем, що зумовлює виконання між сторонами правовідносин, які пов'язані з здійсненням господарської діяльності суб'єктів господарювання, тому спір є господарсько-правовим, що зумовлює розгляд справи в порядку господарського судочинства.

Проте, з таким висновком суду першої інстанції погодитись неможливо з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, у травні 2018 року ПАТ «Дельта Банк» звернувся до Дніпровського районного суду міста Києва з позовом до відповідача, в якому просив стягнути з ОСОБА_1 на користь банку заборгованість за кредитним договором у розмірі 1044565,46 грн.

В мотивування вимог посилався на те, що 28 серпня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №0, відповідно до умов якого банк надав позичальнику грошові кошти в іноземній валюті у розмірі 70000 дол. США, строком з 28 серпня 2008 року по 27 листопада 2008 року.

З матеріалів справи вбачається, що договір, на підставі якого виникли спірні правовідносини, ОСОБА_1 уклав як фізична особа-підприємець.

Отже, уклавши цей договір з позивачем, ФОП ОСОБА_1 своїми діями набув для себе обов'язок виконувати умови договору та нести відповідальність за їх невиконання.

Згідно з інформацією, яка міститься на веб-сайті Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, яка є у загальному доступі ОСОБА_1, як суб'єкт підприємницької діяльності припинений, про що зроблено запис №5052594 від 07 серпня 2014 року.

Згідно з ч.1 ст.51 ГК України підприємницька діяльність припиняється з власної ініціативи підприємця.

З огляду на положення ст.ст.51, 52, 598-609 ЦК України, ст.ст.47-49 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» однією із особливостей підстав припинення зобов'язань для фізичної особи-підприємця є те, що у разі припинення суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи (виключення з реєстру суб'єктів підприємницької діяльності) її зобов'язання за укладеними договорами не припиняються, а залишаються за нею як фізичною особою, оскільки фізична особа не перестає існувати. Фізична особа-підприємець відповідає за своїми зобов'язаннями, пов'язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном.

Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 04 грудня 2013 року у справі № 6-125цс13.

Відповідач припинив свою підприємницьку діяльність, однак зобов'язання за договором перед позивачем у останнього залишилась і ОСОБА_1 повинен їх виконувати. Те, що підприємницька діяльність ФОП ОСОБА_1 припинена, позбавляє його права здійснювати підприємницьку діяльність, однак не позбавляє його обов'язку виконувати взяті на себе зобов'язання перед позивачем, як фізична особа.

Суд першої інстанції не врахував зазначене та не звернув уваги, що з часу припинення державної реєстрації громадянина як суб'єкта підприємницької діяльності усі спори, у тому числі пов'язані з підприємницькою діяльністю, що здійснювалася ним раніше, належить розглядати в порядку цивільного судочинства. А тому дійшов помилкового висновку, що дана справа не підлягає розгляду судом в порядку цивільного судочинства.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права , що відповідно до вимог п.4 ч.1 ст.379 ЦПК України є підставною для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.268, 367, 368, 374, 379, 381-383 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу позивача публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» - задовольнити.

Ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 21 травня 2018 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину постанови зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 19 жовтня 2018 року.

Головуючий:

Судді: