Постанова

Іменем України

03 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 520/10492/16-ц

провадження № 61-14518св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Гулька Б. І., Хопти С. Ф., Черняк Ю. В. (суддя-доповідач);

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - фізична особа-підприємець ОСОБА_2,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Апеляційного суду Одеської області від 22 червня 2017 року у складі колегії суддів: Гірняк Л. А., Сєвєрової Є. С. Таварткіладзе О. М.,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про захист прав споживачів.

Позовну заяву мотивовано тим, що 02 квітня 2016 року між ним та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 (далі - ФОП ОСОБА_2) укладено договір № 14, за умовами якого ФОП ОСОБА_2 встановив дві маркізи «Breezz», а він відповідно до умов договору сплатив їхню вартість - 35 580 грн.

07 серпня 2016 року одна із вставлених маркіз не витримала навантаження та впала на автомобіль марки «Mitsubishi», припаркований біля будинку.

Позивач посилався на відсутність спеціальних знань про властивості та характеристики маркізи, які в порушення вимог статті 15 Закону України «Про захист прав споживачів» відповідач йому не надав. Також відповідач не повідомив його про правила та умови експлуатації маркіз, не передав йому технічної документації із заводу-виробника. Тому відповідальність за падіння маркіз має нести відповідач.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_1 на підставі Закону України «Про захист прав споживачів» просив стягнути з ФОП ОСОБА_2 на його користь 35 580 грн.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 23 лютого 2017 року позов ОСОБА_1 задоволено. Стягнуто з ФОБ ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 35 580 грн. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що ФОП ОСОБА_2 не надав ОСОБА_1 необхідну та достовірну інформацію про правила користування маркізами, тому на підставі частини третьої статті 869 ЦК України, статей 15 і 23 Закону України «Про захист прав споживачів» позов підлягає задоволенню.

Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 22 червня 2017 року апеляційну скаргу ФОП ОСОБА_2 задоволено, рішення Київського районного суду м. Одеси від 23 лютого 2017 року скасовано та у справі ухвалено нове рішення. У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що підписуючи договір 02 квітня 2016 року, відповідач надав ОСОБА_1 правила та рекомендацій щодо експлуатації проданого ним товару та сторони обумовили, що у випадку порушення цих правил і рекомендацій ремонт продукції здійснюється за рахунок продавця. ОСОБА_1 як споживач не виконав покладені на нього обов'язки і не ознайомився уважно з правилами експлуатації товару, а в разі необхідності - не звернувся за роз'ясненнями до продавця, а в момент шквального вітру, 07 серпня 2016 року, не закрив маркізи, що призвело до їхнього падіння.

У касаційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції не надав належної оцінки тому, що ФОП ОСОБА_2 у порушення вимог статті 15 Закону України «Про захист прав споживачів» після установки маркіз не було повідомлено покупця про правила та умови їхньої експлуатації, а також не передав йому технічної документації із заводу-виробника маркіз.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 липня 2017 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі.

Ухвалою колегії суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 листопада 2017 року справу за позовом ОСОБА_1 до ФОП ОСОБА_2 про захист прав споживачів призначено до судового розгляду.

23 березня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами попередніх інстанцій установлено, що 02 квітня 2016 року між ФОП ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено договір № 14, за умовами якого ФОП ОСОБА_2 зобов'язався надати послуги з поставки та встановлення маркізи за договірною ціною, а ОСОБА_1 зобов'язався прийняти та оплатити їх вартість у розмірі 35 580 грн (а. с. 8).

07 серпня 2016 року одна із вставлених маркіз не витримала навантаження та впала на автомобіль марки «Mitsubishi», припаркований біля будинку.

Згідно з пунктом 2.2. договору, підписаного 02 квітня 2016 року між ФОП ОСОБА_2 та ОСОБА_1, гарантійний термін експлуатації продукції становить 12 місяців з дати її встановлення (а. с. 8).

Пунктом 2.2.2. зазначеного договору передбачено, що у разі якщо протягом гарантійного терміну продукція використовувалася з порушенням правил та рекомендацій з експлуатації, наданих продавцем, то ремонт продукції здійснюється за рахунок продавця.

Відповідно до паспорта виробу (пункту 4.4.) заборонено тримати відкритими або експлуатувати маркізи при руху вітру більше ніж 9 м/с (а. с. 34).

Судом апеляційної інстанції встановлено, що згідно з довідкою гідрометеорологічного центру Чорного та Азовського морів від 27 жовтня 2016 року № 483/07-15 у м. Одесі 07 серпня 2016 року вітер північно-західний, середня швидкість 2-4 м/с, максимальний порив 8-11 м/с. Шквал з 16:57 год. до 17:30 год., швидкість вітру 26-29 м/с (а. с. 50).

Також судом апеляційної інстанції встановлено, що в момент падіння маркіза знаходилася у відкритому стані (а. с.13).

Згідно із частиною першою статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до частини третьої статті 4 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач перед початком експлуатації товару уважно зобов'язаний ознайомитися з правилами експлуатації, викладеними в наданій виробником (продавцем, виконавцем) документації на товар, користуватися товаром згідно з його цільовим призначенням та дотримуватися умов (вимог, норм, правил), встановлених виробником (виконавцем) в експлуатаційній документації.

Згідно з частиною першою статті 8 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку недоліків споживач, в порядку та у строки, що встановлені законодавством, має право вимагати: 1) пропорційного зменшення ціни; 2) безоплатного усунення недоліків товару в розумний строк; 3) відшкодування витрат на усунення недоліків товару.

Відповідно до вимог частини першої статті 15 Закону «Про захист прав споживачів» споживач має право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору. Інформація повинна бути надана споживачеві до придбання ним товару чи замовлення роботи (послуги).

Вирішуючи справу, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про те, що саме споживач не виконав покладені на нього обов'язки, так як перед початком експлуатації товару уважно не ознайомився з правилами експлуатації, викладеними в наданій виробником документації на товар, а в разі необхідності - не звернувся за роз'ясненнями до продавця, 07 серпня 2016 року в момент шквального вітру їх не закрив, що призвело до падіння однієї з них.

Згідно з частиною другою статті 628 ЦК України сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Відповідно до частини першої статті 668 ЦК України ризик випадкового знищення або випадкового пошкодження товару переходить до покупця з моменту передання йому товару, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з частиною четвертою статті 700 ЦК України продавець, який не надав покупцеві можливості одержати повну і достовірну інформацію про товар, несе відповідальність за недоліки товару, які виникли після передання його покупцеві, якщо покупець доведе, що вони виникли у зв'язку з відсутністю у нього такої інформації.

Відповідно до статті 868 ЦК України підрядник зобов'язаний до укладення договору побутового підряду надати замовникові необхідну та достовірну інформацію про запропоновані роботи, їх види та особливості, про ціну та форму оплати роботи, а також повідомити замовникові на його прохання інші відомості, що стосуються договору. Підрядник зобов'язаний назвати замовникові конкретну особу, яка буде виконувати роботу, якщо за характером роботи це має значення.

Відповідно до частини третьої статті 10 та статті 60 ЦПК України 2004 року кожна особа зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Пунктом 4.4. паспорта виробу категорично заборонено тримати вироб відкритим при руху вітру більше, ніж 9 м/с.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що позивач під час вітру та дощу неодноразово закривав маркізи, розуміючи, що вони призначені тільки для захисту від сонця. На кожній з маркіз наявні наклейки із зазначенням дати встановлення, назви системи, а також інформаційне попередження щодо неможливості використання виробу у відкритому стані у разі наявності сильного вітру та дощу і застереження про те, що невиконання цих вимог може призвести до поломки маркізи і травмувати користувача (а. с. 75, 76-78).

Актом прийому-передачі від 18 квітня 2016 року зафіксовано, що роботи відповідно до укладеного договору від 02 квітня 2016 року № 14 виконано в повному обсязі, якість відповідає вимогам та умовам замовника, замовник претензій щодо об'єму, якості та строків виконання робіт немає (а. с. 20).

Також, підписуючи договір 02 квітня 2016 року, відповідач відповідно до пункту 2.2.2. надав ОСОБА_1 рекомендації щодо експлуатації проданого ним товару та сторони обумовили, що у випадку порушення цих правил та рекомендацій з їх експлуатації, ремонт продукції здійснюється за рахунок продавця.

Таким чином, доводи позивача про те, що ФОП ОСОБА_2 не надав йому необхідної та достовірної інформації про правила користування проданим ним товаром, є безпідставними.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржуване рішення постановлене без додержання норм матеріального і процесуального права, та зводяться до переоцінки доказів у справі, що відповідно до положень статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду.

Згідно зі статтею 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Одеської області від 22 червня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Б. І. Гулько

С. Ф. Хопта

Ю. В. Черняк