Постанова

Іменем України

10 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 404/7307/15-ц

провадження № 61-22460св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Лесько А. О., Мартєва С. Ю. (суддя-доповідач), Сімоненко В. М., Штелик С. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3,

відповідач - ОСОБА_4,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 25 листопада 2016 року в складі судді Кулінка Л. Д. та ухвалу Апеляційного суду Кіровоградської області від 01 лютого 2017 року в складі колегії суддів: Авраменко Т. М., Суровицької Л. В., Чельник О. І.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У жовтні 2015 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу між собою, встановлення місця відкриття спадщини, зміна черговості спадкування.

Позовна заява мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_5, з яким ОСОБА_3 проживала однією сім'єю протягом десяти років. Після його смерті відкрилась спадщина, до складу якої входить будинок АДРЕСА_1 Позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв'язку з тим, що відсутні родинні відносини із спадкодавцем. Зазначала, що постійно проживала з ОСОБА_5 однією сім'єю без шлюбу протягом десяти років до дня його смерті та здійснювала за ним догляд, оскільки він був у безпорадному стані.

З урахуванням уточнень вимог позивач просила встановити факт її проживання з ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, однією сім'єю без реєстрації шлюбу між собою більше п'яти років до часу відкриття спадщини; встановити, що спадщина після смерті ОСОБА_5 відкрилась за адресою: АДРЕСА_1, та надати їй як спадкоємцю четвертої черги право на спадкування разом із спадкоємцем тієї черги, яка має право на спадкування.

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 25 листопада 2016 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено частково.

Встановлено факт, що ОСОБА_3 та ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, проживали однією сім'єю більше п'яти років на час відкриття спадщини.

У решті вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 відшкодування судового збору у сумі 551,20 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивач була пов'язана спільним побутом з ОСОБА_5, до його смерті вони мали взаємні права та обов'язки. Суд дійшов висновку, що ОСОБА_3 не довела безпорадного стану спадкодавця, тому немає підстав для зміни черговості одержання права на спадкування. У задоволенні позовної вимоги щодо встановлення місця відкриття спадщини відмовлено за необґрунтованістю.

Рішенням Апеляційного суду Кіровоградської області від 01 лютого 2017 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивоване тим, що рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 25 листопада 2016 року відповідає фактичним обставинам справи та вимогам закону, підстав для переоцінки судом доказів у справі немає.

У касаційній скарзі, поданій у березні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ОСОБА_3 просить скасувати рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 25 листопада 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Кіровоградської області від 01 лютого 2017 року в частині відмови позивачу в одержанні права на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування та ухвалити у цій частині нове рішення про задоволення зазначеної вимоги.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди неповно з'ясували обставини справи, встановили юридичний факт спільного проживання зі спадкодавцем більше п'яти років, від якого не залежить виникнення у позивача права на спадкування; дійшли помилкового висновку про недоведеність безпорадного стану спадкодавця та потреби у сторонньому догляді, не врахували, що ОСОБА_5 неодноразово лікувався від алкоголізму, потребував допомоги, нематеріальних послуг та матеріального забезпечення у формі прибирання приміщення, приготування їжі та придбання побутових приладів для повсякденного вжитку; не з'ясували розміру отримуваної ним заробітної плати та виплати допомоги по безробіттю та не врахували, що ОСОБА_5 часто хворів та не мав засобів для лікування, двічі був прооперований за кошти, отримані ОСОБА_3 у кредит.

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У квітні 2018 року справу передано до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Частиною другою статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 402 ЦПК України передбачено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Суди встановили, що ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер.

09 червня 2015 року ОСОБА_3 подала до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

14 липня 2015 року заяву про прийняття спадщини подала ОСОБА_4, яка є спадкоємцем ОСОБА_5 за правом представлення після батька ОСОБА_5, який помер 30 грудня 2014 року.

Статтею 1258 ЦК України передбачено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Відповідно до статті 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали із спадкодавцем однією сім'єю не менше як п'ять років до часу відкриття спадщини.

Згідно з частиною другою статті 1259 ЦК України фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

У пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз'яснено, що під безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Отже, особа, яка проживала зі спадкодавцем однією сім'єю не менше як п'ять років до відкриття спадщини, за наявності спадкоємців попередніх черг може отримати спадщину лише за умови, що спадкодавець був у безпорадному стані за станом здоров'я, похилий вік та потребував стороннього догляду і саме ця особа такий догляд надавала.

Суди встановили, що ОСОБА_5 з 02 лютого 2007 року до 27 травня 2013 року та з 09 жовтня 2013 року до 18 листопада 2014 року працював водієм Кіровоградської станції швидкої медичної допомоги, з 30 грудня 2014 року до 23 квітня 2015 року перебував на обліку у Державній службі зайнятості, був матеріально забезпеченою особою та не перебував у безпорадному стані, майже до кінця свого життя працював, а після звільнення - отримував допомогу з безробіття.

Ураховуючи встановлення цих обставин, суди дійшли правильного висновку про відсутність правових підстав, передбачених частиною другої статті 1259 ЦК України, для надання ОСОБА_3 як спадкоємцю четвертої черги права на спадкування після смерті ОСОБА_5 разом із спадкоємцем другої черги.

Доводи касаційної скарги про те, що позивач тривалий час надавала ОСОБА_5 матеріальну допомогу були предметом дослідження суду апеляційної інстанції та обґрунтовано не прийнято до уваги.

Щодо твердження позивача, що юридичний факт спільного проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу встановлюється тоді, коли від нього залежить виникнення, зміна чи припинення правовідносин, зокрема зміна черговості спадкування, то ці доводи касаційної скарги є вільним тлумаченням ОСОБА_3 норм права.

Установлення факту спільного проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу у порядку позовного провадження, не звільняє позивача від обов'язку доведення обставин, які закон визначає підставами для зміни черговості спадкування.

Фактичні обставини справи спростовують твердження позивача про перебування ОСОБА_5 у безпорадному стані. Судами першої та апеляційної інстанції не встановлено, що ОСОБА_3 протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала чи надавала йому іншу допомогу.

Саме до цього зводяться висновки суду першої та апеляційної інстанцій, які відмовили у зміні черговості спадкування за недоведеністю цієї позовної вимоги.

У решті касаційна скарга не містить обґрунтованих доводів про неправильне застосування судами норм матеріального права або порушення норм процесуального права; доводи скарги фактично зводяться до дослідження доказів у справі у зв'язку з незгодою з висновками судів щодо їх оцінки, що виходить за межі перегляду справи судом касаційної інстанції, визначені статтею 400 ЦПК України.

Відповідно до частини третьої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

За таких обставин касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвалені у справі рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 25 листопада 2016 року та ухвала Апеляційного суду Кіровоградської області від 01 лютого 2017 року - без змін.

Керуючись статтями 402, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 25 листопада 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Кіровоградської області від 01 лютого 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ. С. Висоцька

Судді:А. О. Лесько

С. Ю. Мартєв

В. М. Сімоненко

С. П. Штелик