ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/0430/178/18 Справа № 214/4534/17 Суддя у 1-й інстанції - Гринь Н.Г. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2018 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді: Барильської А.П.,

суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

сторони:

позивач: Публічне акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк"

відповідач: ОСОБА_2

розглянув у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч.13 ст. 7, ч.1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 26 липня 2018 року, яке постановлено суддею Гринем Н.Г. у місті Кривому Розі та повний текст рішення складено 26 липня 2018 року, -

ВСТАНОВИВ:

В серпні 2017 року позивач Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «ПриватБанк» (далі ПАТ «КБ «Приватбанк») звернувся з позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, який було уточнено 02 березня 2018 року.

В обґрунтування позову позивачем зазначено, що відповідно до укладеного договору б/н від 16 травня 2011 року ОСОБА_2 отримав кредит в розмірі 300 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає терміну дії картки. Банк виконав свої зобов'язання перед позичальником, надавши кредит в сумі, строки та на умовах, передбачених кредитним договором. Відповідач, в порушення зобов'язань за кредитним договором станом на 08 лютого 2018 року має прострочену заборгованість - 49160,43 грн., яка складається з наступного: тіло кредиту - 4488,27 гривні, проценти за користування кредитом - 13718,54 гривень, пеня - 28136,46 гривень, штраф (фіксована частина), - 500,00 гривень, штраф (процентна складова) - 2317,16 гривень.

Позивач просив суд стягнути з відповідача вище вказану заборгованість за кредитним договором, а також судові витрати по справі.

Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 26 липня 2018 року позовні вимоги ПАТ «КБ «Приватбанк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 16 травня 2011 року станом на 08 лютого 2018 року в загальному розмірі 46334,27 грн., яка складається із заборгованості за тілом кредиту - 4488,27 грн., відсотків за користування кредитом - 13718,54 грн. та пені - 28136,46 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «КБ «Приватбанк» - 1762 грн. в рахунок відшкодування витрат по сплаті судового збору.

В решті позовних вимог відмовлено, а саме щодо стягнення суми штрафу в розмірі 500 грн., та його процентної складової 2317,16 грн.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ПАТ «КБ «ПриватБанк».

Відповідач посилається на те, що судом першої інстанції не враховано, що матеріали справи не містять Умов і Правил надання банківських послуг, до яких саме приєднався відповідач, оскільки в них відсутній його підпис та наполягає на тому, що відкриття поточного рахунку фізичними особами можливе лише з укладенням письмового договору.

Судом не було застосовано до спірних правовідносин строку позовної давності, в той час як останній платіж за кредитною картою був сплачений відповідачем 11.04.2013 року, крім того відповідач наполягає на тому, що жодних кредитних карток, окрім картки № НОМЕР_5, йому не видавалось.

Відповідач наполягає на тому, що розрахунки позивача проведенні з порушенням та в них не відображено порядок нарахування відсотків та пені, крім того є незрозумілим розмір заборгованості по тілу кредиту, який за кредитним договором складає 300 грн., а за рішенням стягнуто 4488,27 грн.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, як законне та обґрунтоване, на його думку, апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Як встановлено судом та вбачається із матеріалів справи, 16 травня 2011 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №б/н.

Відповідно до умов вказаного договору Банк надав відповідачу кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. В свою чергу, відповідач зобов'язався, відповідно до пункту 2.1.1.5.5 Умов та Правил надання банківських послуг, здійснювати погашення заборгованості по кредиту, відсотків за його використання, на перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором.

Крім того, відповідач погодився з тим, що заява про приєднання до «Умов та правил надання банківських послуг», «Правил користування платіжною карткою» та «Тарифів Банку», які викладені на банківському сайті, складає між ним і Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві (а.с.10 зворот).

Задовольняючи частково позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» та стягуючи з ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач належним чином не виконує умови укладеного кредитного договору в частині своєчасного та повного погашення кредитної заборгованості.

Своїм особистим підписом на заяві - анкеті відповідач ОСОБА_2 підтвердив згоду на те, що підписана заява разом із «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифів банку», які викладені на Банківському сайті, складають між сторонами Договір про надання банківських послуг. Окрім того, відповідно до п.2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Договору, ОСОБА_2 дав свою згоду, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його заміну за рішенням та ініціативою банку.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог позивача, проте не може повністю погодитись із розміром заборгованості, стягнутої судом першої інстанції, з огляду на наступне.

Згідно з частиною першою статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання, неналежне виконання (стаття 610 ЦК України).

За змістом статті 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Своїм підписом у анкеті-заяві позичальник визнав та погодився з тим, що ця заява разом із Пам'яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між ним та банком договір про надання банківських послуг.

Розмір заборгованості за кредитним договором підтверджується наданим позивачем розрахунком, який був перевірений колегією суддів, а також випискою про рух коштів по рахунку відповідача, з якого вбачається, що кредитні кошти ним використовувалися.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У пункті 33 свого рішення від 19 лютого 2009 року у справі «Христов проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, слід тлумачити в контексті преамбули Конституції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

Як видно, з розрахунку заборгованості, наданого позивачем станом на 13 листопада 2017 року залишок заборгованості за кредитним договором становить 49160,43 грн. і складається із: тіла кредиту, - 4488,27 гривні, відсотків за користування кредитом, - 13718,54 гривень, пені - 28136,46 гривень, штрафу (фіксована частина), - 500,00 гривень, штрафу (процентна складова), - 2317,16 гривень ( а.с.91,92).

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість, яка складається з наступного: тіло кредиту, - 4488,27 гривні, відсотки за користування кредитом - 13718,54 гривень.

Натомість, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню пеня в розмірі 28136,46 грн., оскільки як вбачається із розрахунку заборгованості за кредитним договором, пеня, що підлягає стягненню в межах строку позовної давності один рік, становить 25066,67 грн. з розрахунку за період з 07 лютого 2017 року по 08 лютого 2018 року.

Також колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно того, що з відповідача на користь позивача не підлягає стягненню штраф в розмірі 500,00 грн., та його процентна складова в розмірі 2317,16 грн., оскільки це буде подвійною цивільно-правовою відповідальністю відповідача за одне і те саме порушення.

Не можуть бути підставою для скасування рішення суду та відмови в задоволенні позовних вимог позивача доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не враховано, що наданий позивачем розрахунок заборгованості необґрунтований належними та допустими доказами, оскільки розрахунок заборгованості за кредитним договором був перевірений як судом першої інстанції, так і колегією суддів, яка погоджується з його правильністю та визнає належним та допустимим доказом по справі.

Також слід зауважити, що відповідачем ОСОБА_2, який заперечує вірність розрахунку позивача, не надано свого розрахунку заборгованості, який би, на його думку, змінив розмір заборгованості, або свідчив про відсутність заборгованості.

З матеріалів справи, зокрема розрахунку заборгованості та виписки по рахунку, наданих суду першої інстанції представником банку, вбачається дійсне використання відповідачем кредитних коштів, а саме проведення розрахункових платежів. Керуючись нормами Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», Положенням про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року № 88, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 05 червня 1995 року за №168/04, Положенням про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженим постановою Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 08 липня 2003 року за № 559/780, надані банком суду докази слід визнати належними та допустимими.

Відтак, вказаним доказом спростовуються твердження скаржника, що суд не взяв до уваги, що виписки по рахунку та розрахунку, не є належним, допустимим, достовірним і достатнім доказом суми позову.

Не можуть бути підставою для скасування рішення суду доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не враховано, що матеріали справи не містять Умов і Правил надання банківських послуг, до яких саме приєднався відповідач, оскільки в них відсутній його підпис та наполягає на тому, що відкриття поточного рахунку фізичними особами можливе лише з укладенням письмового договору, з огляду на наступне.

При укладенні договору сторони керувались ч.1 ст. 634 ЦК України (договір приєднання), згідно з якою договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

За змістом статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 627 ЦК України передбачено свободу договору, а саме: відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина перша статті 628 ЦК України).

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (частина перша статті 638 ЦК України).

Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Таким чином, відповідач, підписавши анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку та довідку, яка є складовою його частиною, де зазначено передбачені законодавством кредитні умови, був повідомлений про зміст умов та Правил та про розміщення їх тексту на офіційному сайті ПАТ КБ «ПриватБанк», про що зазначено в самій анкеті, що свідчить про досягнення згоди між сторонами щодо усіх істотних умов кредитного договору та існування кредитних відносин між сторонами, а отже спростовує заперечення відповідача щодо відсутності існування кредитного договору.

Крім того, виконання тривалий час відповідачем умов кредитного договору, а саме погашення кредитної заборгованості протягом 2011 -2015 років, свідчить про існування кредитних відносин між сторонами.

Також не можуть бути підставою для скасування рішення суду та відмови в задоволенні позову доводи апеляційної скарги про те, що судом не було застосовано до спірних правовідносин строку позовної давності, в той час як останній платіж за кредитною картою був сплачений відповідачем 11.04.2013 року, крім того відповідач наполягає на тому, що жодних кредитних карток, окрім картки № НОМЕР_5, йому не видавалось, з огляду на наступне.

Згідно п. 2.11.2.12 Умов та правил надання банківських послуг після зазначеного на картці останнього місяця терміну її дії Банком випускається картка на новий термін, що клієнтом вноситься плата згідно діючих тарифів. Закінчення терміну дії карти не спричиняє припинення відносин між клієнтом та банком та/або закриття пов'язаного з нею поточного рахунку.

У відповідності до Постанови НБУ від 17.12.2003 р. «Про затвердження Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах» у п. 2.2 ідентифікація клієнта не є обов'язковою, якщо клієнт вже має рахунки в цьому банку і був раніше ідентифікований відповідно до вимог законодавства України.

Активація перевипущеної картки здійснюється за допомогою контактного телефону клієнту шляхом відправки коду авторизації на телефон клієнта, а відповідно карта не може бути активована без згоди клієнта.

Відповідно до Постанови НБУ «Про здійснення операцій з використанням електронних платіжних засобів» №705 від 05.11.2014 року код авторизації - набір цифр або букв і цифр, який формується і надається емітентом або юридичною особою - учасником платіжної системи, яка діє за його дорученням, за результатами авторизації .

Отже, перевипуск карти не є укладенням нового договору та її перевипуск підтверджується фото клієнта з картою та банківською випискою по рахунку.

Як вбачається із матеріалів справи, відповідачу неодноразово перевипускались кредитні картки, зокрема № НОМЕР_1, № НОМЕР_2, № НОМЕР_3 та № НОМЕР_4 у зв'язку із закінченням строку дії попередньої картки, останній раз 12.11.2014 року зі строком дії до 07/18 (а.с.45), про що також свідчить виписка з особового рахунку із зазначенням комісія за випуск персонофікованої карти та фото клієнта з картою (а.с.116, 174).

Крім того, як вбачається із матеріалів справи, останній платіж за кредитним договором був сплачений відповідачем 23.05.2015 року, щ свідчить про те, що позивачем не пропущено процесуальний строк для звернення з даним позовом.

Посилання в апеляційній скарзі відповідача на те, що йому є незрозумілим розмір заборгованості по тілу кредиту, який за кредитним договором складає 300 грн., а за рішенням стягнуто 4488,27 грн. колегією суддів не приймаються до уваги, оскільки, як вбачається із матеріалів справи, встановлений кредитний ліміт за кредитним договором змінювався, а саме: 16.05.2011 року - встановлено 6200 грн. кредитного ліміту, 22.06.2011 року - 8200 грн., 22.07.2011 року - 10200 грн., 21.08.2011 року 13200 грн. та 01.12.2014 року - 1026,21 грн., що підтверджується довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти оформленої на ОСОБА_2, договір б/н від 16.05.2011 року (а.с.46).

На підставі наведеного вище, колегія суддів вважає за необхідне рішення суду першої інстанції змінити, зменшивши розмір стягнутої із ОСОБА_2 на користь ПАТКБ "ПриватБанк" заборгованості за кредитним договором № б/н від 16.05.2011 року з 46343,27 грн. до 43273,48 грн., у зв'язку зі зменшенням заборгованості по пені з 28136,46 грн. до 25066,67 грн.

Крім того, відповідно до ст.141 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне зменшити розмір стягнутого з відповідача на користь позивача судового збору, до 1500 грн. пропорційно до задоволеної частини позовних вимог позивача.

В іншій частині рішення суду має бути залишено залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-383,386 ЦПК України суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 26 липня 2018 року змінити, зменшивши розмір стягнутої з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" заборгованість за кредитним договором № б/н від 16.05.2011 року станом на 08 лютого 2018 2017 року з 46343,27 грн. до 43273 (сорок три тисячі двісті сімдесят три) грн. 48 коп., яка складається: з заборгованості за кредитом - 4488 грн. 27 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом - 13718 грн. 54 коп., пені - 25066 грн. 67 коп. та зменшити розмір стягнутого з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" судового збору з 1762 грн. до 1500 (одна тисяча п'ятсот) грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 16 жовтня 2018 року.

Головуючий:

Судді: