Постанова

Іменем України

31 травня 2018 року

м. Київ

справа №216/3705/15-ц

провадження №61-21600св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Висоцької В. С. (суддя-доповідач), Пророка В. В., Фаловської І. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - Виконавчий комітет Центрально-Міської районної в місті ради м. Кривого Рогу Дніпропетровської області,

третя особа - Перша Криворізька Державна нотаріальна контора Дніпропетровської області,

особа, яка звернулася з апеляційною та касаційною скаргами- ОСОБА_5,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08 вересня 2015 року у складі судді Бондарєвої О. І. та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 березня 2017 року у складі колегії суддів: Бондар Я. М., Зубакової В. П., Барильської А. П.,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2015 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до Виконавчого комітету Центрально-Міської районної в місті ради м. Кривого Рогу Дніпропетровської області (далі - Виконком), у якому просила визнати за нею право власності на земельну ділянку НОМЕР_1 із садовим будинком, площею 0,062 га, розташовану на території Центрально-Міського району

м. Кривого Рогу у садовому товаристві «Україна» (далі - СТ «Україна»), належну на підставі державного акту на право приватної власності

від 09 січня 2001 року ОСОБА_6, померлій ІНФОРМАЦІЯ_1, в порядку спадкування за заповітом.

Позовна заява мотивована тим, що , що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача ОСОБА_6, яка за життя заповідала їй все своє майно, склавши 21 січня 1997 заповіт.

Після смерті ОСОБА_6 відкрилась спадщина на належне їй майно, у тому числі і на земельну ділянку, площею 0,062 га, розташованої у

СТ «Україна» на території Центрально-Міського району, м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, яка належала померлій згідно державного акту на право приватної власності на землю.

Постановою державного нотаріуса Першої Криворізької державної нотаріальної контори від 28 квітня 2015 року ОСОБА_4 відмовлено у видачі свідоцтва, у зв'язку з відсутністю оригіналів документів про право власності на земельну ділянку.

Неможливість отримання спадщини в органах нотаріату спонукала позивача на пред'явлення даного позову.

Рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08 вересня 2016 року позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на земельну ділянку НОМЕР_1, площею 0,062 га, в межах згідно з планом, розташованої на території Криворізької міської ради СТ «Україна» у Центрально-Міському районі, цільове призначення якої, - ведення колективного садівництва, в порядку спадкування за заповітом після смерті її матері ОСОБА_6, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1, належної останній згідно державного акту на право приватної власності на землю, виданого на підставі рішення виконкому Криворізької міської ради народних депутатів від 08 грудня 1999 року, зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю від 09 січня 2001 року.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що ОСОБА_4 як спадкоємець за заповітом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 її матері ОСОБА_6 у силу об'єктивних причин позбавлена права оформлення спадкових справ у органах нотаріату, тому позивач має право на оформлення спадкових справ у судовому порядку.

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 березня

2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилено, рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області

від 08 вересня 2016 рокузалишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що ОСОБА_5 не довела факт відчуження ОСОБА_6 15 липня 2007 року на її користь садового будинку НОМЕР_1 розташованого на території Центрально-Міського району

м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у СТ «Україна».

У квітні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшла касаційна скарга ОСОБА_5 на рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08 вересня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 березня 2017 року.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 квітня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі за поданою касаційною скаргою, справу витребувано з суду першої інстанції.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня

2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів».

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 частини першої розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

26 квітня 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 просить скасувати ухвалені в справі судові рішення, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд безпідставно врахував твердження позивача про те, що її матиОСОБА_6 за станом здоров'я (була паралізована) не могла 15 липня 2007 року вчиняти будь-які правочини, а наявність оригіналів правовстановлюючих документів на ? частину спірних будинку та земельної ділянки у ОСОБА_5 є наслідок їх викрадення, оскільки наведене не підтверджено документально. Крім того, пояснення позивача про, що заява ОСОБА_6 про виключення її зі складу членів СТ «Україна» та розписка від 15 липня 2007 року про отримання від продажу будинку коштів у розмірі 1 500 грн свідчать про укладення договору оренди, належними доказами не підтверджено.

Доводи заперечень ОСОБА_4 на касаційну скаргу зводяться до того, що доводи, викладені в касаційній скарзі не відповідають дійсності. Позовна заява ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про визнання свідоцтва про право на спадщину за заповітом недійсним та визнання права власності за заявою позивача залишена без розгляду. Органами прокуратури відкрито кримінально провадження щодо заволодіння майном позивача матір'ю ОСОБА_5 - ОСОБА_7

Інші учасники справи не скористались своїм правом на подання до суду відзиву на касаційну скаргу, своїх заперечень щодо змісту і вимог касаційної скарги до касаційного суду не направили.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Установлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Суд установив, що позивач ОСОБА_4 є дочкою ОСОБА_6

Згідно копії державного акту на право приватної власності на землю, виданого на підставі рішення виконкому Криворізької міської ради народних депутатів від 08 грудня 1999 року, зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю від 09 січня 2001 року, земельна ділянка, площею 0,062 га, в межах згідно з планом, розташована на території Криворізької міської ради СТ «Україна» у Центрально-Міському районі, цільове призначення якої, - ведення колективного садівництва, була передана у приватну власність

ОСОБА_6

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 померла.

Згідно, складеного ОСОБА_6, заповіту, посвідченого 21 січня

1997 року державним нотаріусом Першої Криворізької державної нотаріальної контори, остання на випадок своєї смерті заповідала, у тому числі і садовий будинок НОМЕР_1, що знаходиться у СТ «Україна», у м. Кривому Розі Дніпропетровської області дочці ОСОБА_4

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності, 28 квітня 2015 року за

ОСОБА_4 зареєстровано право власності на садовий будинок НОМЕР_1, з господарчими та побутовими будівлями, що розташований у СТ «Україна», у м. Кривому Розі, на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого

28 квітня 2015 року державним нотаріусом Першої Криворізької державної нотаріальної контори, реєстровий номер 2-270.

Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії нотаріуса Першої Криворізької державної нотаріальної контори Шабліян Є.М. від 28 квітня 2015 року ОСОБА_4 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу на земельну ділянку.

Обґрунтовуючи позов про оформлення спадщини на земельну ділянку в судовому порядку, ОСОБА_4 посилалась на неможливість такого оформлення в органах нотаріату через відсутність правовстановлюючого документу.

Частиною першої статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Відповідно до статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

У пункті 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня

2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз'яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції з яким погодився й апеляційний суд, виходив із того, що ОСОБА_4 є спадкоємцям за заповітом, врахувавши, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту порушеного права, що має застосовуватись, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав в нотаріальному порядку та дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивач має право на визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом у судовому порядку.

Пунктом «е» частини першої статті 141 ЗК України передбачено, що підставою припинення права користування земельною ділянкою є набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці.

За загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 120 ЗК України, особа, яка набула права власності на будівлю чи споруду стає власником земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

За змістом частин першої, третьої статті 626 ЦК України двостороннім договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору.

Отже, правова природа двостороннього договору передбачає волевиявлення обох сторін договору на зміну, припинення або встановлення прав та обов'язків сторін цього договору.

Статтею 655 ЦК України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

У силу полоджень статті 657 ЦК України, договір купівлі-продажу земельної ділянки укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

Встановивши, що ОСОБА_5 не довела факт укладення договору 15 липня 2007 року з ОСОБА_6 договору купівлі-продажу право власності на спірні будинок і земельну ділянку, апеляційний суд правомірно відхилив подану нею апеляційну скаргу, та залишив рішення суду першої інстанції без змін.

Доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують, на законність судових рішень не впливають та зводяться до переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції згідно з вимогами статті 400 ЦПК України.

З огляду на вищевикладене доводи касаційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

При вирішенні даної справи судами першої та апеляційної інстанції правильно визначено характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_5залишити без задоволення.

Рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08 вересня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 березня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: В. С. Висоцька

В. В. Пророк

І. М. Фаловська