Справа № 216/5757/18
провадження 2-н/216/735/18
УХВАЛА

іменем України

16 жовтня 2018 року місто Кривий Ріг

Суддя Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області ОСОБА_1, розглянувши матеріали за заявою ОСОБА_2 про видачу судового наказу за вимогою про стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю «МІК» нарахованої, але не виплаченої суми заробітної плати, -

ВСТАНОВИВ:

12 жовтня 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою про видачу судового наказу за вимогою про стягнення з ТОВ «МІК» на його користь нарахованої, але не виплаченої суми заробітної плати за період з 01 липня 2017 року по 01 жовтня 2018 року в розмірі 806 609 грн. 47 коп.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення нарахованої, але не виплаченої працівникові суми заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Як вбачається з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, 11.02.2016 року порушено справу про банкрутство товариства з обмеженою відповідальність «МІК» (ідентифікаційний код юридичної особи 19096149) на підставі ухвали Господарського суду Дніпропетровської області про порушення провадження у справі про банкрутство від 27.01.2016 року (справа №904/11028/15).

Разом із цим, зазначеною вище ухвалою розпорядником майна боржника призначено арбітражного керуючого ОСОБА_3 (свідоцтво №160 від 12.02.2013 року).

В подальшому, ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 05.10.2018 року призначено розпорядником майна ТОВ «МІК» (с. Надеждівка, Криворізький район, Дніпропетровської області, ) арбітражного керуючого ОСОБА_4, свідоцтво 1538 від 17.07.2013 року.

Так згідно ч. 4 ст. 10 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (далі Закон про банкрутство) суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, вирішує усі майнові спори з вимогами до боржника, у тому числі спори про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів, пов'язаних із визначенням та сплатою (стягненням) грошових зобов'язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також справ у спорах про визнання недійсними правочинів (договорів), якщо з відповідним позовом звертається на виконання своїх повноважень контролюючий орган, визначений Податковим кодексом України.

При цьому слід мати на увазі, що кредитори за вимогами щодо виплати заробітної плати, аліментів, відшкодування шкоди, заподіяної здоров'ю та життю громадян, авторської винагороди - це кредитори, чиї вимоги до боржника виникли як до, так і після порушення провадження у справі про банкрутство (п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про банкрутство» від 18 грудня 2009 року №15 (далі Пленум ВСУ про банкрутство)).

Відповідно до абз. 5 ч. 2 ст. 23 Закону про банкрутство кредитори за вимогами щодо виплати заробітної плати, авторської винагороди, аліментів, а також за вимогами щодо відшкодування шкоди, заподіяної життю та здоров'ю громадян, сплати страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне та інше соціальне страхування мають право протягом тридцяти днів від дня офіційного оприлюднення оголошення про порушення провадження у справі про банкрутство подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують.

Розпорядник майна зобов'язаний окремо внести до реєстру відомості про вимоги щодо виплати заробітної плати, авторської винагороди, аліментів, а також про вимоги щодо відшкодування шкоди, заподіяної життю та здоров'ю громадян, згідно із заявами таких кредиторів та/або даними обліку боржника (абз 3 ч. 8 ст. 23 Закону).

Більш того за приписами ч. 5 ст. 19 Закону про банкрутство дія мораторію на задоволення вимог кредиторів не поширюється на вимоги поточних кредиторів; на виплату заробітної плати та нарахованих на ці суми страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне та інше соціальне страхування; відшкодування шкоди, заподіяної здоров'ю та життю громадян; на виплату авторської винагороди, аліментів, а також на вимоги за виконавчими документами немайнового характеру, що зобов'язують боржника вчинити певні дії чи утриматися від їх вчинення.

Згідно наданих у п.п. 46, 48 Пленуму ВСУ про банкрутство розяснень слідує, що:

- по-перше, згідно з абзацом другим частини першої статті 14 Закону кредитори за вимогами щодо виплати заробітної плати, авторської винагороди, аліментів, а також щодо відшкодування шкоди, заподіяної життю та здоров'ю громадян, мають право подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника;

- по-друге, законом не встановлено строку подання заяв такими кредиторами, отже, їх може бути подано в будь-який момент під час провадження у справі про банкрутство;

- по-третє, відповідно до частини п'ятої статті 14 Закону заяви цих кредиторів, щодо яких є заперечення боржника, розглядаються згідно з підсудністю, що встановлена Законом, тобто тим господарським судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство.

Крім того згідно з ч. 2 ст. 4-1 ГПК України господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку провадження, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

Справи про банкрутство розглядаються господарським судом за місцезнаходженням боржника (ч. 6 ст. 15 ГПК України).

Відповідно до вимог пункту 4 частини 1 статті 165 ЦПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу у разі, якщо наявні обставини, передбачені частиною першою статті 186 цього Кодексу.

При цьому, п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України визначено, що суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Отже, з урахуванням вимог норм Закону про банкрутство та з огляду на розяснення, надані Пленумом ВСУ про банкрутство, суд дійшов висновку про те, що відновлення порушених прав заявника за вимогами про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, заявленими до юридичної особи, щодо якої порушено справу про банкрутство, можливе лише у рамках справи про банкрутство такої особи. Тобто така заява має бути подана в порядку визначеному Законом про банкрутство до Господарського суду Дніпропетровської області, в провадженні якого знаходиться справа про банкрутство ТОВ «МІК» (вул. Шевченка, 36, с. Надеждівка, Криворізький район, Дніпропетровська область, 53000).

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 161, 165, 186, 260, 353 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити ОСОБА_2 у видачі судового наказу за вимогою про стягнення з ТОВ «МІК» на його користь нарахованої, але не виплаченої суми заробітної плати за період з 01 липня 2017 року по 01 жовтня 2018 року в розмірі 806 609 грн. 47 коп.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Дніпровського апеляційного суду через Центрально-Міський районний суд м. Кривого Рогу протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом пятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Р.О.Кузнецов