Справа № 396/950/18
Провадження № 2/396/429/18
РІШЕННЯ

Іменем України

12.10.2018 року Новоукраїнський районний суд Кіровоградської області у складі:

головуючого судді: Гарбуз Ольга Анатоліївна

за участю секретаря судового засідання: Пономаренко Р.В.

представника позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Новоукраїнка Кіровоградської області цивільну справу№ 396/950/18 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання права спільної сумісної власності на 1/2 житлового будинку, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 звернулась до суду до ОСОБА_3 про визнання права спільної сумісної власності на 1/2 житлового будинку, посилаючись на те, що04 вересня 2014 року уклала шлюб з відповідачем по справі, який зареєстровано в відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Новоукраїнського районного управління юстиції у Кіровоградській області. 25 вересня 2014 року було укладено договір купівлі-продажу 1/2 частини житлового будинку з госнодарсько-побутовими будівлями, відповідно до якого ОСОБА_5 передає у власність, а ОСОБА_3 набуває у власність 1/2 (одну другу) частину житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями за номером 25, розташований за адресою: місто Новоукраїнка, Кіровоградської області по вулиці Ворошилова. Оскільки відповідач не визнає право позивачки на спільне майно, просить суд визнати за нею право спільної сумісної власності на 1/2 житлового будинку.

15.06.2018 року ухвалою Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено справу до розгляду в підготовчому засіданні.

18.07.2018 року через канцелярію суду відповідачем подано клопотання про залучення документів до матеріалів справи, залучення свідка та призначення почеркознавчої експертизи.

19.07.2018 року ухвалою Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області призначено у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання права спільної сумісної власності на 1/2 житлового будинку судово - технічну експертизу.

23.07.2018 року через канцелярію суду позивачем подано письмові пояснення щодо причин відсутності оригіналу документу, згідно яких ОСОБА_4 пояснює, що нею було втрачено оригінал ризписки від 24.09.2014 року та просить поновити провадження у цивільній справі.

24.07.2018 року ухвалою Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області поновлено провадження по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання права спільної сумісної власності на 1/2 житлового будинку.

02.08.2018 року через канцелярію суду позивачем подано клопотання про залучення документів до матеріалів справи та виклик свідків та призначення почеркознавчої експертизи.

02.08.2018 року ухвалою Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області закрито підготовче провадження у справі та призначено її до судового розгляду по суті в загальному позовному провадженні. Задоволено клопотання позивача про виклик свідків.

Позивач ОСОБА_4 в судове засідання 12.10.2018 року не зявилась, надавши суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, направивши представників.

Представники позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі з обставин викладених в позовній заяві, додатково пояснивши, що позивач згідно розписки яка була надана відповідачем кошти не отримувала про що свідчить відсутність дати на розписці але не заперечує, що писала, а дата повинна бути поставлена при отриманні коштів.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні позов не визнав в повному обсязі та заперечував проти його задоволення. Одночасно зазначив, що кошти в розмірі 2000 (двох тисяч) доларів США за частку будинку від передав ОСОБА_4 про що остання написала йому розписку про отримання коштів в присутності двох свідків. Розписка нотаріально посвідчена не була.

Свідок ОСОБА_6 пояснив, що ОСОБА_3 брав у нього в борг 2000 (дві тисячі) доларів США для розрахунку за будинок, які йому повернув після повернення із заробітків з Польші.

Свідок ОСОБА_7 посвідчив, що приїхавши на вихідні в м. Новоукраїнка 14.09.2014 року передали тещі ОСОБА_4 кошти але суму вже не пам'ятає на придбання будинку, кошти їх спільні з дружиною, частково кошти вже їм виплачені, при передачі 2 тис доларів США не був присутній.

Свідок ОСОБА_8 посвідчила, що є донькою позивачки та разом із чоловіком надали 35 000 грн. із весільних коштів для купівлі будинку мамі-Гладир Н.Т.. Передачі коштів в сумі 2000 доларів США не бачила, розписка мамою була написана у зв'язку з погрозами відповідача.

Заслухавши пояснення представників позивача, відповідача та покази свідків, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, оцінивши досліджені докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню за наступних підстав.

Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч.1 ст.12 ЦПК України).

Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст.13 ЦПК України (диспозитивність цивільного судочинства), суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

У розумінні цивільно-процесуального закону предмет позову це матеріально-правова вимога позивача, стосовно якої він просить ухвалити рішення, у матеріальному розумінні це певна річ (об'єкт), щодо якої виник спір.

Згідно із ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За правилом ч. 2 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу ОСОБА_6 I-ОЛ № 078479, виданого 04 вересня 2014 року, між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 Тимофієвною 04 вересня 2014 року було зареєстровано шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Новоукраїнського районного управління юстиції у Кіровоградській області, актовий запис № 82. Після реєстрації шлюбу прізвище відповідачки «Гладир» (а.с. 11).

Згідно договору купівлі-продажу 1/2 частини житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями від 25 вересня 2014 року ОСОБА_5 передає у власність, а ОСОБА_3 набуває у власність 1/2 частину житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями за номером 25 розташованого за адресою: мічсто Новоукраїнка, Новоукраїнського району Кіровоградської області по вулиці Ворошилова (а.с.63-64, 12).

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за ОСОБА_3 зареєстровано право власності на житловий будинок за адресою Кіровоградська область Новоукраїнський район м. Новоукраїнка вулиця Ворошилова, будинок, 25 (а.с. 14).

Згідно звіту про незалежну оцінку майна 1/2 частини житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами за адресою м. Новоукраїнка вул. Ворошилова буд. 25 відповідає ринковій вартості та може становити станом на 29.05.2018 року 119022 ( сто дев"ятнадцять тисяч двадцять дві) гривні (а.с. 20-29).

Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 04.05.2011 року ОСОБА_4 отримала спадщину, яка складається з земельної ділянки площею 3,97 га., розташованої на території Докучаєвської сільської ради Устинівського району Кіровоградської області (а.с.41).

Відповідно до Державного акта на право приватної власності на землю ОСОБА_4 тимофіївні належить земельна ділянка дляя ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 3,97 га., розташована на території Докучаєвської сільської ради Устинівського району Кіровоградської області (а.с.43).

Згідно довідки виданої ПОСП агрофірмою "Сагайдацька" ОСОБА_4 про те, що її земельна ділянка площею 7,9425 га., знаходиться в оренді агрофірми. Орендна плата виплачена: в 2013 році - 6125 грн.; в 2014 році - 8400 грн.; в 2015 році - 12600 грн.; в 2016 році 16000 грн.; в 2017 році 20000 грн (а.с. 44).

Згідно розписки від 13.08.2014 року ОСОБА_9 взяла завданок за будинок по вул. Ворошилова, 25, п"ять тисяч гривень в присутності свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_3 Грошові кошти взяла від ОСОБА_4 (а.с. 45).

Згідно розписки ОСОБА_4 отримала від ОСОБА_8 35000 (тридцять п"ять тисяч) гривень для придбання будинку по вул. Ворошилова, 25 в м. Новоукраїнка Кіровоградської області, в присутності свідків (а.с. 46).

Згідно розписки без дати ОСОБА_4 в присутності свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_7 отримала від ОСОБА_3 дві тисячі доларів за свою частку будинку, який знаходиться за адресою вул. Ворошилова, 25 (а.с. 52).

Відповідно до заяви від 01.10.2014 року ОСОБА_11 отримала від ОСОБА_12 орендну плату за земельну ділянку площею 4,11 га. в сумі 40000,00 грн (а.с.109-110).

Відповідно до заяви від 06.08.2014 року ОСОБА_13 отримав від ОСОБА_12 орендну плату за земельну ділянку площею 4,09 га. в сумі 35000,00 грн (а.с.107-108).

Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ч. 2 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Так, згідно ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу).

Згідно ч. 1 ст. 61 СК України обєктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є обєктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63. ч. 1 ст. 65 СК України.

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Будинок не є предметом індивідуального користування.

Установивши, що на об'єкт нерухомого майна - будинок, набуто право власності на підставі цивільно-правової угоди під час шлюбу, незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вона була придбана, суд приходить до висновку, що вищевказаний будинок є правом спільної сумісної власності подружжя, а тому доводи позивача про рівність часток будинку, є вірними.

Сторони не заперечували, що спірне майно було придбано під час перебування у шлюбі.

Судом критично оцінює докази на які посилається кожна із сторін.

Ставить під сумнів покази свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8, які є донькою та зятем позивачки та які відповідно до розписки від 24.09.2014 року передали ОСОБА_4 35 000 грн. про які її чоловік відповідач не знав до розгляду спрви судом та на зазначеній розписці відсутній його підпис та ухвалою суду19.07.2018 року було призначено судово-технічну експертизу зазначеної розписки, але ориг7інал не подано, у зхв'язку з чим суд робить висновок про неналежність доказу на підтвердження отримання 35000 гривень.(а.с.46)

Також суд не приймає до уваги та вважає неналежним доказом розписку про передачу 2000 грн. за свою частку у будинку що складена позивачем розписка про отримання грошових коштів не є нотаріально-посвідченим договором та в ній не зазначено дату складання даної розписки (а.с.52), так не виключно, що передача коштів відбулася, але договір нотаріально не посвідчений, тому в силу ч.1 ст. 220 ЦК України є нікчемним.

Крім того подані відповідачем копії заяв батьків відповідача про отримання орендної плати від 01.10.2014 року про отримання від ОСОБА_12 орендну плату за земельну ділянку площею 4,11 га. в сумі 40000,00 грн . та 06.08.2014 року за земельну ділянку площею 4,09 га. в сумі 35000,00 грн (а.с. 107-110_) жодним чином не підтверджують, що саме ці кошти пішли на оплату спірного будинку та відповідних розписок про отримання саме цих коштів від батьків відповідачем не було подано.

Вчинення даної розписки не підтверджує що сторони досягли згоди щодо вартості спірного будинку. Крім того як зазначила ОСОБА_4 грошові кошти відповідно до вказаної розписки їй так і не були передані, а тому суд вважає, що складенням даної розписки відповідач не підтвердив право власності відповідача на спірний будинок.

Обовязок довести, що майно, придбане в шлюбі, є особистою власністю одного з подружжя, покладено на останнього. Такий висновок зробив ВС в постанові №654/5243/14-ц. від 07.02.2018року.

Спірне майно учасниками справи набуто в період перебування в шлюбі, а той факт, що воно зареєстровано на одного з подружжя, не позбавляє іншого права на частку в такому майні. Конструкція норми ст.60 СК свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом з тим зазначена презумпція може бути спростована одним із подружжя. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 24.05.2017 у справі №6-843цс17.

Конституційний суд України у своєму рішенні № 17-рп від 19 вересня 2012 року дійшов наступних висновків: «Основою майнових відносин подружжя є положення про те, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя (стаття 60 Кодексу). Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано статтею 63 Кодексу, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя.

Відповідно до положень ст. 65 СК України, дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена.

Згідно пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007р. № 11, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Як вказується у правовій позиції у справі № 6-612цс15, норми СК України у статтях 57, 60 встановлюють загальні принципи нормативно-правового регулювання відносин подружжя з приводу належного їм майна, згідно з якими:

1) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної власності;

2) майно, набуте кожним із подружжя до шлюбу, є особистою приватною власністю кожного з них.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Придбавши спірний будинок під час перебування в шлюбі, позивач та її чоловік - відповідач набули право спільної сумісної власності на спірне майно відповідно до зазначених положень та її право на рівну частку в майні презюмується.

Основою майнових відносин подружжя є положення про те, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Враховуючи вищенаведені норми права, докази, на які посилається позивач, суд вважає, що спірне майно придбано за час перебування сторін у шлюбі, їх спільного проживання, ведення спільного господарства за кошти подружжя та в інтересах сімї, тому є спільним сумісним майном подружжя.

Шлюбний договір між сторонами укладено не було.

Згідно ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовились про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими ст. 69-72 СК України.

Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_4 про визнання за нею права спільної сумісної власності на 1/2 частину жилового будинку, а саме 1/2 від 1/2, що становитиме 1/4 частини житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями за номером 25, розташований за адресою: місто Новоукраїнка, Кіровоградської області по вулиці Ворошилова. підлягають задоволенню.

Крім того, відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню відшкодування судових витрат понесених позивачем, що складає сплачена сума судового збору в розмірі 1190.22 грн.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 12, 13, 133, 141, 259, 263-265 ЦПК України, ст. 325, 368, 372 ЦК України, ст. 60, 61, 63, 65, 69-72 СК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання права спільної сумісної власності на 1/2 житлового будинку - задовольнити.

Визнати право спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_3 на 1/2 частини житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями, який розташований за адресою: вул. Ворошилова, 25 в м. Новоукраїнка, Кіровоградської області.

В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя, - визнати за ОСОБА_4 право власності на 1/4 (одну четверту) ідеальну частину житлового будинку із господарсько-побутовими будівлями, розташованого за адресою: вул. Ворошилова, 25 в м. Новоукраїнка, Кіровоградської області.

В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя, - визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/4 (одну четверту) ідеальну частину житлового будинку із господарсько-побутовими будівлями, розташованого за адресою: вул. Ворошилова, 25 в м. Новоукраїнка, Кіровоградської області.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер, зареєстрованого в ІНФОРМАЦІЯ_2, на користь ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 понесені судові витрати по справі в розмірі 1190 (одна тисяча сто дев'яносто) грн. 22 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана до Апеляційного суду Кіровоградської області через Новоукраїнський районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники справи, які не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії рішення.

Повний текст рішення складено 19.10.2018 року.

Головуючий: О. А. Гарбуз