Постанова

Іменем України

Єдиний унікальний номер справи 359/7341/17
Номер провадження 22-ц/824/2008/2018
Головуючий у суді першої інстанції В.В. Журавський
Доповідач у суді апеляційної інстанції Л.Д. Поливач
17 жовтня 2018 року місто Київ

Номер справи 359/7341/17

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :

головуючого - Поливач Л.Д. (суддя - доповідач),

суддів: Стрижеуса А.М., Шкоріної О.І.

секретар судового засідання: Станішевська Б.В.

сторони:

позивач ОСОБА_3

відповідач Громадська організація Садівницьке товариство «Дніпровець»

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Громадської організації Садівницьке товариство «Дніпровець»

на заочне рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 26 січня 2018 року ухвалене у складі судді Журавського В.В. в приміщенні Бориспільського міськрайонного суду Київської області о 13год. 26хв., повне заочне рішення складено 05 лютого 2018 року,-

в с т а н о в и в :

У вересні 2017 року ОСОБА_3 звернулася до суду із позовом до Громадської організації Садівницьке товариство «Дніпровець» про зобов'язання відновити постачання електроенергії, визнання акту про відключення електроенергії недійсним, стягнення матеріальної і моральної шкоди, визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії. Мотивувала тим, що вона є власником будинку АДРЕСА_2, та членом СТ «Дніпровець» з 1996 року. Належний їй будинок було підключено до електромережі та забезпечено електроенергією. З березня 2017 року кошти за оплату членських внесків та плату за використану електроенергію не приймалися від неї Товариством через заборону голови СТ «Дніпровець» ОСОБА_5 За таких обставин плату за послуги з електропостачання вона здійснювала через банківські установи на рахунок СТ «Дніпровець». Зазначивши про наявність у неї перед відповідачем заборгованості по сплаті за електроенергію, СТ «Дніпровець» 22.07.2017 року було відключено електропостачання до садового будинку НОМЕР_1 Позивач вважає, що у неї відсутня заборгованість за використану електроенергію, про виключення з членів садового товариства їй стало відомо лише 22.07.2017 року. Крім цього, відповідач не вживає заходів, спрямованих на поновлення постачання електричної енергії до належного позивачу садового будинку, через що позивач зазнає значних незручностей, душевних переживань, витрачає грошові кошти на додаткові ліки. З урахуванням вказаного просить зобов'язати відповідача усунути перешкоди у користуванні садовим будинком АДРЕСА_2 шляхом відновлення електрокабелю від опори до належного їй будинку і підключення електропостачання, визнати недійсним акт Громадської організації Садівницьке товариство «Дніпровець» від 22.07.2017 року про відключення електроенергії від будинку, розташованого на земельній ділянці АДРЕСА_2 стягнути з відповідача на її користь надмірно сплачену вартість послуг з постачання електроенергії у розмірі 2737,50 грн., матеріальну шкоду за пошкоджені ліки у розмірі 3871,62 грн., моральну шкоду у розмірі 30 000,00 грн., визнати дії СТ «Дніпровець» щодо виключення позивача з членів садового товариства неправомірними та поновити її у членах Товариства.

Заочним рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 26 січня 2018 року позов ОСОБА_3 до Громадської організації Садівницьке товариство «Дніпровець» про зобов'язання відновити постачання електроенергії, визнання акту про відключення електроенергії недійсним, стягнення матеріальної і моральної шкоди, визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії задоволено частково. Зобов'язано садівницьке товариство «Дніпровець» в особі голови правління ОСОБА_5 відновити електрокабель від опори до належного ОСОБА_3 садового будинку розташованого на земельній ділянці АДРЕСА_2 та підключити до електропостачання. Визнано акт садівницького товариства «Дніпровець» від 22.07.2017 року про відключення електроенергії будинку, розташованого на земельній ділянці АДРЕСА_2 недійсним. Стягнуто з садівницького товариства «Дніпровець» на користь позивача моральну шкоду в розмірі 20 000,00 грн. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Стягнуто з садівницького товариства «Дніпровець» с. Проців Бориспільського району Київської області на користь ОСОБА_3 сплачений судовий збір у розмірі 3 200,00 грн.

Не погоджуючись із заочним рішенням суду, Громадська організація Садівницьке товариство «Дніпровець» подала апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин справи, невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи, невірну оцінку доказів, просить заочне рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

В обґрунтування зазначено, що суд першої інстанції ухвалив заочне рішення не з'ясувавши, що відповідачем будь - яких судових повісток не отримувалося, оскільки у позові зазначена невірна адреса відповідача. Вважає, що суд у порушення положень ст.281 ЦПК України ухвалив у справі заочне рішення, оскільки судом не постановлювалася ухвала про розгляд справи у заочному порядку.

Суд першої інстанції належним чином не встановив ту обставину, чи існує між позивачем і відповідачем договір про користування електроенергією, не з'ясовано на підставі чого позивач сплачувала на рахунки відповідача плату за користування електроенергією. Відповідач зазначає, що такий договір відсутній, а отже і відсутні у нього обов'язки по підключенню та постачанню електричної енергії. Також судом не досліджувалося та не взято до уваги чи є у відповідача належні допуски для виконання робіт по підключенню позивача до мережі.

Вважає, що судом у оскаржуваному рішенні не наведено нормативного обґрунтування задоволення вимоги позивача про зобов'язання відповідача відновити електрокабель від опори до належного позивачу садового будинку розташованого на земельній ділянці АДРЕСА_2 та підключити до електропостачання.

Звернув увагу на те, що у порушення вимог статтей 78, 81, 95 ЦПК України суд визнав письмовими докази і поклав в основу рішення копії документів, жодна з яких не засвідчена належним чином. У відповідача є сумніви у відповідності поданих позивачем копій документів їх оригіналам.

Також зазначив, що суд безпідставно стягнув кошти у відшкодування завданої позивачу моральної шкоди, оскільки норми статті 714 ЦК України, Закону України «Про електроенергетику», Правил користування електричною енергією для населення, затверджених Постановою КМУ від 26.07.1999 року № 1357 не передбачають відшкодування моральної шкоди в разі порушення зобов'язання з постачання електричної енергії.

У судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_6 доводи апеляційної скарги підтримав та просив задовольнити скаргу з викладених підстав.

Позивач ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_7 заперечували проти задоволення апеляційної скарги, рішення суду просили залишити без змін як законне та обґрунтоване.

Відповідно до ч.ч. 2, 4 ст. 263 ЦПК України, законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із ч. 1, ч. 2 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Зі змісту апеляційної скарги вбачається, що апелянт хоча і просить апеляційний суд скасувати заочне рішення суду першої інстанції та відмовити у задоволенні позовних вимог повністю, проте доводів в частині відмови судом у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 про поновлення її в членах СТ «Дніпровець», про стягнення з СТ «Дніпровець» завданої їй матеріальної шкоди у розмірі надмірної сплати електроенергії - 2737, 50 грн., шкоди за пошкоджені ліки у розмірі 3871, 62 грн. не наводить. А тому обґрунтованість та законність заочного рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 26 січня 2018 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 судом апеляційної інстанції не перевіряється, оскільки у цій частині рішення суду першої інстанції фактично не оскаржується.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явилися у судове засідання, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3 суд першої інстанції дійшов висновку про їх законність і обґрунтованість. Суд дійшов висновку, що акт Громадської організації Садівницьке товариство «Дніпровець» від 22.07.2017 року про відключення електроенергії від будинку, розташованого на земельній ділянці АДРЕСА_2 слід визнати недійсним та зобов'язати Садівницьке товариство «Дніпровець» відновити кабель до електроопори до належного позивачу садового будинку. Враховуючи принцип розумності і справедливості суд вважав, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 20 000,00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Проте із такими висновками суду першої інстанції повністю погодитися не можна, з огляду на наступне.

Як вбачається із матеріалів справи позивач є власником садового будинку НОМЕР_3 та земельної ділянки площею 0,60 га з кадастровим номером НОМЕР_2 з цільовим призначення для колективного садівництва, що знаходиться в АДРЕСА_1 що підтверджується державним актом на право приватної власності на землю серії НОМЕР_4, Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 19 січня 2015 року.

З 1996 року позивач була членом СТ «Дніпровець», що підтверджується довідкою СТ «Дніпровець» від 26 січня 2015 року.

Як вбачається, 01.09.2004 року між ПАТ «Київобленерго» та СТ «Дніпровець» було укладено договір про постачання електричної енергії №390.

До будинку, власником якого є ОСОБА_3, було підведено електропостачання, за споживання електроенергії позивач сплачувала кошти згідно розрахунків наведених у квитанціях на оплату комунальних платежів безпосередньо на рахунок ПАТ «Київобленерго», оскільки квитанції на оплату електроенергії від СТ «Дніпровець» до неї не надходили через неприязні стосунки з керівництвом Товариства. Наявність неприязних стосунків між позивачем та керівництвом Товариства підтверджується наявними у матеріалах справи доказами.

Як вбачається із акту про відключення електроенергії від загальної лінії датованого 22.07.2017 року, таке відключення відбулося у зв'язку із наявністю у позивача заборгованості за спожиту електроенергію, що було встановлено комісією, яку очолював голова правління СТ ОСОБА_5, а також у зв'язку із тим, що позивач не є членом СТ «Дніпровець», та у неї відсутній договір з СТ «Дніпровець» на постачання електроенергії до вказаної земельної ділянки.

Так, відносини з приводу укладання договору на постачання електричної енергії та відносини з приводу її споживання регулюються Законом України «Про електроенергетику», Правилами користування електричною енергією для населення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 26 липня 1999 року № 1357, Правилами користування електричною енергією, затвердженими постановою Національної комісії з питань регулювання електроенергетики України від 31 липня 1996 року №28 (у редакції постанови Національної комісії з питань регулювання електроенергетики України від 17 жовтня 2005 року № 910).

Відповідно до статті 26 Закону України «Про електроенергетику» споживання енергії можливе лише на підставі договору з енергопостачальником. Споживач енергії зобов'язаний додержуватися вимог нормативно-технічних документів та договору про постачання енергії.

Згідно з п.3 Правил користування електричною енергією для населення енергопостачальники, що здійснюють постачання електричної енергії на закріпленій території, не мають права відмовити споживачу, об'єкти якого розташовані на цій території, в укладенні договору про користування електричною енергією.

Пунктом 1.3 Правил передбачено, що постачання електричної енергії для забезпечення потреб електроустановки здійснюється на підставі договору про постачання електричної енергії, що укладається між власником цієї електроустановки (уповноваженою власником особою) та постачальником електричної енергії за регульованим тарифом, або договору про купівлю-продаж електричної енергії, що укладається між власником цієї електроустановки (уповноваженою власником особою) та постачальником електричної енергії за нерегульованим тарифом.

Згідно з підпунктом 1 пункту 10.2 Правил споживач електричної енергії зобов'язаний користуватися електричною енергією виключно на підставі договору (договорів).

До населених пунктів відповідно до п.1.2 Правил віднесені садівничі товариства та їх члени.

Згідно п.12.3 Правил населений пункт на підставі договору про постачання електричної енергії здійснює закупівлю електричної енергії у постачальника електричної енергії з метою її подальшого використання споживачами населеного пункту для задоволення комунально-побутових потреб споживачів населеного пункту, для технічних цілей та інших потреб населеного пункту. За обсяг закупленої електричної енергії з постачальником електричної енергії розраховується населений пункт відповідно до умов договору.

Пунктом 12.4 Правил передбачено, що закупівля електричної енергії у постачальника за рахунок коштів споживачів населеного пункту, умови використання електричної енергії, розрахунків за неї, умови технічного забезпечення електропостачання електроустановок споживачів населеного пункту, утримання та обслуговування технологічних електричних мереж населеного пункту регулюються установчими документами населеного пункту та/або укладеними у встановленому законодавством порядку договорами між споживачами населеного пункту та населеним пунктом щодо обслуговування технологічних електричних мереж населеного пункту.

Згідно п.12.10 Правил електроустановки споживачів населеного пункту та споживачів на території населеного пункту, які не дотримуються умов договорів, укладених згідно з вимогами цих правил з постачальником електричної енергії або населеним пунктом, підлягають відключенню від електричних мереж населеного пункту. Відключення електроустановок споживача на території населеного пункту можливе лише на вимогу постачальника електричної енергії та виключно у порядку, встановленому Правилами користування електричною енергією для населення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 26 липня 1999 року.

Відповідно до п.35 Правил право енергопостачальника відключити споживача у разі: самовільного підключення до електричної мережі, розкрадання електричної енергії, навмисного пошкодження приладу обліку та зриву пломби, порушення термінів сплати за спожиту електричну енергію, або порушення умов договору про реструктуризацію заборгованості, не оплати за встановлення нового приладу обліку відповідно до пункту 17 або інших платежів згідно з цими Правилами, невиконання припису Державної інспекції з енергетичного нагляду за режимами споживання електричної енергії, зниження показників якості електричної енергії з вини споживача.

У разі несплати за спожиту електричну енергію протягом 10 днів після терміну, зазначеного у договорі чи платіжному документі, та неотримання енергопостачальником повідомлення про оплату на 20 день споживачу надсилається попередження про відключення електричної енергії. У разі несплати за спожиту електричну енергію на 30 день після отримання споживачем попередження енергопостачальник має право відключити споживача від електричної мережі. Забороняється відключення споживачів перед вихідними та святковими днями (п.27 Правил).

З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції погоджується із висновком суду першої інстанції у тому, що позивачу було безпідставно відключено постачання електроенергії, оскільки позивач не була належним чином повідомлена про відключення електроенергії та таке відключеня відбулося у порушення порядку, встановленого Правилами користування електричною енергією для населення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 26 липня 1999 року, у вихідний день і було здійснено не на вимогу постачальника електричної енергії - ПАТ «Київобленерго», а безпосередньо СТ «Дніпрвець». При цьому відповідачем не було доведено суду наявності заборгованості у позивача по сплаті вартості спожитою електроенергії перед Товариством.

Колегія суддів вважає, що наявність членства позивача в садівницькому товаристві чи його відсутність в даному випадку правового значення не має. Так, земельна ділянка і будинок, які належать позивачці знаходяться на території садівницького товариства, електроенергія постачалась позивачці як члену Товариства до будинку, який знаходиться в даному Товаристві, тобто позивач є споживачем послуг з постачання електроенергії і захищає вона свої порушені (на її думку права) як споживач.

У разі несплати за спожиту електроенергію на 30 день після отримання споживачем попередження енергопостачальник має право відключити споживача від електричної енергії.

Матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що позивачу було вручено попередження про відключення її будинку від електричної мережі з підстав несплати коштів за спожиту електричну енергію.

Не було також спростовано і наданих позивачем доказів на підтвердження проведення оплати за користування електроенергією.

Суд першої інстанції вірно дійшов висновку про відсутність у позивача заборгованості за спожиту електроенергію, що підтверджується наданими позивачем квитанціями про сплату за спожиту електроенергію. Доказів на підтвердження зворотного у розпорядження суду апеляційної інстанції стороною відповідача не надано.

Посилання у апеляційній скарзі на ту обставину, що позивач не укладала з СТ «Дніпровець» договір на постачання електроенергії колегією суддів оцінюються критично та відхиляється з наведених вище підстав.

Суд першої інстанції у своєму рішенні навів нормативне обґрунтування задоволення вимоги позивача про зобов'язання відповідача відновити електрокабель від опори до належного позивачу садового будинку розташованого на земельній ділянці АДРЕСА_2 та підключити до електропостачання, а тому доводи апеляційної скарги в цій частині є хибними. Саме у такий спосіб відповідачем було відключено будинок позивача від електроенергії. А тому відсутність у відповідача відповідного дозволу на виконання таких робіт, та відсутність в Товаристві посади електрика також не мають будь-якого правового значення, оскільки відповідач зобов'язаний усунути допущені ним порушення прав позивача. Для виконання рішення суду в цій частині відповідач не позбавлений права та миожливості укласти відповідну угоду з певною особою, яка за законом має право та можливість виконати дані роботи.

Зобов'язання судом Товариства в особі голови правління ОСОБА_5 вчинити певні дії не свідчать про незаконність рішення суду в цій частині, оскільки відповідачем у справі є саме Товариство і певні зобов'язання суд поклав саме на відповідача у справі - Товариство, а не на його керівника.

Хибними також є доводи апеляційної скарги у тому, що судом першої інстанції взято до уваги докази, які були долучені судом до матеріалів справи у ксерокопіях з підстав їх неналежного посвідчення відповідності оригіналам.

Відповідно до вимог ст.13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Так, відповідно до ч.2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Положеннями статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Очевидним є те, що оригінали таких доказів були оглянуті судом, та у відповідності до вимог статей 76-80 ЦПК України суд перевірив їх достовірність, визнав їх належними і допустимими та надав їм оцінку згідно ст. 89 ЦПК України, а до матеріалів справи долучив їх фотокопії.

До суду апеляційної інстанції не подано доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції в цій частині. Стороною відповідача не дотримано вимог ст. 81 ЦПК України та не доведено порушення судом при ухваленні заочного рішення вимог статей 78, 81, 95 ЦПК України. Сумніви відповідача у відповідності поданих позивачем копій документів їх оригіналам є лише його власними домислами.

Проте суд першої інстанції помилково вважав наявними підстави для задоволення вимог позивача про визнання акту про відключення електроенергії недійсним, з огляду на наступне.

Так, відповідно до ч. 1 cт. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Правовідносини з приводу постачання фізичним особам електричної енергії регулюються ст. 714 ЦК України, статтями 24 - 27 Закону України «Про електроенергетику», Правилами користування електричною енергією для населення та Методикою визначення обсягу та вартості електричної енергії, не облікованої внаслідок порушення споживачами правил користування електричною енергією.

У разі виявлення представником енергопостачальника порушення споживачем правил користування електричною енергією складається відповідний акт. Такий акт є лише фіксацією порушення, яке було виявлено під час проведення постачальником енергії перевірки дотримання вказаних вище Правил, він не є правочином (угодою), та у разі виникнення спору він може бути наданий як доказ, який повинен оцінюватися судом відповідно до вимог ст.89 ЦПК України. Визнання недійсним такого акту не передбачено чинним законодавством як спосіб захисту судом цивільних прав та інтересів особи. Відтак, позовні вимоги ОСОБА_3 про визнання акту про відключення електроенергії недійсним не підлягають задоволенню судом.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції вважає, що не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги щодо порушення судом норм процесуального права під час проведення заочного розгляду справи, оскільки судом було проведено заочний розгляд справи з дотриманням умов та у порядку передбачено статтями 280, 281 ЦПК України.

Крім того, безпідставними є доводи апеляційної скарги щодо неналежного повідомлення відповідача про час, дату і місце розгляду даної справи, оскільки повістки направлялися на неналежну адресу відповідача.

Так, згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

За приписами статті 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом.

Як вбачається із матеріалів справи, відповідачу надсилалися судові - повістки повідомлення про розгляд справи у відповідності до діючих на той час норм закону, а саме згідно положень статей 74-76 ЦПК України (у редакції, що діяла до набрання чинності закону №2147 -VIII від 03.10.2017).

Позивачем у позові було зазначено адресу відповідача ГО СТ «Дніпровець» - 04209, АДРЕСА_1. Вказана адреса є домашньою адресою Голови правління СТ «Дніпровець» ОСОБА_5

Так, у п.п.1.9 п.1 Статуту СТ «Дніпровець» зазначено, що юридичною адресою Товариства є Київська область, Бориспільський район, с. Проців. Для листування, отримання кореспонденції можна користуватися домашньою адресою Голови або секретаря Правління Товариства.

Отже, відповідач повідомлявся судом про розгляд справи за належною адресою. Повернення відділенням зв'язку судових повісток з відміткою «за закінченням терміну зберігання» не можна вважати належним повідомленням особи, яка бере участь у справі, однак це не свідчить про те, що відповідач повідомлявся про розгляд даної справи за неналежною адресою.

Щодо доводів апеляційної скарги про стягнення моральної шкоди колегія суддів зазначає наступне.

Так, відповідно до положень п.6 ч.1 ст. 3 ЦК України одними із загальних засад цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

Відповідно до ч. 2, 5 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, є, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду.

Відповідно до ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; душевних стражданнях, яких фізичних особа зазнала у зв'язку зі знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Заявляючи вимоги про відшкодування моральної шкоди, позивач вказувала, що вона зазнала моральних страждань в результаті неправомірних дій відповідача.

У відповідності з роз'ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України &qu5";Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди&quПр; №4 від 31.03.1995 року (зі змінами, внесеними постановою від 25 травня 2001 року №5) під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема, у моральних переживаннях у зв'язку з порушенням цивільних прав, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Суд має з'ясувати, зокрема, чим підтверджується факт заподіяння потерпілому моральних чи фізичних страждань, за яких обставин і якими діями (бездіяльністю) вони завдані, ступінь вини заподіювача, яких моральних чи фізичних страждань зазнав потерпілий ( п.3,5 Постанови).

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого, або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вони є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно з положеннями частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Суд першої інстанції, визначаючи розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача не взяв до уваги зазначене. Встановивши факт заподіяння позивачу моральної шкоди неправомірними діями відповідача, врахувавши ступінь вини відповідача, характер правопорушення, глибину душевних переживань позивача, керуючись принципом розумності та справедливості, суд визначив завищений розмір моральної шкоди, завданої позивачу, а тому необґрунтовано стягнув з відповідач на користь позивача 20 000,00 грн. у відшкодування моральної шкоди.

Суд апеляційної інстанції з урахування встановлених обставин справи зменшує розмір моральної шкоди з 20 000,00 грн. до 5 000,00 грн., що є належним та достатнім у даному випадку.

Так, положеннями п. 2 ч. 2 ст. 374 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції, з урахуванням зазначеного дійшов висновку про наявність підстав для скасування заочного рішення суду першої інстанції в частині визнання недійсним акту та ухвалення в цій частині нового судового рішення про відмову позивачу у задоволенні позову в цій частині та для зменшення розміру стягнутої з відповідача моральної шкоди. Рішення суду в частині зобов'язань Громадської організації Садівницького товариства «Дніпровець» колегія суддів залишає без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, ст.ст. 376, 381-384, 386, 389 ЦПК України, п.8 ч.1 Розділу ХІІІ Прикінцевих та перехідних положень ЦПК України у редакції Закону №2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року, п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року № 1402 - VІІІ, ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», суд -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Громадської організації Садівницьке товариство «Дніпровець» задовольнити частково.

Заочне рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 26 січня 2018 року в частині визнання недійсним акту Громадської організації Садівницьке товариство «Дніпровець» від 22.07.2017 року про відключення електроенергії від будинку, розташованого на земельній ділянці АДРЕСА_2 скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення наступного змісту.

ОСОБА_3 відмовити у задоволенні позову про визнання недійсним акту Громадської організації Садівницьке товариство «Дніпровець» від 22.07.2017 року про відключення електроенергії від будинку, розташованого на земельній ділянці АДРЕСА_2

Заочне рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 26 січня 2018 року в частині стягнення з Громадської організації Садівницьке товариство «Дніпровець» на користь ОСОБА_3 моральної шкоди змінити, зменшити розмір стягнутої моральної шкоди з 20 000,00 грн. до 5 000,00 грн.

Заочне рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 26 січня 2018 року в частині зобов'язань Громадської організації Садівницького товариства «Дніпровець» залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повна постанова складена 22 жовтня 2018 року.

Судді:

Л.Д.Поливач

А.М.Стрижеус

О.І.Шкоріна