Справа № 461/7063/17 Головуючий у 1 інстанції: Юрків О.Р.
Провадження № 22-ц/811/830/18 Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2018 року Львівський апеляційний суд в складі суддів судової палати з розгляду цивільних справі:

головуючого судді Мікуш Ю.Р.

суддів: Приколоти Т.І., Савуляка Р.В.

секретар Яремко Е.Р.

з участю позивача ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3, відповідача ОСОБА_4 та її представника ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу № 461/7063/17 за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 14 травня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 про визнання права на користування жилим приміщенням та усунення перешкод у користуванні квартирою, -

ВСТАНОВИВ:

В жовтні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_4. Свої вимоги мотивує тим, що з 20 січня 2006 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. З часу реєстрації шлюбу за згодою дружини та тещі вселився у квартиру за адресою АДРЕСА_1. ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народилася донька ОСОБА_6. Проживаючи однією сім'єю із відповідачем він оплачував комунальні послуги, надавав кошти на продукти харчування. Спільними коштами квартира за адресою АДРЕСА_1, яка належить на праві особистої власності ОСОБА_4 збільшилася за рахунок площі горища, а саме замінено покрівлю даху над квартирою, встановлено дахові вікна та збудовані стіни по периметру квартири. 09 вересня 2017 р. між позивачем та відповідачем виникли суперечки в результаті чого відповідач не допустила його до квартири. З приводу вказаних дій він звертався із заявою в Галицький відділ поліції . Вважає, що він вселився у спірну квартиру не як піднаймач, а як член сім'ї. Жодних угод між сторонами про тимчасове проживання не було укладено. Просить суд визнати за ним право користування жилим приміщенням в квартирі за адресою: АДРЕСА_1; зобов'язати ОСОБА_4 не чинити йому перешкоди в користуванні квартирою за адресою: АДРЕСА_1 шляхом вселення ОСОБА_2 в квартиру.

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 14.05.2018 року у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання права на користування жилим приміщенням та усунення перешкод у користуванні квартирою відмовлено за безпідставністю позовних вимог.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_2. В апеляційній скарзі посилається на те, що наявність лише зареєстрованого кримінального провадження без вироку суду про винність позивача у нанесені тілесних ушкоджень відповідачці не є доказом неналежної поведінки позивача, оскільки його вина не доведена у встановленому законом порядку. Вказує, що судом першої інстанції не надано правової оцінки тій обставині, що позивач був вселений у квартиру за згоди відповідачки та її матері як член сім'ї та проживав в ній з 20 січня 2006 року, тобто з моменту реєстрації шлюбу з відповідачкою ОСОБА_4 до 09 вересня 2017 року, а тому у відповідності до ч.2 ст. 64 Житлового кодексу позивач як член сім'ї на законних підставах був вселений в квартиру, угоди між сторонами про вселення в квартиру на інших умовах не було. Зазначає, що судом першої інстанції не враховано, що позивач займався культурним та духовним розвитком дитини, дбав про відпочинок та оздоровлення сім'ї, за спільні кошти подружжя квартира була збільшена за рахунок площі горища, замінено покрівлю даху над квартирою, встановлено дахові вікна та збудовано стіни по периметру квартири, а тому на його думку суд повинен був застосувати до даних правовідносин вимоги ч.1 ст.156 ЖК України та ч.1 ст.405 ЦК України. Суд безпідставно не застосував вимоги ч.4 ст.156 Житлового кодексу України, якою визначено, що припинення сімейних відносин із власником будинку(квартири) не позбавляє колишнього члена сім'ї власника житла права користування займаним житловим приміщенням. Відтак, суд не застосував норми права, які зобов'язаний був застосувати, що стало підставою для ухвалення незаконного рішення. Просить рішення Галицького районного суду м. Львова від 14 травня 2018 скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги позивача задоволити у повному обсязі.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач зазначає, що вважає рішення законним. Стверджує, що позивач ніколи не був і не є зареєстрований у квартирі та 09.09.2017 року, зібравши свої речі добровільно покинув квартиру. Враховуючи рішення Галицького районного суду м.Львова від 10.11.2017 року про розірвання шлюбу, позивач більше не є членом її сім'ї, а тому не має права на проживання у належній їй квартирі. Стверджує, що позивач має інше місце проживання, а тому доводи позивача наведені в апеляційній скарзі вважає безпідставними. Зазначає, що в матеріалах справи достатньо доказів, які підтверджують факт порушення позивачем правил співжиття, а також вжиття до останнього заходів попередження, які не дали позитивних результатів. Просить рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Заслухавши пояснення позивача ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3 на підтримання доводів апеляційної скарги, заперечення з приводу апеляційної скарги відповідача ОСОБА_4 та її представника ОСОБА_5, вивчивши матеріали цивільної справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Матеріалами справи та судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом, який в подальшому уточнив та просив визнати за ним право на користування житловим приміщенням, усунути перешкоди у користуванні квартирою АДРЕСА_1.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що після одруження з відповідачкою у 2005 році за згодою її матері як одноособового власника квартири поселився у спірну квартиру, де проживав як член сім»ї до 09 вересня 2017 року.

ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася їх дочка ОСОБА_6.

Проживаючи у квартирі, він брав участь у її утриманні, оплачуючи комунальні послуги, вкладав кошти та фізичну працю у розширення квартири за рахунок горища, але не завершив ці роботи, брав участь у вихованні дитини.

09 вересня 2017 року відбувся черговий скандал у його сім»ї та з того часу він не проживає у квартирі, йому чиняться перешкоди, оскільки відповідач змінила замки у вхідних дверях. Бажає проживати у квартирі, щоб налагодити стосунки із колишньою дружиною, дочкою, вважає себе членом сім»ї своєї дочки ОСОБА_6.

Із акту ЛКП «Цитадель-центр» №266 від 11.10.2017 року вбачається, що, ОСОБА_2 не зареєстрований у спірній квартирі, хоч після одруження фактично проживав. (а.с.6). Місце реєстрації позивача згідно паспортних даних та його підтвердження АДРЕСА_3. Миколаївського району Львівської області.

Квартира АДРЕСА_1 належить на праві власності ОСОБА_4 на підставі договору дарування квартири від 15.07.2009 року. В квартирі зареєстровані ОСОБА_4 та ОСОБА_6 (а.с. 32,33).

Відповідно до рішення Галицького районного суду м.Львова від 10.11.2017 року шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 розірвано. Рішення суду набрало законної сили.

Відповідно до статті 3 Сімейного Кодексу України (далі СК) сім»ю складають особи, які спільно проживають, пов»язані спільним побутом, мають взаємні права та обов»язки.

09 вересня 2017 року позивач ОСОБА_2 після побиття дочки та відповідача, добровільно залишив квартиру, забравши всі свої речі, що підтвердив в судовому засіданні. З цього часу позивач перестав бути членом сім»ї власника квартири ОСОБА_4, оскільки спільного господарства сторони не ведуть, взаємних прав та обов»язків у сторін немає, сімейні відносини припинені, а в подальшому розірвано шлюб.

Згідно зі статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

За приписами ст. 150 Житлового кодексу України (далі ЖК), ст. 383 Цивільного кодексу України (далі ЦК) громадяни, які мають у приватній власності будинок(частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сім»ї і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

За змістом ст.156 ЖК члени сім» ї власника житлового будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються житловим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічна норма міститься у ст.405 ЦК, а також зазначено, що житлове приміщення, яке мають право займати члени сім»ї власника, визначається власником.

Згідно ст. 317 ЦК власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст.319 ЦК власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Колегія суддів не погоджується із доводами позивача ОСОБА_2 про те, що він має право проживання у спірній квартирі на підставі ст.ст. 156 ч.4 ЖК, 405 ЦК.

Відповідно до ст. 156 ч.4 ЖК до членів сім»ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім»ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.

Як встановлено матеріалами справи, сімейні відносини між сторонами по справі припинені, подальше проживання позивача у спірній квартирі залежить від волі власника ОСОБА_4, оскільки позивач ОСОБА_2 перестав бути членом сім»ї колишнього власника ОСОБА_9 та ОСОБА_10 Угод про піднайм чи дозволу на проживання відповідач як власник квартири не надає.

Колегія суддів не погоджується із доводами позивача, що останній відповідно до ч.4 ст.9 ЖК в такий спосіб позбавлений судом права на житло, оскільки ОСОБА_2 після вчиненого конфлікту 09.09.2017 року із побиттям десятирічної дочки та дружини, залишив квартиру добровільно, забравши із собою свої речі. Окрім цього, такий ніколи не був зареєстрований у спірній квартирі, зберігає місце реєстрації у АДРЕСА_3. та зазначав дану адресу у різних документах (а.с.54).

Доводи позивача ОСОБА_2 що він в такий спосіб має намір примиритися з дочкою, з колишньою дружиною не заслуговують на увагу, оскільки із зібраних матеріалів справи встановлено, що проживання позивача ОСОБА_2 у спірній квартирі негативно впливає на формування особистості дочки ОСОБА_6, 2007 року народження, яка після її побиття батьком та вчинення конфлікту у класі по місцю навчання у присутності однокласників, боїться останнього. З долученого до матеріалів справи психологічного висновку практичного психолога ОСОБА_11 від 26.02.2018 року із КЗ «Львівський обласний психоневрологічний диспансер» дівчинка скаржиться на те, що відчуває по відношенню до батька страх, в ході бесіди і в результаті інтерпретації проектних методик можна зробити висновок, що вона відчуває по відношенню до нього агресію, яку свідомо намагається приховати як соціально неприйнятну емоцію.

За методикою Рене Жиля дівчинка зробила на користь матері 19 позитивних виборів, на користь батька 4 негативних вибори. ( а.с. 188).

Із долучених до матеріалів справи Витягів з протоколу засідання комісії з питань захисту прав дитини Галицької районної адміністрації ЛМР встановлено, що дочка ОСОБА_6, 2007 року народження відчуває страх до батька, не бажає з ним зустрічатися, а тому комісією було рекомендовано ОСОБА_2 налагодити стосунки з донькою. В подальшому на повторні звернення ОСОБА_2 щодо зустрічей з дитиною комісія вирішила надати зустрічі батькові з дитиною у присутності матері. (а.с.93-95).

Із листів-відповідей ГУНП у Л/о Галицького ВП на ім»я сторін по справі з приводу неправомірної поведінки, з кількості викликів поліції, із Висновків експертиз, копій скарг суд не вбачає мирного співжиття у квартирі сторін по справі, переслідування позивачем відповідача ОСОБА_4 та погрози у її адресу як власника квартири.

Враховуючи вище зазначене, суд вважає, що відповідно до вимог ст.ст. 64, 150, 156 ч.4 ЖК позивач ОСОБА_2 не є членом сім»ї відповідача. За його поясненнями, він бажає проживати у квартирі, щоб налагодити в такий спосіб стосунки та відповідно стати членом сім»ї , однак долучені до матеріалів справи докази та його поведінка не дають підстав суду для визнання за ОСОБА_2 права на користування квартирою АДРЕСА_1.

У позовній заяві позивач ОСОБА_2 ставить вимогу про усунення перешкод у користуванні квартирою, однак доказів на підтвердження вчинених перешкод позивачем не надано.

Відповідно до ст. 80 ч.1 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За змістом ч.6 ст. 80 ЦПК доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи те, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, колегія не вбачає підстав для скасування оскаржуваного рішення суду.

Згідно ст. 375 ЦПК суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п.1, 375, 383, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Галицького районного суду м.Львова від 14 травня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в порядку визначеному ст.ст. 389-391 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 02 листопада 2018 року.

Головуючий Ю.Р.Мікуш

Судді Т.І.Приколота

Р.В.Савуляк