РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2018 року Хмельницький міськрайонний суд

Хмельницької області в складі:

головуючого судді Мазурок О.В.

при секретарі Конопко А.П.

з участі позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Леон-Поділля» про стягнення заробітної плати,середнього заробітку за затримку розрахунку і відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Леон-Поділля» про стягнення заробітної плати, середнього заробітку за затримку розрахунку і відшкодування моральної шкоди. На обґрунтування своїх вимог він зазначив, що з 10.04.2008 року по 12.07.2017 року він перебував в трудових відносинах з ТзОВ «Леон Поділля», що підтверджується копією трудового договору від 10.04.2008 року.

Згідно п.1.2 даного договору, працівник (тобто він) зобовязався виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а роботодавець (ТзОВ в особі директора ОСОБА_3Д.) зобовязався виплачувати йому заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю і угодою сторін.

Відповідно до п.7.2.3 даного договору, підставами для його припинення є розірвання договору з ініціативи працівника.

12 липня 2008 року він розірвав даний договір з власної ініціативи. Але всупереч ст.ст. 47,116 КЗпП та умов трудового договору , йому не виплачена заробітна плата та не повернуто трудової книжки у день звільнення.

Станом на 12.08.2017 року заборгованість ТзОВ перед ним становить 575 гривень 36 копійок..

На його письмові та усні прохання повністю розрахуватися з ним та повернути йому трудову книжку директор не відреагував.

Згідно ст. 115 КЗпП України відповідач зобовязаний регулярно виплачувати заробітну плату, проте в цій частині відповідачем закон порушувався.

Згідно Порядку проведення компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням термінів її виплати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 року №159, сума компенсації, що належить йому за несвоєчасно виплачену зарплату становить 1273,10 грн.

Відповідно до ст.. 116 КЗпП України відповідач зобовязаний в день звільнення виплатити всі гроші, що належать йому, проте, до теперішнього часу розрахунок не проведений.

Згідно ст.. 117 КЗпП України підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за час затримки в день фактичного розрахунку. Станом на день подання позову до суду, сума середнього заробітку за час затримки складає 211349,24 грн.

Те, що відповідач в день його звільнення і до теперішнього часу не провів повний розрахунок заподіяло йому величезні моральні страждання, весь час переживав з приводу існування своєї сім»ї і в наслідок чого він і його сім»я були позбавлені нормального життєвого спілкування з оточуючими його близькими людьми. Крім того, відсутність трудової книжки позбавила його можливості працевлаштуватися на іншій роботі за його спеціальністю. Тому вважає, що згідно ст.. 237-1 КЗпП України відповідач зобовязаний відшкодувати йому моральні збитки у розмірі 2000 гривень.

Загальна сума заборгованості, яку він просить стягнути з відповідача є: 575 гривень 36 копійок заборгованість по заробітній платі; 697 гривень 74 копійки компенсація за не вчасно виплачену заробітну плату; 211349 гривень 24 копійки середній заробіток за час затримки розрахунку; 2000 гривень - моральна шкода.

Позивач та представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали.

Відповідач у судове засідання не зявився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином, про що свідчать розписки про вручення судової повістки, до суду не направив відзив на позов. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява підлягає частковому задоволенню з наступних підстав: судом обєктивно встановлено, що 10 квітня 2008 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Леон-Поділля» та ОСОБА_1 було укладено трудовий договір, відповідно до якого за виконання посадових обовязків працівнику встановлюється заробітна плата у розмірі 615 гривень, розмір заробітної плати, яка виплачується працівникові, не може бути меншим від розміру мінімальної заробітної плати, що встановлюється законодавством України. П. 7.1 договору передбачено, що даний договір укладений на невизначений строк. Вказане підтверджується копією трудового договору та індивідуальною відомістю про застраховану особу.

З пояснення позивача встановлено, що договір було розірвано за його ініціативою 12 липня 2008 року, заробітна плата в сумі 575 гривень 36 копійок не виплачена ОСОБА_1

Представником відповідача на спростування вказаних обставин не надано до суду доказів про те, що позивачу виплачена заборгованість по заробітній платі.

За таких обставин суд вважає, що вимога ОСОБА_1 про стягнення 575 гривень 36 копійок заборгованості по заробітній платі підлягає задоволенню.

Згідно вимог ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум в строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Визначаючи розмір виплат за час затримки виплати заробітної плати , суд керується вимогами Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100., відповідно до якого обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв'язку з навчанням,

творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають

дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки

провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців

роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати

компенсації за невикористані відпустки.

У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати і

середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за

останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою

пов'язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на

підприємстві, в установі, організації менше двох календарних

місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за

фактично відпрацьований час.

Представник відповідача, на запит суду, не надав доказів на підтвердження розміру заробітної плати позивача, а тому компенсація за час затримки розрахунку при звільненні позивача за період з 12 липня 2008 року по 04 жовтня 2018 року становить 73387 гривень 16 копійок (615 грн.+615грн. : 43 дні х 2566 день. Однак суд вважає, що слід застосувати принцип співмірності та зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, оскільки заборгованість по заробітній платі становить 575 гривень 36 копійок, крім того, суд враховує, що позивач протягом девяти років не звертався з відповідним позовом до суду, а також не надав до суду доказу про те, що він звертався до відповідача з приводу вказаного спору. Тому суд вважає, що слід стягнути з відповідача на користь позивача 3301 гривню 11 копійок середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненій.

Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення з відповідача компенсації за несвоєчасну її виплату в розмірі 697 гривень 74 копійки, суд враховує, що відповідно до частини першої статті 1 Закону України від 24 березня

1995 року № 108/95-ВР «Про оплату праці» заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

За змістом частини другої статті 2 цього закону у структурі заробітної плати передбачена додаткова заробітна плата, яка є винагородою за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, повязані з виконанням виробничих завдань і функцій.

Згідно зі статтею 34 Закону України «Про оплату праці» компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

Відповідно до статті 1 Закону України від 03 липня 1991 року № 1282-XII «Про індексацію грошових доходів населення» індексація грошових доходів населення це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Враховуючи вищевикладене суд вважає, що з відповідача підлягає стягненню на користь позивача компенсація за несвоєчасну її виплату в розмірі 697 гривень 74 копійки.

Крім того, згідно вимог ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться в разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв»язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Враховуючи, що відповідачем тривалий час не виплачено позивачеві заборгованість по заробітній платі, суд вважає, що позовні вимоги позивача в частині відшкодування моральної шкоди в розмірі 2000 гривень, підлягають частковому задоволенню в розмірі 100 гривень. При цьому суд враховує характер та обсяг моральних страждань, їх тривалість, тяжкість, вину відповідача, вимогу розумності та справедливості.

Керуючись ст..ст. 4, 12, 81, 258, 354 ЦПК України, ст. ст. 44, 116, 117,

237-1 КЗпП України, п. 20 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24 грудня 1991року №13, ст. 23 ЦК України, Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995року №100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», Законом України від 03 липня 1991 року № 1282-XII «Про індексацію грошових доходів населення», Законом України «Про оплату праці» суд ,

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги задоволити частково.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Леон-Поділля» на користь ОСОБА_1 575 гривень 36 копійок заборгованості по заробітній платі, 697 гривень 74 копійки компенсації за невчасно виплачену заробітну плату, 3301 гривню 11 копійок середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні, з відрахуванням обовязкових платежів та 100 гривень заподіяної моральної шкоди.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Леон-Поділля» на користь держави 704 гривні 80 копійок судового збору.

В іншій частині позовних відмовити.

Рішення в частині присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць підлягає негайному виконанню

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі в 30 денний строк з дня складання повного судового рішення апеляційної скарги .

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1,

ід.н. НОМЕР_1, проживає в ІНФОРМАЦІЯ_2;

Відповідач: товариство з обмеженою відповідальністю «Леон-Поділля», знаходиться за адресою 04053 м. Київ вул.. Артема, 21 ід.код 32680109.

Повний текст рішення виготовлено 18.10.2018 року.

Суддя: О. В. Мазурок