н/п 2/490/1778/2018 Справа № 490/3098/17
Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2018 року м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:

Головуючого у справі, судді Гуденко О.А.,

при секретарі Кваша С.О.,

за участі сторін , представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про захист честі, гідності та ділової репутації,-

В С Т А Н О В И В :

1. Стислий виклад позиції позивача та відповідача.

В квітні 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_4 , в якому просив визнати недостовірною інформацію відносно ОСОБА_3ПП,, поширену відповідачкою на внепланових зборах членів СТ "Соснове" та відео в якому вона звинуватила позивача у фінасових махінаціях ,пов'язаних з господарською діяльністю садового товариства; зобовязати відповідачку не пізніше наступного дня від набрання рішенням у даній справі законної сили спростувати недостовірну інформацію шляхом виступу на внепланових зборах членів СТ "Соснове" з повідомленням про ухвалене у справі судове рішення , включаючи публікацію його тексту.

У судовому засіданні позивач та його представник вимоги позову підтримали, посилаючись на обставини, викладені у позові. Зазначив, що працював на виборній посаді голдови СТ багато років, користувався повагою у членів Товариства , а відповідачка незаконно без завчасного оголошення зібрала незапланові збори деяких членів Товариства на майданчику біля будівлі правління та розповсюджувала про нього неправдиві відомості і про порушення проти нього кримінальних справ за розкрадання коштів СТ, і що він привласнює собі кошти з членських внесків і майно товариства, здійснює різні фінасові махінації . Тобто вона охарактеризувала його як особу , що порушує закон, не має моральних принципів , а така негативна характеристика принижує його честь та гідність . При цьому жодних обгрунтованих даних про такі дії позивача у ОСОБА_4/П, немає, адже жодного таких дій ним ніколи не вчинялосяі не могло бути вчинено.

Відповідачка та її представник вимоги позову не визнали. Відповідачка суду пояснила, що на загальних зборах членів Товариства вона тільки констатувала факт, що існують рішення суду, якими визнані незаконними дії голови правління щодо відключення електропостачання деяким членам Товариства. Також висловлена її особиста думка про діяльність не тільки позивача, але і всіх інших членів правління СТ щодо неефективного ведення справ Товариства . При цьому жодних образливих висловлювань відносно позиваач вона не допускала, не звинувачувала його у фінасових махінаціях та розкраданні майна товариства. Вона просто використала своє право як повноправного члена Товариства критикувати його діяльнясть як голови правління. Представник відповідача наголосила суду на те, що внаслідок юридичної необізнаності відповідачка переплутала кримінальні та цивільні справи, проте з її висловлювання чітко вбачається, що вона мала на увазі саме цивільні справи з приводу незаконного відключення електроенергії членам садівництва.

2. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі.

03 квітня 2018 року судом задволено клопотання сторін про долучення до матеріалів справи диску з відеозаписом , про виклик свідків .

23 квітня 2018 року відповідачем подано відзив на позовну заяву.

3. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Вислухавши пояснення сторін, показання свідків, вивчивши доводи позову і матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_3 на час виникнення спірних правовідносин був головою правління СТ "Соснове" щонайменше з 2010 року.Відповідно до розділу 4 Статут СТ "Сосонове" вищим органом управління Товариства є загальні збори членів Товариства, виконавчим органом є правління, яке очолює Голова Товариства , обраний загальним зборами , для контролю за фінасов-господарською діяльністю Товариства обирається ревізійна комісія.

ОСОБА_4 є членом СТ.

На 20 березня 2016 року були призначені загальні збори учасників СТ "Соснове".

Як вбачається із матеріалів справи, в березні 2016 року під час непланових зборів членів Садівничого товариства "Соснове" на території цього Товариства по вул.Будівельників, 32 в с.Баловне Миколаївської області ОСОБА_4 як член цього Товариства виступила щодо діяльності правління Товариства і щодо необхідності підняти на загальних зборах Товариства, які призначені головою правління на більш пізній час, щодо переобрання членів Правління та неналежної їх діяльності.

Як вбачаєтьсся з відеозапису цих зборів, під час їх проведення на майданчику біля будівлі правління ОСОБА_4 на питання членів Товариства з приводу чому збори проводяться не на території Товариства а у найманому приміщенні зазначила, що ОСОБА_3 так сказав, що вже знятий зал на 300 осіб, хоча садівників у Товристві майже 900, отже він "відмиває кошти таким чином".

Також отримавши певні бухгалтерськи документи -звіти щодо витрачання коштів від членських внесків Товариства зазначила, що відсутні корінчики від чеків про сплату внесків, що є документів суворої звітності , отже мабуть "вони обидва їх знищили ці документи, а гроші в карман", а також висловила думку щодо незрозумілих витрат на розчищення сміття та надання матеріальної допомоги.

Також, що сказала, що "вони різали 15 км труб за гроші членів товариства, вивезли їх , а потім ще і продали, а гроші собі в карман".

Зазначила, що по ОСОБА_3 ведуться три кримінальні справи , на ведення цих справ найняті юристи, послуги яких оплачуються за кошти Товариства, при цьому жодної справи не виграно в суді і по всіх справах судом вирішено зобов'язати його включити садівникам світло та виписані товариству штрафи .Зазначила, що коли ініціативна група членів Товариства прийшли до ОСОБА_3 зясовувати певні питання, то він їх виганяв, а раніше ще і посилав нецензурно.Зазначила, що вона з 1986 року садівник, проте ОСОБА_3 їй відповідав, що не знає її, на що ОСОБА_4 відповіла йому, що це тому, що раніше він якщо і крав щось, але тихесенько трошки підщипував від Товариства, а зараз він вже гребе екскаватором.

Також в матеріалах справи наявні судові рішення від 18.01.2011 року , від 07.06.2016 року, від 31.01.2017 року Новоодеського районного суду Миколаївської області у справах № 2-1952/2010, № 482/1628/15-ц , № 482/839/16-ц за позовами членів СТ до СТ"Соснове" про зобовязання вчинити певні дії та відшкодування моральної шкоди, за якими зобовязано СТ "Соснове" відновити постачання електроенергії у судіничні будинки шляхом підключення до електромережі , визнано дії СТ "Соснове" по відключенню електропостачання до будинків позивачів- членів СТ незаконними та стягнуті судові витрати

Як пояснили допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_5 , ОСОБА_6, ОСОБА_7 , які є членами Товариства ,підтвердили, що на цих внепланових зборах, про які не було офіційного оголошення і на які збирала людей сама відповідачка та інші з створеної нею ініціативною групи садівники , казала , що ОСОБА_3 привласнює собі кошти Товариства і це вона спеціально робила, щоб переобрати його як голову і самій зайняти його місце. Знають його чесну та порядну людину, який завжди належно виконував обов'язки голови правління і самі садівники його обирали.

Свідки ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 які є членами Товариства ,підтвердили, що на цих внепланових зборах обговорювалася діяльність Правління та ревізійної комісії Товариства, ніяких конкретних звинувачень ОСОБА_3. ОСОБА_4 не висловлювала, а люди зібралися для того, щоб обговорити витрачання спрільених коштів товариства і було багато незадоволених роботою правління.

4. Висновки суду та норми права, які застосував суд, мотиви їх застосування.

Відповідно до ст. 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в іншій спосіб - на свій вибір.

Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя.

У статті 201 ЦК України передбачено, що особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, зокрема, честь, гідність і ділова репутація.

Відповідно до статті 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

Так, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної істоти. З честю пов'язується позитивна соціальна оцінка особи в очах суспільства, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло. А під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов'язків. Під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб - підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин.

Позови про захист гідності, честі чи ділової репутації має право пред'явити, зокрема, фізична особа в разі поширення про неї недостовірної інформації, що порушує її особисті немайнові права.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації (частина перша статті 277 ЦК України).

Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи вона є фактичним твердженням чи оціночним судженням.

Положеннями ст.277 ЦК України визначений загальний порядок доказування у такій категорії справ. Законодавцем було виключено з вказаної статті частину статті, яка покладала обов'язок на особу доказувати правдивість негативної інформації, поширеної такою особою.

Також, відповідно до ч.ч.1, 2 ст.30 Закону України «Про інформацію» передбачено, що ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Якщо суб'єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином та у такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обов'язок відшкодувати завдану моральну шкоду.

Як вбачається з пункту 19 постанови Пленуму Верховного суду України від 27.02.2009 року № 1 «Про судову практику розгляду цивільних справ про захист гідності та честі фізичної особи, а також репутації фізичної та юридичної особи», вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням - висловлюванням, яке не містить фактичних даних, за виключенням винятком образи чи наклепу, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири.

Відповідно до статті 277 ЦК України, не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Верховний Суд України наголосив на тому, що оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості, а відповідно до ст. 277 ЦК України, не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим 04.11.1950, ратифікована 17.07.1997).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лінгенс проти Австрії» суд зазначає, що необхідно розрізняти факти та оціночні судження. Існування фактів можна довести, а правдивість критичного висловлювання не підлягає доведенню. Вимога доводити правдивість критичного висловлювання є неможливою для виконання і порушує свободу на власну точку зору, що є фундаментальною частиною права, захищеного статтею 10 Конвенції.

Відповідно до статей 76-80 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Так, зі змісту заявлених позовних вимог вбачається, що позивач просив суд, зокрема:визнати недостовірною інформацію відносно ОСОБА_3ПП,, поширену відповідачкою на внепланових зборах членів СТ "Соснове" та відео в якому вона звинуватила позивача у фінасових махінаціях ,пов'язаних з господарською діяльністю садового товариства.

Проте позивачем не були надані докази, що це за відео, хто його розповсюдив і чи взагалі цей запис був розповсюджений , яким чином і ким була зроблена відеозйомка .

Згідно із частинами четвертою та сьомою статті 277 ЦК України спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена.

Ухвалюючи рішення в справі про захист гідності, честі чи ділової репутації публічної особи, суд також повинен дотримуватись основоположних принципів права, зокрема презумпції невинуватості.

Як роз'яснено у п. п. 15,18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» № 1 від 27 лютого 2009 року, при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і всебічно здійснювати своє особисте немайнове право.

Разом з тим, судом не встановлено сукупності усіх чотирьох обставин, які є підставою для задоволення позовних вимог, а тому підстави для визнання вказаної позивачем інформації недостовірною та такою, що порушує особисті немайнові права позивача відсутні.

У справах зазначеної категорії, позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

Крім того, висловлювання, перераховані в позовній заяві не містять, будь-яких конкретних звинувачень у вчиненні злочинів чи фінасових махінації саме ОСОБА_3, посилання на те, що: "вони щось кладуть собі у карман і гребе екскаватором (що?)", а тому вони в другій частині є оціночними судженнями, а в першій не порушують честь та гідність позивача - оскільки сказано про декількох осіб.

Поняття «оціночного судження» викладено в статті 47-1 Закону України «Про інформацію». Так, оціночним судженням є, за винятком образи чи наклепу, висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема вживання гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Таким чином, головною ознакою того, чи певне висловлювання є оціночним судженням чи фактом, є наявність фактичних даних, на які може таке поняття вказувати, а не тільки наявність визначення такого поняття в законодавстві.

Як вже вказувалось, відповідач надала власну оцінку діям позивача саме як особи, яка є годловою правління СТ "Соснове", членом якого вона є, сплачує членські внески і має право голосу на загальних зборах його учасників, тобто висловив суб'єктивні оціночні судження з приводу діяльності позивача як виборної особи , які, в силу вимог закону, не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.Аналізуючи наведені докази суд зазначає, що відомості, які порочать честь, гідність чи ділову репутацію повинні містити інформацію щодо конкретних фактів поведінки певної особи або конкретних обставин її життя; стосуватися певної сфери життя чи діяльності громадянина або організації, а саме інтимної сфери, професійної діяльності; містити загальну оцінку поведінки особи або конкретних обставин такої поведінки.

Стаття 10 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року встановлює, що кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов'язане з обов'язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я чи моралі, для захисту репутації чи прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або для підтримання авторитету і безсторонності суду.

Сама по собі ст. 10 Конвенції не забороняє обговорення або поширення отриманої інформації, навіть якщо виникають сумніви щодо її вірогідності. Якби це було не так, то це означало би необґрунтовані обмеження на свободу вираження поглядів, гарантовану Конвенцією.

Крім того, лише особиста здогадка або субєктивне сприйняття інформації, як образливої, не достатнє для встановлення того, що на особу безпосередньо впливала публікація чи поширення інформації. В обставинах справи має бути щось , щоб змусило іншу особу відчути, що твердження направлено на певну особу. (Рішення «Дюлдін та Кіслов проти Росії» 2007 р.).

Отже, відповідач на загальних зборах членів кооперативу лише повідомила про її особисте сприйняття фактів , які сталися за роки перебування позивача на посаді Голови Правління СТ , скориставшись своїм правом на вільне поширення інформації, передбаченим діючим законодавством. При цьому, зміст вищезазначеної інформації, не дає негативну оцінку особистим якостям чи поведінці позивача та не містить жодних образливих висловлювань стосовно його особи. При цьому ОСОБА_4,П хоча і висловилася про існування трьох кримінальних справ відносно ОСОБА_3П, проте із подальших її пояснень дійсно вбачається, що вона говорить про рішення судів про визнання незаконними дій правління по відключенню електроенергії членам товариства , які дійсню набрали законної сили та за ними з тровариства стягнуто судові витрати.

До того ж , як зазначає у п. 41 ЄСПЛ у рішенні" Ляшко проти України "від 10 серпня 2006 року , суд іще раз наводить такі основоположні принципи в цій сфері: свобода вираження поглядів являє собою одну з важливих засад демократичного суспільства та одну з базових умов його прогресу та самореалізації кожного. Предмет пункту другого статті 10 застосовується не тільки до "інформації" чи "ідей", які були отримані зі згоди чи розглядаються як необразливі чи як малозначущі, але й до тих, які можуть ображати, шокувати чи непокоїти. Такими є вимоги плюралізму, толерантності та відкритості думок, без чого неможливе "демократичне суспільство". Як передбачено в статті 10, ця свобода має винятки, які, проте, повинні чітко тлумачитись, та потреба в таких обмеженнях має бути переконливо встановлена. Межі припустимої критики за певних обставин можуть бути ширшими, коли йдеться про державного службовця, що виконує свої повноваження, ніж коли йдеться про фізичних осіб. Проте не можна стверджувати, що державні службовці свідомо піддають ретельному обстеженню кожне своє слово чи дію в тій самій мірі, як це роблять політики, і, отже, до них повинні застосовуватись ті самі механізми, що й до останніх, коли йдеться про критику їх діяльності. Державні службовці повинні користуватися громадською довірою в умовах, позбавлених надзвичайного занепокоєння, що зробить вдалим виконання ними своїх завдань. Отже, може постати необхідність у їх захисті від образливих словесних нападок під час виконання ними своїх обов'язків . Більше того, повинно бути зроблене чітке розмежування між констатацією фактів та оціночними судженнями. У той час як наявність фактів може бути продемонстровано, достовірність оціночних суджень не піддається доведенню. Вимогу доводити достовірність оціночних суджень неможливо виконати, вона порушує свободу думки як таку, що є базовою частиною права, гарантованого статтею 19 .

Отже суд враховує також і те, що відповідачка в будь-якому випадку висловлювалася не відносно певних вчинків чи якостей ОСОБА_3П, як фізичної особи, а саме як його діяльності як Голови правління СТ "Соснове" , що є виборною посадою згідно Статуту СТ "Соснове" та він є підзвітний загальним зборам Товариства і одночасно головною посадовою осоюою і керівником виконавчого органу Товариства. Отже межа припустимої критики його діяльності в даному випадку є значно ширшою, ніж у звичайної особи.

За такого, суд не вбачає правових підстав для задоволення позову та зобовязання відповідача спростувати дані відомості

5. Розподіл судових витрат.

Ухвалюючи рішення, суд відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, зобовязаний вирішити питання щодо розподілу судових витрат, понесених сторонами у справі.

Судові витрати у зазначеній цивільній справі складаються з судового збору, сплаченого позивачем за подання позовної заяви до суду та у звязку з відмовою в задоволенні позову, судові витрати, понесені позивачем, не підлягають стягненню з відповідача.

Керуючись ст.ст. 12,13, 81, 259-265 , 273 ЦПК УКраїни, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання інформації недостовірною та зобов'язання її спростувати відмовити .

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Миколаївської області протягом 30 днів з дня складання повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Гуденко О.А.

Повний текст рішення суду складено 16 жовтня 2018 року.