Постанова

Іменем України

18 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 206/3120/16-ц

провадження № 61-32168св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Фаловської І. М. (суддя-доповідач), Висоцької В. С., Пророка В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідачі: Державна казначейська служба України, прокуратура Дніпропетровської області,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу заступника прокурора Дніпропетровської області на рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 10 листопада 2016 року у складі судді Зайченко С. В. та рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 29 березня 2017 року у складі колегії суддів: Макарова М. О., Деркач Н. М., Петешенкової М. Ю.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У вересні 2017 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Державної казначейської служби України, прокуратури Дніпропетровської області про відшкодування моральної шкоди, завданої діями досудового слідства, прокуратури і суду.

Позовна заява мотивована тим, що 19 травня 2009 року відносно нього було порушено кримінальну справу. 29 травня 2009 року йому обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою. Загалом ОСОБА_4 перебував під вартою більше 8 місяців. Постановою слідчого від 18 жовтня 2012 року кримінальну справу закрито за відсутністю в його діях складу злочину. Зазначає, що внаслідок цього він зазнав душевних страждань.

На підставі вищевикладеного, уточнивши позовні вимоги, ОСОБА_4 просив стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на його користь моральну шкоду у розмірі 1 000 000 грн.

Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 10 листопада 2016 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_4 моральну шкоду розмірі 200 000 грн. В задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що внаслідок незаконних дій органів досудового розслідування та суду позивач перебував під слідством та судом, у зв'язку з чим зазнав душевних страждань, що виявились у негативних наслідках морального характеру. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди суд врахував характер та обсяг страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач та немайнових витрат у зв'язку з цим.

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 29 березня 2017 року рішення суду першої інстанції змінено, зменшено суму моральної шкоди з 200 000 грн до 100 000 грн. В іншій частині рішення суду залишено без змін.

Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що позивач має право на відшкодування заподіяної йому шкоди, оскільки внаслідок незаконних дій органів досудового розслідування, прокуратури і суду йому завдано моральних страждань та порушено усталений спосіб його життя. При цьому, апеляційний суд, зменшуючи розмір відшкодування, керуючись положеннями Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», враховував розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування та визначив розмір відшкодування в сумі 100 000 грн, який є співмірним та достатнім для відшкодування моральної шкоди позивачу.

У касаційній скарзі, поданій у травні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заступник прокурора Дніпропетровської області, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить змінити рішення судів першої та апеляційної інстанцій, зменшити розмір моральної шкоди.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій не в повній мірі врахували вимоги діючого законодавства про визначенні розміру моральної шкоди завданої ОСОБА_4

30 травня 2018 року цивільну справу передано до Верховного Суду.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 402 ЦПК України визначено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Судами встановлено, що 19 травня 2009 року відносно ОСОБА_4 було порушено кримінальну справу за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого частиною другою статті 205 КК України. 29 травня 2009 року йому обрано запобіжний захід у виді тримання під варту.

Постановою слідчого від 18 жовтня 2012 року кримінальну справу було закрито за відсутністю в його діях складу злочину.

Установлено, що ОСОБА_4 перебував під слідством та судом з 19 травня 2009 року по 18 жовтня 2012 року, тобто 42 повних місяців.

Відповідно до частини третьої статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться, виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

На підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, з урахуванням встановлених обставин справи, суд апеляційної інстанції, з урахуванням Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», дійшов правильного висновку про те, що розмір відшкодування повинен бути не меншим одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом, у зв'язку з чим визначив розмір відшкодування в сумі 100 000 грн, який є співмірним та достатнім для відшкодування моральної шкоди позивачу.

Верховний Суд, з урахуванням засад розумності та справедливості, погоджується з такими висновками апеляційного суду, оскільки позивачем належним чином доведено спричинення йому моральної шкоди, відшкодування якої він не отримав.

Доводи касаційної скарги заступника прокурора Дніпропетровської області щодо зменшення розміру відшкодування моральної шкоди позивачу, не заслуговують на увагу, оскільки визначений апеляційним судом розмір шкоди не порушує положень статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», яка передбачає мінімальний розмір моральної шкоди. Проте, урахувавши всі обставини конкретної справи, глибину моральних страждань, надані позивачем докази, апеляційний суд належним чином обґрунтував розмір стягнутої моральної шкоди у 100 000 грн.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновку суду апеляційної інстанції не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу заступника прокурора Дніпропетровської області залишити без задоволення.

Рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 10 листопада 2016 року у незміненій частини та рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 29 березня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:І. М. Фаловська В. С. Висоцька В. В. Пророк