РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

смт Зарічне

13 лютого 2018 року Справа № 561/476/17

Зарічненський районний суд Рівненської області у складі:

головуючого судді Дідик А. В.

за участю секретаря судового засідання Расевич Г. І.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3,

розглянув у відкритому судовому засіданні у смт. Зарічне справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Зарічненського районного суду Рівненської області із позовною заявою до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя. У позовній заяві зазначає, що 12 вересня 2005 року між нею та відповідачем було укладено шлюб, який 04 травня 2017 року розірваний за рішенням Зарічненського районного суду Рівненської області від 04 травня 2017 року по справі № 561/703/16-ц.

За час перебування у шлюбі у сторін народились двоє дітей, син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та донька ОСОБА_5.

За час перебування у шлюбі сторони придбали нерухоме майно трикімнатну квартиру, що знаходиться АДРЕСА_1 (далі Квартира), а також почали будівництво житлового будинку за адресою вул. У. Соколовської, 113 у смт Зарічне Рівненської області (далі незавершене будівництво).

Квартира АДРЕСА_1 була придбана 25 листопада 2009 року з укладенням нотаріально посвідченого договору купівлі продажу. Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 22 грудня 2009 року право власності на квартиру було зареєстровано за ОСОБА_3.

У 2007 році, відповідно до дозволу на виконання будівельних робіт № 153 від 14 серпня 2007 року між позивачкою та відповідачем за спільні кошти було розпочато будівництво житлового будинку та господарських споруд на земельній ділянці № 113, площею 0,13 га по вул. Уляни Соколовської у смт Зарічне Рівненської області. Вказана земельна ділянка була передана ОСОБА_3 на підставі рішення Зарічненської селищної ради від 10 серпня 2007 року № 420 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд.

Позивачка, посилаючись на ч. 2 ст. 331 ЦК України, зазначає, що у випадку, якщо законом передбачено прийняття нерухомого майна в експлуатацію, право власності на нього тоді виникає з моменту його прийняття в експлуатацію, а у випадку необхідності державної реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. У звязку з цим зазначає, що оскільки незавершене будівництво не прийняте до експлуатації та відповідно не зареєстроване і до цього часу таке є сукупністю будівельних матеріалів, тобто предметів матеріального світу, щодо яких можуть виникнути цивільні права та обовязки, та відповідно є майном, яке може належати на праві спільної сумісної власності подружжя і з дотриманням будівельних норм і правил підлягати поділу між сторонами, при цьому покликається на правовий висновок Верховного суду України № 6-2017цс15 від 16 грудня 2015 року.

У позовній заяві ОСОБА_1 просить визнати за нею право власності на ? частини квартири №8, що за адресою вул. Центральна, буд. 5 у смт Зарічне Рівненської області, визнати право власності на ? будівельних матеріалів та конструктивних елементів незавершеного будівництвом житлового будинку з надвірними будівлями, що по вул. У . Соколовської, 113 у смт Зарічне Рівненської області.

Відповідач надав відзив на позовну заяву в якому зазначив, що вважає позовну заяву безпідставною та такою, що не підлягає до задоволення. У обґрунтування своєї позиції зазначив, що згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 22 грудня 2009 року право власності на квартиру АДРЕСА_1 належить йому. Зазначає, що належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, а й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна і що необхідно брати до уваги також походження коштів на яке спільне майно придбано. Крім того вказує на те, що квартира була придбана ним за кошти заощаджені до укладення шлюбу, а також на кошти зароблені працею на заробітках, що можуть підтвердити свідки. Аналогічна позиція покладена відповідачем у обґрунтування неможливості поділу незавершеного будівництвом житлового будинку, а також зазначає, що у разі неможливості поділу незавершеного будівництвом житлового будинку суд може визначити право за сторонами спору на будівельні матеріали і конструктивні елементи будинку або з урахуванням конкретних обставин справи залишити його одній зі сторін, а іншій присудити компенсацію, а при визначенні права власності на матеріали у рішенні суду необхідно конкретно вказувати назву цих матеріалів чи обладнання. Зазначає, що на даний після розірвання шлюбу продовжує витрачати кошти на будівництво будинку. Просить відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову.

У судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала з підстав викладених у позовній заяві.

Представник позивачки позов підтримала та надала пояснення про необхідність задоволення позовних вимог з підстав зазначених у позовній заяві.

Відповідач у судове засідання зявився підтвердив викладене у відзиві та просив у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити з підстав того, що позивачка не витрачала коштів на придбання майна.

Суд, заслухавши пояснення сторін, зясувавши обставини та дослідивши представлені докази у справі, дійшов таких висновків.

Між сторонами з 12 вересня 2005 року Серницької сільською радою Зарічненського району Рівненської області було укладено шлюб. Під час шлюбу у сторін народились діти ОСОБА_4 13 листопада 2006 р. н., що підтверджує свідоцтво про народження серії 1-ГЮ № 033820 від 01 грудня 2006 року та ОСОБА_5 08 травня 2008 р. н., що підтверджує свідоцтво про народження серії 1-ГЮ № 070555 від 16 травня 2008 року.

Рішенням Зарічненського районного суду Рівненської області від 04 травня 2017 року у справі № 561/703/16-ц шлюб між сторонами було розірвано.

Під час перебування у шлюбі, згідно договору купівлі-продажу квартири 25 листопада 2009 року ОСОБА_3 придбав квартиру №8, що у будинку №5 по вул. Центральній у смт Зарічне Рівненської області, право власності на квартиру зареєстроване у реєстрі речових прав 22 грудня 2009 року, що підтверджує витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 24864839 від 22 грудня 2009 року.

Крім того, на підставі рішення Зарічненської селищної ради від 10 серпня 2007 року № 420 ОСОБА_3 придбав земельну ділянку кадастровий № :03:005:0177, площею 0,13 га, за адресою: вул. Уляни Соколовської Зарічненського району Рівненської області з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд.

Після реєстрації права власності на придбану земельну ділянку ОСОБА_3 отримав Державний акт на право власності на земельну ділянку серії РВ № 008714, виданий Зарічненською селищною радою 06 листопада 2007 року.

14 серпня 2007 року ОСОБА_3 на підставі рішення Зарічненської селищної ради Рівненської області дозволено забудову ділянки за вказаною адресою і видано План забудови земельної ділянки індивідуального забудовника, а 28 серпня 2007 року відповідачу ОСОБА_6 містобудування, архітектури та житлово-комунального господарства Зарічненської районної державної адміністрації Рівненської області відповідачеві видано паспорт на забудову земельної ділянки.

Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя.

З огляду на наведені положення закону діє презумпція виникнення права спільної сумісної власності подружжя на майно, якщо воно набуте ними за час шлюбу, визнання ж такого майна особистою приватною власністю дружини, чоловіка потребує доведення.

В свою чергу, згідно правової позиції висловленої у постанові Верховного суду України від 25 листопада 2015 року по справі № 6-2333цс15 належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи цю норму права (ст. 60 Сімейного кодексу України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності є час набуття такого майна, кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття), мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя.

Норма статті 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим критеріям.

Відповідно до ст. ст. 12, 76, 77 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У відзиві на позовну заяву ОСОБА_3 Зазначив, що з позовної заяви не вбачається, який вклад у купівлю квартири внесла позивачка, а також, що не зазначено позивачкою будь-яких доказів у підтвердження джерела набуття коштів або спільної праці.

Норми статей 57, 60 СК України встановлюють загальні принципи нормативно-правового регулювання відносин подружжя щодо належного їм майна, згідно з якими майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Майно, набуте кожним з подружжя до шлюбу, є особистою приватною власністю кожного з них.

Заперечуючи на позовні вимоги відповідач зазначав, що половину коштів на придбання квартири він заощадив до укладення шлюбу, а іншу половину заробив на заробітках і це можуть підтвердити свідки. Проте під час розгляду справи у суді не отримано належних, допустимих та достатніх доказів у підтвердження цієї позиції відповідача. Також на думку суду немає підстав для виклику свідків, оскільки вони можуть підтвердити лише факт перебування відповідача на заробітках, а не факт подальшого витрачання коштів, тобто на які цілі вони використовувались.

Таким чином, в судовому засіданні на підставі досліджених доказів, що були подані сторонами, встановлено не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти подружжя та їх спільна праця.

Належних доказів, які спростовували б факт придбання спірного майна за спільні кошти подружжя, як і доказів того, що це майно було придбане виключно за особисті кошти відповідач не надав. Тобто, усіма дослідженими в судовому засіданні доказами підтверджено, що спірне майно придбано за кошти подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_3 в період перебування останніх у зареєстрованому шлюбі. Відтак, вказане спірне майно належить сторонам на праві спільної сумісної власності в рівних частках, договір купівлі-продажу спірного майна ніким не оспорювався, тобто майно набуте правомірно та законно.

У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом (частина друга статті 372 ЦК України).

У ЦК України, крім понять «нерухомість», «нерухоме майно», «обєкт нерухомого майна» (частина перша статті 181, пункт 6 частини першої статті 346, статті 350, 351), вживаються також інші поняття, наприклад: «обєкт незавершеного будівництва» (стаття 331), «обєкт будівництва» (статті 876, 877, 879881, 883), однак прямого визначення цих понять не міститься.

Виходячи з аналізу чинного законодавства та враховуючи характерні ознаки незавершеного будівництва, слід визнати, що обєкт будівництва (обєкт незавершеного будівництва) це нерухома річ особливого роду: її фізичне створення розпочато, однак не завершено. Щодо такої речі можливе встановлення будь-яких субєктивних майнових, а також зобовязальних прав, у випадках та в порядку, визначених актами цивільного законодавства.

Вирішуючи питання про виникнення, зміну та припинення субєктивних цивільних прав стосовно обєкта незавершеного будівництва, потрібно враховувати особливості та обмеження, встановлені законодавчими актами.

Відповідно до частини другої статті 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Отже, новостворене нерухоме майно набуває юридичного статусу житлового будинку після прийняття його до експлуатації і з моменту державної реєстрації права власності на нього. Однак до цього, не будучи житловим будинком з юридичного погляду, обєкт незавершеного будівництва є сукупністю будівельних матеріалів, тобто речей як предметів матеріального світу, щодо яких можуть виникати цивільні права та обовязки, тому такий обєкт є майном, яке за передбачених законом умов може належати на праві спільної сумісної власності подружжю і з дотриманням будівельних норм і правил підлягати поділу між ними.

Правовий аналіз наведених норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що обєкт незавершеного будівництва, зведений за час шлюбу, може бути визнаний обєктом права спільної сумісної власності подружжя із визначенням часток.

Таким чином судом, враховано, що спірний обєкт незавершеного будівництва збудований за час шлюбу спільною працею подружжя та є обєктом спільної сумісної власності, хоча не прийнятий до експлуатації і право власності на нього не оформлене.

Згідно висновку експерта № 170918/1_ФМ судової будівельно-технічної експертизи по цивільній справі № 561/476/17 складеного 11 грудня 2017 року судовими експертами ОСОБА_7 та ОСОБА_8 ринкова вартість незавершеного будівництвом житлового будинку на вул. У. Соколовської, 113 у смт Зарічне Рівненської області становить 543 788,00 гривень, а ступінь готовності цього незавершеного будівництвом житлового будинку становить 51,5%, станом на момент дослідження 30 серпня 2017 року.

Аналізуючи зазначені норми права, роз'яснення Пленуму Верховного Суду України та правові висновки Верховного Суду України, з'ясовуючи вказані обставини справи та наявні у справі докази, оскільки, як встановлено в ході розгляду справи, будівництво житлового будинку та господарських будівель та споруд, які було зведено до ступеня готовності 51,5 % було проведено під час перебування в шлюбі позивача з відповідачем, суд приходить до висновку, що в справі є достатньо належних та допустимих доказів, якими підтверджується, що будівельні матеріали та утворені ними конструктивні елементи, незавершеного будівництва житлового будинку і господарських будівель та споруд, були утворені під час перебування в шлюбі та за спільні кошти і за спільною працею подружжя позивача та відповідача, а тому є їх спільною сумісною власністю, у звязку з чим позовні вимоги з приводу визнання права власності за ОСОБА_1 на ? будівельних матеріалів та конструктивних елементів незавершеного будівництвом житлового будинку з надвірними будівлями по вул. У. Соколовської, 113 у смт Зарічне Рівненської облсті підлягають задоволенню.

Згідно ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат повязаних з розглядом справи. До витрат повязаних з розглядом справи зокрема належать витрати на проведення експертизи. Судом за клопотанням позивачки призначалась судова будівельно-технічна експертиза. Висновок експерта № 170918/1_ФМ від 11 грудня 2017 року був надісланий на адресу суду 27 грудня 2017 року. Згідно Договору № 170918/1 від 18 вересня 2017 року укладеного між ОСОБА_1 та ПП фірма Експерт -Рівне вартість робіт по проведенню експертизи склали 3500,00 гривень. Зазначена сума сплачена позивачкою, що підтверджує квитанція №ПН431 від 21 грудня 2017 року. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України у разі задоволення позову інші судові витрати повязані із розглядом справи покладаються на відповідача. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача повинен бути стягнутий судовий збір.

Підсумовуючи, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст. 12, 81, 141, 258-260, 263-265, 268, ст. ст.60, 65, 69 СК України, ст. ст. 325, 368, 365 ЦК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя задоволити.

Визнати за ОСОБА_1 (паспорт серії МЮ № 053960, ІПН НОМЕР_1) право власності на ? частини квартири АДРЕСА_2.

Визнати за ОСОБА_1 (паспорт серії МЮ № 053960, ІПН НОМЕР_1) право власності на ? частину будівельних матеріалів та конструктивних елементів незавершеного будівництвом житлового будинку з надвірними будівлями, що по вул. У. Соколовської , 113 у смт Зарічне Рівненської області.

Стягнути з ОСОБА_3 (паспорт серії МЮ № 342310, ІПН НОМЕР_2) на користь ОСОБА_1 (паспорт серії МЮ № 053960, ІПН НОМЕР_1) витрат на проведення експертизи в сумі 3 500,00 (три тисячі пятсот) гривень 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 640 (шістсот сорок) гривень судового збору.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Рівненської області шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя А. В. Дідик