Постанова

Іменем України

10 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 369/4636/16-ц

провадження № 61-27426св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І. (суддя - доповідач), Крата В. І., Курило В. П.,

учасники справи:

позивач - прокурор Києво-Святошинської місцевої прокуратури,

відповідач - ОСОБА_3,

представник відповідача - ОСОБА_4,

треті особи: Міністерство аграрної політики та продовольства України, Києво-Святошинська районна державна адміністрація Київської області, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційні скарги державного підприємства «Науково-дослідний, виробничий агрокомбінат «Пуща-Водиця» та першого заступника прокурора Київської області на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 14 квітня 2017 року у складі судді Пінкевич Н. С. та ухвалу апеляційного суду Київської області від 12 липня 2017 року у складі колегії суддів: Кулішенка Ю. М., Ігнатченко Н. В., Суханової Є. М.,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2016 року прокурор Києво-Святошинської місцевої прокуратури в інтересах державного підприємства «Науково-дослідний, виробничий агрокомбінат «Пуща-Водиця» (далі - ДП «НДВА «Пуща-Водиця») звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, треті особи: Міністерство аграрної політики та продовольства України, Києво-Святошинська районна державна адміністрація Київської області (далі - Києво-Святошинська РДА), ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, у якому просив витребувати земельну ділянку площею 8,1853 га, розташовану в межах Софіївсько-Борщагівської сільської ради Київської області, з незаконного володіння ОСОБА_3 на користь держави в особі ДП «НДВА «Пуща-Водиця».

Позовна заява мотивована тим, що рішенням апеляційного суду Київської області від 11 грудня 2014 року визнано недійсними та скасовано рішення Софіївсько-Борщагівської сільської ради Київської області про припинення права постійного користування земельними ділянками ДП «НДВА «Пуща-Водиця», про затвердження технічної документації щодо припинення права постійного користування земельними ділянками ДП «НДВА «Пуща-Водиця», про надання дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність ОСОБА_8 та ін. для ведення особистого селянського господарства, визнано недійсними відповідні державні акти; витребувано із незаконного володіння на користь ДП «НДВА «Пуща-Водиця» 7 земельних ділянок.

Проте надалі стало відомо, що спірна земельна ділянка площею 8,1853 га, яку рішенням апеляційного суду Київської області від 11 грудня 2014 року постановлено витребувати у ОСОБА_5, неодноразово відчужувалася, її останнім власником стала ОСОБА_9

Враховуючи, що земельна ділянка вибула з володіння держави поза волею власника, тому наявні всі підстави, передбачені статтею 388 ЦК України, для витребування її у ОСОБА_3 та передачі у розпорядження держави в особі ДП «НДВА «Пуща-Водиця».

Рішенням Києво - Святошинського районного суду Київської області від 14 квітня 2017 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 12 липня 2017 року, у задоволенні позову прокурора Києво-Святошинської місцевої прокуратури відмовлено.

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив із того, що прокурор не довів неправомірних і незаконних дій ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_3 під час набуття права власності на спірну земельну ділянку шляхом безоплатної приватизації землі та укладення договорів купівлі-продажу.

На час прийняття сільською радою рішення не було проведено розмежування земель державної і комунальної власності. Спірну земельну ділянку ДП «НДВА «Пуща-Водиця» використовувало лише для вирощування кормових культур і сільська рада була наділена повноваженнями приймати рішення щодо припинення права постійного користування земельною ділянкою площею 61,85 га.Кабінет Міністрів України не наділений правом розпорядження земельними ділянками сільськогосподарського призначення, а тому не має права як уповноважений орган власника - держави приймати рішення та погоджувати добровільну відмову державного підприємства в разі відмови від такого права.

У липні 2017 року ДП «НДВА «Пуща-Водиця» подало касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило рішення Києво - Святошинського районного суду Київської області від 14 квітня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 12 липня 2017 року скасувати і ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Касаційна скарга мотивована тим, що після набрання рішенням законної сили встановлені судом факти не можуть переоцінюватись, і посилання суду на те, що рішенням сесії правомірно припинено право постійного користування земельною ділянкою ДП «НДВА «Пуща-Водиця», є безпідставним, оскільки рішенням 38 сесії 5-го скликання Софіївсько-Борщагівської сільської ради Київської області від 07 липня 2010 року № 2 його визнано недійсним та скасовано.

Державний акт на право постійного користування був виданий ДП «НДВА «Пуща-Водиця» 11 листопада 2002 року Києво-Святошинською РДА, а тому спірна земельна ділянка належить до земель державної власності і розпорядження нею належить виключно до повноважень місцевих державних адміністрацій.

Лист ДП «НДВА «Пуща-Водиця» не є відмовою від права постійного користування земельною ділянкою у розумінні статті 142 ЗК України, оскільки є відповіддю на звернення голови сільської ради.

До повноважень сільських рад у сфері земельних відносин на території сіл належить розпорядження землями комунальної, а не державної власності. У цьому ж випадку сільська рада розпорядилася землями державної власності, тобто вийшла за межі своїх повноважень. Таке розпорядження здійснюється власником земельної ділянки - державним органом, а не органом місцевого самоврядування.

Оскільки спірна земельна ділянка вибула з володіння держави та з постійного користування ДП «НДВА «Пуща-Водиця» поза волею власника та землекористувача, тому наявні підстави для застосування статті 388 ЦК України.

У серпні 2017 року перший заступник прокурора Київської області також подав касаційну скаргу на рішення Києво - Святошинського районного суду Київської області від 14 квітня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 12 липня 2017 року, у якій просив судові рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що підставою для звернення до суду з позовом до ОСОБА_3 є встановлені преюдиціальні факти у пов'язаній справі щодо незаконного вибуття з власності держави земельних ділянок, які не підлягали безкоштовній передачі у приватну власність громадян та не могли бути у подальшому відчужені. Відчуження спірної земельної ділянки на користь останнього власника ОСОБА_3 відбулось 15 жовтня 2016 року, тобто після ухвалення апеляційним судом Київської області 11 грудня 2014 року рішення, а тому у прокурора і позивача саме з цього моменту виникло право на звернення до суду з позовом до ОСОБА_3

Відповідно до статей 116, 126 ЗК України рішення органу виконавчої влади чи місцевого самоврядування про передачу у власність земельної ділянки, яке є необхідною передумовою виникнення права власності на земельну ділянку, а також і державний акт на право власності її першого власника у судовому порядку визнано недійсним та скасовано.

Оскільки спірна земельна ділянка вибула з власності держави поза волею належного розпорядника землі, що встановлено судовим рішенням, яке набрало законної сили, то наявні правові підстави для застосування статті 388 ЦК України та витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння.

У листопаді 2017 року ДП «НДВА «Пуща-Водиця» подало пояснення на касаційну скаргу першого заступника прокурора Київської області, у яких також просило її задовольнити.

У червні 2018 року ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_3 подав відзиви на касаційні скарги першого заступника прокурора Київської області та ДП «НДВА «Пуща-Водиця», у яких просив залишити їх без задоволення, а судові рішення без змін.

У липні 2018 року ДП «НДВА «Пуща-Водиця» подало відповіді на відзиви ОСОБА_4, представника ОСОБА_3, у якому просило відхилити їх мотиви, а касаційні скарги задовольнити.

Статтею 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15 грудня 2017 року, передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України 18 травня 2018 року справу № 369/4636/16-ц передано до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Касаційні скарги підлягають частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно із частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Зазначеним вимогам закону оскаржувані судові рішення не відповідають.

Суди встановили, що згідно з державним актом на право постійного користування, виданим 11 листопада 2002 року Києво-Святошинською РДА, у користуванні ДП «НДВА «Пуща-Водиця» перебувала земельна ділянка загальною площею 1448,5994 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

07 липня 2010 року рішенням 38-ї сесії 5-го скликання Софіївсько-Борщагівської сільської ради Київської області № 2 припинено право постійного користування земельною ділянкою площею 61,85 га ДП «НДВА «Пуща-Водиця».

04 серпня 2010 року рішенням 39-ї сесії 5-го скликання Софіївсько-Борщагівською сільської ради Київської області № 4 затверджено технічну документацію щодо припинення права постійного користування ДП «НДВА «Пуща-Водиця» земельною ділянкою площею 61, 85 га та віднесено її до земель запасу.

Рішенням апеляційного суду Київської області від 11 грудня 2014 року, залишеним без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05 березня 2015 року, позов заступника прокурора Києво-Святошинського району Київської області до Софіївсько-Борщагівської сільської ради Київської області, 77 громадян України про визнання недійсними та скасування рішень Софіївсько-Борщагівської сільської ради Київської області, записів про державну реєстрацію державних актів, витребування з незаконного володіння відповідачів на користь ДП «НДВА «Пуща-Водиця» земельних ділянок задоволено.

Визнано недійсними та скасовано рішення 38-ї сесії 5-го скликання Софіївсько-Борщагівської сільської ради Київської області від 07 липня 2010 року № 2 «Про припинення права постійного користування земельними ділянками ДП «НДВА «Пуща-Водиця»; рішення 39-ї сесії 5-го скликання Софіївсько-Борщагівської сільської ради Київської області від 04 серпня 2010 року № 4 «Про затвердження технічної документації щодо припинення права постійного користування земельними ділянками ДП «НДВА «Пуща-Водиця»; рішення 39-ї сесії 5-го скликання Софіївсько-Борщагівської сільської ради Київської області від 04 серпня 2010 року № № 51-76, 80-82, 86-100-102, 104-108, 110-123 про надання дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність ОСОБА_8 та іншим громадянам України для ведення особистого селянського господарства; рішення 40-ї сесії 5-го скликання Софіївсько-Борщагівської сільської ради Київської області від 10 вересня 2010 року № № 11-33, 37-39, 40-58, 60-73, 80-85 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність ОСОБА_8 та іншим громадянам України для ведення особистого селянського господарства.

Визнано недійсними державні акти серії НОМЕР_1 на право власності на земельну ділянку площею 0,4708 га з кадастровим номером НОМЕР_2, виданий ОСОБА_10; НОМЕР_4 на право власності на земельну ділянку площею 0,3928 га з кадастровим номером НОМЕР_3, виданий ОСОБА_11; НОМЕР_5 на право власності на земельну ділянку площею 0,3928 га з кадастровим номером НОМЕР_6, виданий ОСОБА_12

Витребувано з незаконного володіння відповідачів на користь ДП «НДВА «Пуща-Водиця» 7 земельних ділянок загальною площею 30,7154 га, розташованих у с. Софіївська-Борщагівка Київської області, а саме площею: 8,7 га з кадастровим номером НОМЕР_7, яка знаходиться у власності ОСОБА_13: 9,5838 га з кадастровим номером НОМЕР_8, яка знаходиться у власності ОСОБА_5; 2,9899 га з кадастровим номером НОМЕР_9, яка знаходиться у власності ОСОБА_5; 8,1853 га з кадастровим номером НОМЕР_10, яка знаходиться у власності ОСОБА_5; 0,4708 га з кадастровим номером НОМЕР_2, яка знаходиться у власності ОСОБА_10; 0,3928 га з кадастровим номером НОМЕР_3, яка знаходиться у власності ОСОБА_11; 0,3928 га з кадастровим номером НОМЕР_6, яка знаходиться у власності ОСОБА_12

Постановою Верховного Суду України від 24 червня 2015 року у задоволенні заяв ОСОБА_5, ОСОБА_11 та ОСОБА_12 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05 березня 2015 року та рішення апеляційного суду Київської області від 11 рудня 2014 року відмовлено.

Отже, судовим рішенням встановлено, що припинення права постійного користування спірною земельною ділянкою та її подальша передача у власність громадянам здійснена Софіївсько-Борщагівською сільською радою Київської області з порушенням закону, оскільки вилучені у ДП «НДВА «Пуща Водиця» земельні ділянки належали до земель державної власності.

Вказана обставина є преюдиціальною відповідно до частини третьої статті 61 ЦПК України (у редакції, чинній на момент вчинення процесуальної дії) і не підлягає доказуванню у цій справі.

Також суди установили, що ОСОБА_6 набув право власності на земельну ділянку площею 8,1853 га на підставі договору дарування, вчиненого ОСОБА_5 20 листопада 2012 року.

ОСОБА_7 набув право власності на земельну ділянку площею 8,1853 га на підставі договору купівлі-продажу, укладеного між ОСОБА_6 та ним 21 липня 2016 року, в подальшому розділив вказану земельну ділянку на 17 ділянок.

ОСОБА_3 набула право власності на 17 земельних ділянок на підставі 17 договорів купівлі-продажу, укладених між ОСОБА_7 та нею 15 жовтня 2016 року.

Відповідно до закріпленого у статті 387 ЦК України загального правила власник має необмежене право витребувати майно із чужого незаконного володіння.

Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема, якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору.

Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України залежить від того, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача.

Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом.

Відповідно до статті 388 ЦК України випадки витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені й можливі за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза їх волею.

Наявність у діях власника волі на передання майна іншій особі унеможливлює витребування майна від добросовісного набувача.

Норма статті 388 ЦК України може застосовуватись як підстава позову про повернення майна від добросовісного набувача, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом, яке було відчужене третій особі, якщо між власником та володільцем майна не існує жодних юридичних відносин.

Вирішуючи спір по суті, суди вдалися до переоцінки обставин і доказів, які вже були предметом розгляду справи і яким рішенням апеляційного суду Київської області від 11 грудня 2014 року надано відповідну оцінку. Зокрема, вдруге досліджувалися підстави припинення права користування земельною ділянкою ДП «НДВА «Пуща-Водиця», порядок добровільної відмови від права власності або права постійного користування та порядок її вилучення, законність передання у власність ОСОБА_5, хоча предметом спору у цій справі є лише витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння ОСОБА_3 на підставі статті 388 ЦК України.

Відповідно до частини третьої статті 61 ЦПК України (у редакції, чинній на момент вчинення процесуальної дії) обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Преюдиціальність - обов'язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили, в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні чи вироку і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами.

Встановивши, що ОСОБА_6набув право власності на земельну ділянку площею 8,1853 га, кадастровий номер НОМЕР_11, і продав її ОСОБА_7, який поділив її на 17 частин та продав ОСОБА_3, суди не зазначили, на підставі чого така земельна ділянка була поділена на 17 частин, яким, у свою чергу, присвоєно окремі кадастрові номери, і чи знаходяться ці 17 земельних ділянок територіально і конфігурально в межах земельної ділянки, яка була предметом витребування у ОСОБА_5

Оскільки до повноважень Верховного Суду не належить установлення фактичних обставин, надання оцінки чи переоцінки зібраних у справі доказів, що позбавляє Верховний Суд ухвалити власне рішення, ухвалені у справі судові рішення першої та апеляційної інстанцій підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції для повного, всебічного, об'єктивного дослідження та встановлення фактичних обставин, що мають значення для її правильного вирішення.

Ураховуючи, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судами повністю не встановлено, рішення суду першої та апеляційної інстанцій ґрунтуються на припущеннях, що відповідно до статті 411 ЦПК України є підставою для їх скасування з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 400, 411 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційні скарги державного підприємства «Науково-дослідний, виробничий агрокомбінат «Пуща-Водиця» та першого заступника прокурора Київської області задовольнити частково.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 14 квітня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 12 липня 2017 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська

СуддіН. О. Антоненко

В. І. Журавель

В. І. Крат В. П. Курило