Ухвала

15 серпня 2018 року

м. Київ

справа № 761/251/17-ц

провадження № 61-22514св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого Висоцької В. С. (суддя-доповідач),

суддів: Лесько А. О., Мартєва С. Ю., Пророка В. В., Фаловської І. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» на заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 06 квітня 2017 року у складі Савицького О.А.,та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 06 липня 2017 року у складі колегії суддів: Семенюк Т. А., Саліхова В. В.,

Прокопчук Н. О. та касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Апеляційного суду м. Києва від 14 лютого 2018 року у складі колегії суддів: Шебуєвої В. А., Оніщук М. І., Українець Л. Д.,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі Фонд), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» (далі - уповноважена особа Фонду), у якому просив визнати протиправними дії Фонду, що полягають у невключенні Уповноваженою особою Фонду до Реєстру акцептованих вимог кредиторів публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» його вимог, як спадкоємця вкладника банку ОСОБА_6 на суму 7 880,63 доларів США та 250 837,10 грн. Просив зобовязати Фонд акцептувати (визнати) наведені кредиторські вимоги, внести зміни до Реєстру акцептованих вимог кредиторів акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» шляхом включення акцептованих вимог ОСОБА_1 на суму 7 880,63 доларів США і 250 837,10 грн та подати зміни до Реєстру акцептованих вимог кредиторів акціонерного товариства «Банк Фінанси та Кредит» на затвердження виконавчою дирекцією Фонду.

Позовна заява мотивована тим, що позивач є спадкоємцем за заповітом ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, та успадкував грошові вклади спадкодавця, розміщені на рахунках акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит», а саме: 7 875,08 доларів США, розміщені на рахунку, відкритому 09 лютого 2015 року; 218 766,55 грн, розміщені на рахунку, відкритому 29 грудня 2014 року; 32 070,55 грн, розміщені на рахунку, відкритому 29 грудня 2014 року; 5,55 доларів США, розміщені на картковому рахунку, відкритому 19 червня 2015 року.

18 грудня 2015 року виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення «Про початок процедури ліквідації акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит». Оскільки на день оприлюднення інформації про ліквідацію банку спадкодавець

ОСОБА_6 помер, 21 січня 2016 року позивач подав Уповноваженій особі Фонду кредиторську вимогу. Отримавши 13 вересня 2016 року свідоцтво про право на спадщину за заповітом, 19 вересня 2016 року звернувся з заявою про виплату грошових вкладів. Листом Уповноваженої особи Фонду від 05 жовтня 2016 року кредиторська вимога позивача

від 21 січня 2016 року відхилена, оскільки станом на дату її подання у позивача не було повноважень щодо отримання коштів від вкладника банку ОСОБА_6

Таку відмову позивач вважає неправомірною, оскільки право на отримання спадкового майна перейшло до нього ще в день відкриття спадщини.

Заочним рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 06 квітня 2017 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду міста Києва

від 06 липня 2017 року, позов задоволено.

Визнано протиправними дії Фонду щодо невключення вимог

ОСОБА_1 до Реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», як спадкоємця вкладника банку ОСОБА_6 на суму 7 880,63 доларів США та 250 837,10 грн. Зобовязано Фонд в особі Уповноваженої особи Фонду визнати кредиторські вимоги ОСОБА_1, як спадкоємця вкладника банку ОСОБА_6 на суму 7 880,63 доларів США і 250 837,10 грн та внести зміни до Реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» шляхом включення до нього акцептованих вимог ОСОБА_1, як спадкоємця вкладника банку ОСОБА_6 на наведені вище суми, а також подати зміни до Реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на затвердження Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Місцевий суд, з яким погодився суд апеляційної інстанції, дійшов висновку, що відмова у внесенні відомостей до Реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» є незаконною, оскільки кредиторська вимога позивача була отримана відповідачем 21 січня

2016 року, тобто в межах строку, встановленого статтею 45 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

У касаційній скарзі, поданій у липні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, Уповноважена особа Фонду просить скасувати ухвалені у справі судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд не дав оцінки тому факту, що кредиторська вимога від 21 січня 2016 року була подана ОСОБА_1 від імені ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1. Крім того, до кредиторської вимоги не було додано належних письмових доказів на підтвердження права отримання грошових коштів. Додані до вимоги копія заповіту, складеного 9 вересня 2015 року ОСОБА_6 та копія свідоцтва про смерть останнього не свідчать про те, що право на отримання спадкового майна перейшло саме до позивача.

Касаційна скарга також містить посилання на те, що спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки позовні вимоги предявлено до державної спеціалізованої установи, яка виконує функції державного управління у сфері гарантування вкладів фізичних осіб.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 серпня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі у даній справі, справу витребувано із суду першої інстанції.

Заперечення на касаційну скаргу ОСОБА_1 обґрунтував тим, що предметом заявленого позову є захист невизнаного права на спадкування частини спадкового майна, а відтак, на правовідносини поширюється юрисдикція цивільного судочинства.

ОСОБА_1 також посилається на те, що подана ним кредиторська вимога підлягає включенню до Реєстру акцептованих вимог кредиторів, оскільки така вимога є законною, строк її подачі не пропущено.

Аргументи пояснень Фонду на касаційну скаргу зводяться до того, що Фонд не є належним відповідачем у справі, оскільки відповідно до вимог частини четвертої статті 48 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб, який є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України в цих правовідносинах, саме Уповноваженої особи Фонду складає Реєстру вимог кредиторів, вносить зміни до нього та здійснює заходи щодо задоволення вимог кредиторів.

Фонд у поясненнях також указує на те, що судом не враховано той факт, що на момент подачі 21 січня 2016 року кредиторської вимоги позивач не надав письмових доказів, які б визначали обсяг успадкованого ним майна ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

Постановою Апеляційного суду м. Києва від 14 лютого 2018 року скасовано заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 06 квітня

2017 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 06 липня 2017 року, провадження у справі закрито.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що в спірних правовідносинах Фонд виступає як державна спеціалізована установа, яка виконує функції державного управління у сфері гарантування вкладів фізичних осіб, спір пов'язаний із здійсненням Фондом та Уповноваженою особою Фонду публічних функцій, а не функцій керівництва банку чи виконання цивільно-правових угод, а тому спір є публічно-правовим та підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України від 3 жовтня 2017 року

№ 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів».

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У касаційній скарзі, поданій у березні 2018 року до Верховного Суду, ОСОБА_1 просить скасувати постанову Апеляційного суду м. Києва від 14 лютого 2018 року та залишити в силі заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 06 квітня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 06 липня 2017 року, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд прийшов помилкового висновку, що правовідносин, що виникли між сторонами, носять публічно-правовий характер, оскільки ним заявлено позов про захист невизнаного відповідачем права на спадкове майно, а тому на правовідносини поширюється юрисдикція цивільного судочинства.

ОСОБА_1 також указує на те, що право на отримання спадкового майна після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 до позивача перейшло в день відкриття спадщини, а саме ІНФОРМАЦІЯ_1.

Інші учасники судового процесу не скористались правом подати відзив на касаційну скаргу ОСОБА_1, заперечень щодо її вимог і змісту до суду не направили.

У травні 2018 року касаційну скаргу уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» на заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 06 квітня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 06 липня 2017 року передано до Верховного Суду.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У квітні 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Згідно частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до частини шостої статті 403 ЦПК України справа підлягає передачі на розгляд Великої Палати Верховного Суду у всіх випадках, коли учасник справи оскаржує судове рішення з підстав порушення правил предметної чи субєктної юрисдикції.

Враховуючи, що Уповноваженою особою Фонду та ОСОБА_1 оскаржуються судові рішення з підстав порушення правил субєктної юрисдикції, дану справу слід передати на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

Керуючись частиною шостою статті 403, частиною четвертою статті 404 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Передати на розгляд Великої Палати Верховного Суду справу за позовом ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит», про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити дії, за касаційною скаргою уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» на заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 06 квітня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 06 липня 2017 року та касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Апеляційного суду м. Києва від 14 лютого 2018 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді А. О. Лесько

С. Ю. Мартєв

В. В. Пророк

І.

М. Фаловська