Постанова

Іменем України

10 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 243/2290/16-ц

провадження № 61-13842св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Синельникова Є. В., Хопти С. Ф., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - обласне комунальне підприємство «Донецьктеплокомуненерго»,

треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області у складі судді Носовської Л. О. від 23 травня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Донецької області у складі колегії суддів: Азевича В. Б., Новосьолової Г. Г., Новосядлої В. М., від 06 липня 2016 року,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2016 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» в особі виробничої одиниці «Слов'янськтепломережа» (далі - ВО ОКП «Донецьктеплокомуненерго» «Слов'янськтепломережа»), треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6, про зобов'язання вчинити певні дії.

Позовна заява ОСОБА_4 мотивована тим, що вона є власником квартири АДРЕСА_1. У жовтні 2007 року вона за погодженням з виконкомом Слов'янської міськради та всіма контролюючими органами міста встановила в своїй квартирі індивідуальне газове опалення. Проте, відповідач продовжує нараховувати та стягувати з позивачки заборгованість за послуги з центрального опалення квартири, якими вона не користується, що підтверджується висновком експертної установи. Вважає, що має право на проведення перерахунку за ненадання послуг.

З урахуванням зазначеного, ОСОБА_4 просила зобов'язати відповідача провести перерахунок розміру плати за фактично надані послуги централізованого теплопостачання шляхом зменшення розміру плати за надання цих послуг по спірній квартирі, починаючи з 01 грудня 2007 року по день ухвалення рішення суду з 23 255,42 грн до 0 грн.

Рішенням Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 23 травня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що відповідачем не надано доказів на підтвердження факту правомірного відключення квартири від мережі централізованого теплопостачання з дотриманням чинного на момент відключення законодавства, а тому відсутні підстави для проведення перерахунку заборгованості за надані послуги з централізованого опалення. Крім того, судовими рішеннями про стягнення з ОСОБА_4 вартості послуг за теплопостачання, що набрали законної сили, встановлено факт їх споживання.

Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 06 липня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилено, рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Судове рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для проведення перерахунку заборгованості за надані послуги з централізованого опалення.

У серпні 2016 року ОСОБА_4 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати вказані судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд, узявши до уваги рішення судів у справах про стягнення з неї заборгованості, не врахував, що цими рішеннями не встановлювалися обставини переобладнання її квартири під індивідуальне опалення.

Суд першої інстанції керувався Порядком відключення окремих приміщень житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання від 22 листопада 2005 року № 4, у редакції від 06 листопада 2007 року, яка не була чинною на час виникнення спірних правовідносин.

Зазначала, що споживач повинен здійснювати оплату лише за фактично отриману теплову енергію, а виконавець/виробник послуг зобов'язаний проводити перерахунок розміру плати, зокрема, у разі їх ненадання. Оскільки вона не отримує послуг з теплопостачання, суди дійшли помилкового висновку про відмову у задоволенні її вимог про зобов'язання відповідача здійснити перерахунок розміру плати за фактично надані послуги централізованого теплопостачання.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 жовтня 2016 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано матеріали цивільної справи із суду першої інстанції.

У листопаді 2016 року ОКП «Донецьктеплокомуненерго» подало заперечення (відзив) на касаційну скаргу, в якому просив відмовити у задоволенні касаційної скарги та залишити оскаржувані судові рішення без змін, як такі, що ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 вересня 2017 року справу призначено до судового розгляду.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Справа передана до Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

У справі, що переглядається, установлено, що квартира АДРЕСА_1 належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_4 (2/3 частини) та ОСОБА_5 (1/3 частини).

Згідно з листом погоджень на обладнання індивідуального опалення від 13 серпня 2007 року, ВО ОКП «Донецьктеплокомуненерго» «Слов'янськтепломережа» зазначено, що питання відключення споживача ОСОБА_4 від мереж централізованого опалення буде погоджено за умови виконання технічних умов та погашення заборгованості за надану теплову енергію (а. с. 6).

Відповідно до витягу з протоколу засідання міської комісії з розгляду питань, пов'язаних з відключенням споживачів від мереж централізованого опалення і гарячого водопостачання від 28 вересня 2007 року погоджено переобладнання квартири, частка якої належить позивачу, індивідуальним газовим котлом при обов'язковому виконанні технічних умов.

Згідно з листом ВО «Слов'янськтепломережа» від 17 грудня 2007 року комісія для складання акта про відключення від централізованого опалення і монтажу індивідуального опалення до ОСОБА_4 не буде направлена, оскільки заборгованість за теплову енергію по квартирі АДРЕСА_1, станом на 01 грудня 2007 року складає 4 471,53 грн. До погашення заборгованості за використане тепло, нарахування за теплову енергію будуть продовжуватися, оскільки в листі погоджень адміністрацією ВО «Слов'янськтепломережа» погоджувалась установка індивідуального опалення лише за умови погашення заборгованості за теплову енергію (а. с. 8).

Відповідно до повідомлення Слов'янського УГГ ПАТ «Донецькоблгаз» від 24 лютого 2016 року індивідуальне опалення у квартирі АДРЕСА_1, виконано та введено в експлуатацію у листопаді 2007 року (а. с. 9).

Згідно з судовими рішеннями Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 31 жовтня 2008 року, 25 вересня 2009 року, 13 вересня 2010 року, 27 січня 2012 року, 21 жовтня 2015 року з позивача та третіх осіб на користь ВО «Слов'янськтепломережа» стягнуто заборгованість за спожиті послуги з опалення, яка нараховувалась за період з 2006 року по 2015 рік.

Спір між сторонами виник з приводу нарахування вартості послуг з теплопостачання у квартирі, яка обладнана автономним опаленням з порушенням встановленого порядку.

Правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 (далі - Правила).

Відповідно до Правил, споживачі можуть відмовитися від отримання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється.

Відповідно до положень пунктів 25, 26, 30 пункту 3 Правил відключення споживача від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства.

Порядком відключення окремих приміщень житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, затверджених наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2005 року № 4 (далі - Порядок) установлено, що таке відключення відбувається на підставі рішення постійно діючої міжвідомчої комісії, створеної органом місцевого самоврядування або місцевим органом виконавчої влади.

Підставою для припинення нарахувань за спожиті послуги з опалення згідно з додатком 4 до пункту 2.6 Порядку є акт про відключення квартири від внутрішньобудинкових мереж централізованого опалення та постачання гарячої води, який складається за участю всіх зацікавлених сторін по закінченню робіт, а відповідно до пункту 8 Технічних умов на час складання акту про відключення однією з умов було погашення заборгованості за теплову енергію.

Установивши, що актпро відключення квартири, співвласником якої є позивач, від внутрішньобудинкових мереж централізованого опалення та постачання гарячої води не складався, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, дійшов правильного висновку про те, що позивач не надала доказів на підтвердження факту правомірного відключення квартири від мережі централізованого теплопостачання з дотриманням чинного на момент відключення законодавства та безпідставності нарахування вартості послуг з теплопостачання.

Також безпідставними є доводи касаційної скарги про те, що судовими рішеннями про стягнення з неї заборгованості не встановлювалися обставини переобладнання її квартири під індивідуальне опалення, оскільки вони спростовуються змістом судових рішень Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 31 жовтня 2008 року, 25 вересня 2009 року, 13 вересня 2010 року, 27 січня 2012 року, 21 жовтня 2015 року, які набрали законної сили, якими встановлено, що з 2006 року по 2015 рік ОСОБА_4 є споживачем теплової енергії, що надає ВО ОКП «ДТЕК «Слов'янськтепломережа».

Перевіряючи доводи касаційної скарги про те, що суд першої інстанції керувався Порядком, у редакції, яка не була чинною на час виникнення спірних правовідносин, колегія суддів виходить з такого.

Так, зміни до Порядку від 22 листопада 2005 року № 4, затверджені наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 06 листопада 2007 року № 169, набрали чинності 14 грудня 2007 року.

Оскільки ОСОБА_4 отримала дозвіл на відключення квартири до 14 грудня 2007 року, вона мала право здійснити та завершити відповідні роботи з відключення квартири від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води і оформити проведення та завершення таких робіт згідно з чинною на той час редакцією Порядку, який також містив вимоги щодо складання акта про відключення квартири від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води (п. 2.6 Порядку).

Отже, застосування іншої редакції Порядку не спростовує висновків судів та не є підставою для скасування оскаржуваних судових рішень, оскільки не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань (частина друга статті 410 ЦПК України).

Інші доводи касаційної скарги зводяться до незгоди з висновками судів стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судами, які їх обґрунтовано спростували. В силу вимог вищезгаданої статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін.

Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 23 травня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 06 липня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник
Судді: О. В. Білоконь Є. В. Синельников С. Ф. Хопта Ю. В. Черняк