Провадження № 2/761/2390/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2018 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого: судді - Притули Н.Г.

при секретарях: Краснянській С.В., Припутневич В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Міністерства культури України, Державного підприємства «Національна кіностудія художніх фільмів імені О.Довженка» про визнання права користування житловим приміщенням,-

В С Т А Н О В И В:

04 вересня 2017 року до суду надійшла зазначена позовна заява.

В позовних вимогах позивачі просять: визнати за ними право на користування квартирою АДРЕСА_1 на умовах найму.

Вимоги обгрунтовані тим, що у провадженні суду перебуває справа за позовом ДП Кіностудія ім.О.Довженка до позивачів про виселення без надання іншого жилого приміщення. Тобто відповідач не визнає право позивачів на користування квартирою.

У віданні Міністерства культури України перебуває багатоквартирна жила будівля за адресою: АДРЕСА_1.

15.05.2006 року ОСОБА_1 було видано ордер на право зайняття житлової площі в гуртожитку на підставі якого позивач разом із своєю донькою вселилася у квартиру.

Позивачі зазначають, що вони в повному обсязі сплачують рахунки за житлово-комунальні послуги та належним чином утримують надане в користування майно, а тому для захисту порушеного права звернулися до суду з цим позовом.

В судовому засіданні, яке відбулось 13.11.2017 року представник позивачів підтримав заявлені вимоги та просив їх задовольнити з підстав, зазначених в позові. В судове засідання, яке відбулось 12.09.2018 року представник позивачів не з'явився, звернувся до суду із заявою про слухання справи в його відсутність, зазначає, що позов підтримує та просить його задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні, яке відбулось 13.11.2017 року заперечив проти задоволення позовних вимог на тих підставах, що відповідно до реєстраційних документів, будинок АДРЕСА_1 є готелем-гуртожитком, а не багатоквартирним будинком. Окрім того, ордер видавався позивачу лише на кімнату в гуртожитку, а не на житлову квартиру. Також зазначав, що договір найму житлового приміщення укладається в письмовій формі на підставі ордера, тоді як між сторонами письмовий договір не укладено. Звертав увагу, що станом на даний час між сторонами відсутній спір щодо порядку користування кімнатою так як подано заяву про залишення позову без розгляду. В судове засідання, яке відбулось 12.09.2018 року представник не з'явився.

Міністерство культури України представника в судове засідання не направило, хоча належним чином було повідомлено про час та місце слухання справи, про поважні причини неявки в судове засідання суд не повідомило, до суду заперечення чи пояснення на заявлені вимоги не надійшли.

Тому на підставі положень статті 223 ЦПК України суд продовжив слухання справи у відсутність сторін, які не з'явились в судове засідання.

Вислухавши сторони, оцінивши в сукупності надані суду докази, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні заявлених вимог за наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов'язок доказування покладений на сторони.

Судом встановлено, що 15.05.2006 року ОСОБА_1 було видано ордер на право зайняття із родиною з однієї особи житлової площі в гуртожитку по АДРЕСА_1.

Відповідно до листа Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації від 06.12.2016 року № 109102/31-9940, гуртожиток на АДРЕСА_1 використовується як готель-гуртожиток.

З технічного паспорту вбачається, що він виготовлений на кімнату АДРЕСА_1.

Позивачі, згідно із квитанціями сплачували за гуртожиток, хоча в рахунках і зазначалась квартира.

Також згідно із довідкою, позивачі зареєстровані в квартирі гуртожитку.

Згідно з відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, будинок готелю-гуртожитку АДРЕСА_1 належить Міністерству культури України.

Статтею 7 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожен громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно закону.

Відповідно до статті 129 ЖК УРСР на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації, орган місцевого самоврядування видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу в гуртожитку.

Згідно із статтею 61 ЖК УРСР користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім'я якого видано ордер.

Відповідно до ст. 64 ЖК УРСР передбачено, що члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму житлового приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну відповідальність за зобов'язання, що випливають з зазначеного договору. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти, батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано і інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть спільне господарство.

Із матеріалів справи вбачається, що між сторонами відсутній договір найму жилого приміщення в письмовій формі та позивачі не ставлять вимог про зобов'язання відповідача укласти такий договір.

Окрім того, в процесі розгляду справи з'ясовано, що будинок АДРЕСА_1 є готелем-гуртожитком, а не багатоквартирним будинком, а також ордер позивачу ОСОБА_1 видавався для вселення в житлову кімнату, тоді як позивачі просять суд визнати за ними право користування саме квартирою, а не кімнатою.

Також позивачами не було надано доказів того, що кімната НОМЕР_1 є квартирою.

А отже, правові підстави для визнання за позивачами права на користування квартирою АДРЕСА_2 на умовах найму відсутні.

Також представник позивачів зазначав, що право позивачів на проживання в квартирі АДРЕСА_1 не визнається відповідачем, так як ДП «Національна кіностудія художніх фільмів ім.О.Довженка» звернулась до суду з позовом про виселення позивачів.

Проте суду надано копію ухвали Шевченківського районного суду м.Києва від 03.11.2017 року (справа №761/700/17) якою залишено без розгляду позов ДП «Національна кіностудія художніх фільмів ім.О.Довженка» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про виселення з незаконно зайнятого приміщення без надання іншого жилого приміщення. Ухвала набрала законної сили.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З огляду на викладене, позивачами не доведено обставин, на які вони посилались як на підставу своїх вимог, а тому у їх задоволенні слід відмовити.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 77-83, 89, 95, 259, 263, 265 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

В позові ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Міністерства культури України, Державного підприємства «Національна кіностудія художніх фільмів імені О.Довженка» про визнання права користування житловим приміщенням - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з проголошення рішення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

У відповідності до п.15.5 Перехідних положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Шевченківський районний суд міста Києва.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Н.Г.Притула