Справа № 583/2096/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2018 року Охтирський міськрайонний суд Сумської області в складі:

головуючого Плотникова Н.Б.

при секретарі Логвиненко Л.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Охтирка справу за позовом

Публічного акціонерного товариства ОСОБА_1 «ПРИВАТБАНК»

до ОСОБА_2

про стягнення заборгованості за кредитним договором

та за зустрічним позовом ОСОБА_2

до ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК»

про визнання кредитного договору недійсним,

ВСТАНОВИВ:

02 серпня 2017 року ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому просить суд стягнути з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість у розмірі 19624,21 грн. за кредитним договором № б/н від 03.04.2012 року. Свої вимоги мотивує тим, що 03.04.2012 року ОСОБА_2 стала клієнтом ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», ознайомившись з Умовами та Правилами надання банківських послуг, підписавши анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», згідно якої отримала кредит в розмірі 4000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач ОСОБА_2 підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами ОСОБА_3», які викладені на банківському сайті, складає між нею та ОСОБА_3 Договір, що підтверджується підписом у заяві. ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» свої зобовязання за Договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Однак, відповідач не надала своєчасно ОСОБА_3 грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору, тому просить стягнути з неї заборгованість по кредитному договору в сумі 19624,21 грн. та судові витрати.

18 вересня 2017 року ОСОБА_2 звернулася з зустрічним позовом до ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» про визнання кредитного договору недійсним, в якому просить суд визнати недійсним кредитний договір б/н від 03.04.2012 року, укладений між ОСОБА_2 та ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК». Свої вимоги мотивує тим, що 03.04.2012 року вона звернулася до ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» для відкриття картки для отримання соціальних виплат, а не для укладення кредитного договору. Вважає, що позивачем за первісним позовом не було надано жодних доказів про укладення між нею та ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» кредитного договору, в звязку з чим відсутні підстави для стягнення з неї кредитних коштів. Крім того, банком були порушені її права споживача, так як перед укладенням договору про надання кредиту банк не повідомив її про умови, зазначені в п.2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», банк ввів її в оману щодо обставин договору. Крім того, нею був виявлений факт шахрайства з її кредитним рахунком, у звязку з чим її картковий рахунок, відкритий в ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», був 07.10.2016 року заблокований, а нею подана відповідна заява до Охтирського відділу поліції про порушення кримінальної справи.

Ухвалою Охтирського міськрайонного суду від 18.09.2017 р. вимоги за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» про визнання кредитного договору недійсним обєднано в одне провадження з первісним позовом ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Представник позивача відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_4 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві, просить їх задовольнити. Зустрічний позов ОСОБА_2 не визнає, в задоволенні позовних вимог про визнання кредитного договору недійсним просить відмовити.

Крім того, ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» надав письмове заперечення, в якому зазначив, що ОСОБА_2 звернулася до ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» з метою отримання банківських послуг, у звязку з чим підписала заяву б/н від 03.04.2012 року, згідно якої отримала кредит у розмірі 4000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Укладання договору було здійснено за принципом укладання між банком та відповідачем договору приєднання, підписанням заяви позичальник приєднується до запропонованих банком Умов та Тарифів. ОСОБА_3 було надано відповідачу всю необхідну інформацію в письмовому вигляді. Підписавши Анкету-заяву ОСОБА_2 підтвердила, що вона була ознайомлена з умовами кредитування та погодилася з ними, про що засвідчила власним підписом. На момент укладення кредитного договору обидві сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасників було вільним та відповідало їхній волі, що підтверджено власноручними підписами, правочин був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, зокрема надання кредиту позичальнику. Будь-яких дій щодо введення ОСОБА_2 в оману при укладенні кредитного договору ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», як сторона договору, не вчиняв. Відповідачка добровільно уклала з ОСОБА_3 кредитний договір. Крім того, ОСОБА_2 звернулася до суду із зустрічним позовом із пропуском строку позовної давності. Кредитний договір між банком та відповідачкою укладено 03.04.2012 р., тому саме з цієї дати позичальнику було відомо про порушення її прав та з цього часу розпочався перебіг строку позовної давності, однак до суду з позовною заявою про визнання кредитного договору недійсним ОСОБА_2 звернулася лише у 2017 році.

Відповідачка позивачка за зустрічним позовом ОСОБА_2 та її представники ОСОБА_5, ОСОБА_6 в судовому засіданні підтримали зустрічні позовні вимоги з підстав, викладених у зустрічному позові, та заперечували проти задоволення первісних вимог ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», мотивуючи тим, що між сторонами не виникло кредитних правовідносин, так як ОСОБА_2 кредитного договору не укладала, кредитні кошти з картрахунку не знімала і ними не користувалась.

Суд, заслухавши пояснення сторін та їх представників, вивчивши матеріали справи, дійшов слідуючого висновку.

Суди повинні розмежовувати кредитний договір, який є недійсним у силу закону (нікчемний) або може бути визнаний таким у судовому порядку (оспорюваний) з підстав, встановлених частиною першою статті 215 ЦК, та кредитний договір, який є неукладеним (не відбувся), що не може бути визнаний недійсним, зокрема, у випадку, коли сторони в належній формі не досягли згоди щодо хоча б з однієї його істотної умови або зміст яких неможливо встановити виходячи з норм чинного законодавства (статті 536, 638, 1056-1 ЦК).

У статті 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з частиною першою статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За положеннями статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (частина перша статті 638 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Згідно із частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

За змістом статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків за шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Частиною другою статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткій, незрозумілій або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору.

Даними про сукупну вартість кредиту є інформація про процентну ставку, вартість сукупних послуг та інших фінансових зобов'язань позивача, варіанти погашення кредиту, кількість платежів, їх періодичність та обсяги.

Згідно із пунктом 3.1 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, які були чинними на момент укладення між сторонами додаткової угоди, банки зобов'язані в кредитному договорі або додатку до нього надавати детальний розпис сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх сукупних послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача.

Згідно ст. 639 ЦК України, договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Судом встановлено, що 03.04.2012 року ОСОБА_2, ознайомившись з Умовами та Правилами надання банківських послуг, підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», стала клієнтом ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та отримала кредит в розмірі 4000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Про згоду відповідача на укладення договору саме в такій формі та ознайомлення його з Умовами та Правилами надання банківських послуг та тарифами свідчить підпис ОСОБА_2 у Анкеті-заяві про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг, де остання своїм підписом зазначила, що згодна з тим, що дана заява разом з Пам'яткою Клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складають між нею та банком Договір про надання банківських послуг та, що ОСОБА_2 ознайомлена та згодна з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення у письмовому виді. ОСОБА_2 зобов'язалася виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті ПРИВАТБАНКУ www.рrivаtbаnк.uа.

Судом встановлено, що кредитний договір підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі. ОСОБА_2 на момент укладення договору не заявляла додаткових вимог щодо умов спірного договору.

Частинами першою-третьою ст. 633 ЦК України передбачено, що договори, які укладаються банком з фізичними особами, є публічними.

Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Підприємець не має права надавати переваги одному споживачеві перед іншим щодо укладення публічного договору, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно з ч. 2 ст. 1067 ЦК України банк зобов'язаний укласти договір банківського рахунку з клієнтом, який звернувся з пропозицією відкрити рахунок на оголошених банком умовах, що відповідають закону та банківським правилам.

На підставі ч.1 ст. 634 ЦК України, підписавши Анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг, ОСОБА_2 приєдналась до запропонованих банком Умов та Правил надання банківських послуг, які є загальними

Таким чином, ОСОБА_2, уклавши кредитний договір з ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», була ознайомлена та згодна з умовами надання банківських послуг та була згодна з тим, що її заява разом з умовами та правилами надання банківських послуг складає між нею та банком кредитний договір.

Доводи ОСОБА_2 про те, що вона 03.04.2012 року звернулася до ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» для відкриття картки для отримання соціальних виплат та її не було повідомлено про умови кредиту, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки як встановлено судом, ОСОБА_2 підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з памяткою клієнта, «Умовами та Правилами надання банківських послуг», а також «Тарифами ОСОБА_3», які викладені на банківському сайті, складають між нею та ОСОБА_3 Договір про надання банківських послуг та, що вона ознайомлена і згодна з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення у письмовому виді. ОСОБА_2 зобов'язалася виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті ПРИВАТБАНКУ www.рrivаtbаnк.uа, що підтверджується підписом у Анкеті-заяві про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг.

Таким чином, при укладенні спірного правочину сторони погодили його умови, ОСОБА_2 не оскаржувала й не порушувала питання про розірвання кредитного договору, що свідчить про її розуміння та згоду з усіма умовами договору, а тому правових підстав для висновку про умисне введення позичальника в оману немає.

Доказів того, що мав місце факт шахрайства з кредитним рахунком ОСОБА_2 матеріали справи не містять, кримінальне провадження за даним фактом порушено не було.

Таким чином, при відсутності достатніх даних щодо нечесної підприємницької практики чи введення позивача в оману, відсутні правові підстави для визнання кредитного договору недійсним.

В судовому засіданні не здобуто доказів на спростування презумпції правомірності правочину, зокрема, не спростовано, що при укладенні договору про надання споживчого кредиту ОСОБА_2 діяла свідомо та вільно, враховуючи власні інтереси, добровільно погодилася з його умовами, визначивши характер правочину і всі його істотні умови.

Виходячи з вищевикладеного, відсутні підстави для визнання даного Кредитного договору недійсним та позовні вимоги ОСОБА_2 до ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» про визнання кредитного договору недійсним (нікчемним), слід залишити без задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

ОСОБА_3 нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому «Тарифами ОСОБА_3», з розрахунку 365/366 календарних днів на рік, що підтверджується п. 2.1.1.12.6 «Умов та правил надання банківських послуг».

Згідно п.п. 2.1.1.2.3 та 2.1.1.2.4 «Умов та правил надання банківських послуг» клієнт дає свою згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням ОСОБА_3, і Клієнт дає право ОСОБА_3 в будь-який момент змінити (зменшити, збільшити або анулювати) кредитний ліміт. Підписання цього Договору є прямим і безумовним згодою Клієнта щодо прийняття будь-якого розміру Кредитного ліміту, встановленого ОСОБА_3.

Пунктом 1.1.3.2.4 «Умов та правил надання банківських послуг» передбачена можливість зміни ОСОБА_3 та інших умов обслуговування рахунків. При цьому у сторін Договору виникають обовязки: у Кредитора: інформування позичальника щодо внесення змін шляхом надання виписки по картковому рахунку на умовах, зазначених в п. 1.1.3.1.9 Договору; у позичальника: отримання виписки про стан та про здійснені операції по картковоим рахункам ( п. 1.1.2.1.5 Договору).

Відповідно до п. 1.1.2.1.6 «Умов та правил надання банківських послуг» у разі незгоди зі змінами Правил та/або ОСОБА_3 Клієнт зобовязаний звернутися до ОСОБА_3 для розірвання Договору і погасити заборгованість, що виникла перед ОСОБА_3.

Згідно п. 2.1.1.3.3 «Умов та правил надання банківських послуг» клієнт доручає ОСОБА_3 списувати з Картрахунку суми грошових коштів у розмірі здійснених Клієнтом операцій, а також вартість послуг, визначену Тарифами ОСОБА_3 при настанні термінів платежу, а при виникненні боргових зобовязань згідно п.п 2.1.1.12.9 Договору, списувати з будь-якого рахунку відкритого в банку грошові кошти для здійснення платежу з метою повного або часткового погашення боргових зобовязань, у тому числі мінімального обовязкового платежу.

Відповідно до п. 2.1.1.3.5 «Умов та правил надання банківських послуг» клієнт доручає ОСОБА_3 здійснювати списання грошових коштів з рахунків Клієнта, відкритих у валюті кредитного ліміту, у межах сум, що підлягають сплаті ОСОБА_3 за цим Договором, при настанні термінів платежів, списання грошових коштів з рахунків Клієнта, у разі настання термінів платежів по інших договорах клієнта в розмірах, визначених цими договорами.

Згідно п. 2.1.1.12.10 «Умов та правил надання банківських послуг» банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобовязань у цілому або в певній ОСОБА_3 частки у разі невиконання Клієнтом своїх боргових та інших зобовязань за Договором.

Відповідно до п. 1.1.3.2.2 «Умов та правил надання банківських послуг» ОСОБА_1 має право призупинити або припинити права клієнта використовувати платіжну картку в разі порушення клієнтом умов використання платіжної картки, що не припиняє зобовязань клієнта і ОСОБА_3, які виникли до або під час призупинення або припинення зазначеного права.

Згідно п. 1.1.3.2.3 «Умов та правил надання банківських послуг» у разі порушення власником або довіреною особою вимог діючого законодавства України та/або умов Договору та/або у разі виникнення овердрафту банк має право призупинити розрахунки за карткою (заблокувати картку) та/або визнати картку недійсною до моменту усунення зазначених порушень, а також вимагати дострокового виконання боргових зобовязань у цілому або у визначеній ОСОБА_3 частці у разі невиконання власником та/ або довірено особою власника своїх боргових зобовязань та інших зобовязань за Договором.

Відповідно до п.2.1.1.5.5 «Умов та правил надання банківських послуг» позичальник зобовязується погашати заборгованість по кредиту, відсотками за його використання, на перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених Договором.

Згідно до п.2.1.1.5.6 «Умов та правил надання банківських послуг» позичальник зобовязується у разі невиконання зобовязань за Договором, на вимогу ОСОБА_3 виконати зобовязання з повернення кредиту (у тому числі прострочених кредитах і Овердрафту), оплатити винагороди банку.

Власник картки зобовязаний стежити за витратою коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафту, згідно п. 2.1.1.5.7 «Умов та правил надання банківських послуг».

Згідно п. 2.1.1.12.2.1 «Умов та правил надання банківських послуг» у разі виникнення прострочених зобовязань за Кредитом, Клієнт сплачує ОСОБА_3 відсотки в подвійному розмірі від зазначених в ОСОБА_3, що діють на дату нарахування.

Відповідно до ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України зобовязання повинні виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобовязання за даним договором.

Статтею 525 ЦК України передбачена недопустимість односторонньої відмови від зобовязання.

Згідно ч.2 ст. 615 ЦК України, одностороння відмова від зобовязання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобовязання.

Відповідно до ч.2 ст. 1054 та ч.2 ст. 1050 ЦК України наслідками порушення боржником зобовязання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту.

Встановлено, що ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» умови договору виконав та видав ОСОБА_2 кредит у розмірі, встановленому договором.

З розрахунку, наданого позивачем за первісним позовом вбачається, що станом на 04.07.2017 року заборгованість ОСОБА_2 перед ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» становить 19624,21 грн., в тому числі:

- заборгованість за кредитом 10842,38 грн.,

- заборгованість по відсоткам за користування кредитом 1561,14 грн.,

- пеня 5810,01 грн.,

- штраф (фіксована частина) 500,00 грн.,

- штраф (процентна складова) 910,68 грн.

Відповідно до ч.1 ст. 598 ЦК України, зобовязання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Пунктом 1.1.7.11 «Умов та правил надання банківських послуг» передбачено, що договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку жодна зі Сторін не проінформує іншу Сторону про припинення дії Договору, він автоматично лонгується на такий же строк.

Статтею 599 ЦК України визначено, що зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Не виконуючи належним чином зобовязання за вказаним договором відповідач за первісним позовом порушила зазначені вище норми законодавства та умови кредитного договору.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 порушила зобовязання по погашенню кредиту, передбачені договором, що підтверджується розрахунком заборгованості, наданим ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК».

Водночас, суд вважає необґрунтованою суму нарахованої ОСОБА_3 пені за несвоєчасність сплати боргу в сумі 5810,01 грн. виходячи з наступного.

З розрахунку наданого позивачем вбачається, що ОСОБА_3 нараховано декілька видів неустойки, крім штрафу: 500,00 грн. (фіксована частина) та 910,68 грн. (процентна складова), також нарахована пеня в сумі 5810,01 грн.

Відповідно до п.2.1.1.7.6 «Умов та правил надання банківських послуг» при порушенні Клієнтом строків платежів по кожному з грошових зобовязань, передбачених Договором, більш ніж на 30 днів, Клієнт зобовязаний сплатити ОСОБА_3 штраф, розмір якого встановлено тарифами договору. Штраф нараховується на окремий рахунок і підлягає оплаті в зазначені банком терміни. (500 грн. за кредитними картками + 5% від суми позову).

В той час, як згідно п. 2.1.1.12.6.1. Умов та правил передбачено, що у разі виникнення прострочених зобовязань за борговими зобовязаннями на суму від 100 грн., клієнт сплачує ОСОБА_3 пеню відповідно до встановлених тарифів. Пеня нараховується в день нарахування процентів по кредиту.

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.

Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Згідно ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України, штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. (Правова позиція Верховного Суду України у справі № 6-2003цс15).

Тому, вимога про стягнення з відповідача ОСОБА_2 пені за несвоєчасність сплати боргу в сумі 5810,01 грн. задоволенню не підлягає.

Враховуючи, що відповідач не виконала свої зобов'язання за кредитним договором, укладеним між сторонами, суд приходить до висновку, що право позивача в частині стягнення тіла кредиту, відсотків за користування кредитом та штрафу порушене і підлягає захисту, а тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути заборгованість за тілом кредиту в розмірі 10842,38 грн., заборгованість по відсоткам за користування кредитом 1561,14 грн., штраф (фіксована частина) 500,00 грн., штраф (процентна складова) 620,17 грн., а всього 13523,69 грн. В іншій частині позову слід відмовити.

Згідно ст. 141 ЦПК України з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» необхідно стягнути судові витрати по справі, а саме судовий збір в сумі 1600 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 207, 208, 526, 530, 625, 1054 ЦК України, керуючись ст.ст. 12, 81, 141, 263-265 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства ОСОБА_1 банк «ПРИВАТБАНК» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП: НОМЕР_1, зареєстрованої за адресою : ІНФОРМАЦІЯ_2 «а» на користь Публічного акціонерного товариства ОСОБА_1 банк «ПРИВАТБАНК» (вул. Грушевського, 1 Д м. Київ, 01001, , рах. № 3111 для погашення заборгованості, МФО 305299) заборгованість за кредитним договором № б/н від 03.04.2012 року в розмірі 13523,69 грн. (тринадцять тисяч пятсот двадцять три грн. 69 коп.).

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП: НОМЕР_1, зареєстрованої за адресою : ІНФОРМАЦІЯ_2 «а» на користь Публічного акціонерного товариства ОСОБА_1 банк «ПРИВАТБАНК» 1600 грн. судових витрат.

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 до ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» про визнання кредитного договору недійсним залишити без задоволення за безпідставністю вимог.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Сумської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

До початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через Охтирський міськрайонний суду Сумської області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Н. Б. Плотникова