ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2018 року

м.Суми

Справа №587/955/18

Номер провадження 22-ц/788/1871/18

Апеляційний суд Сумської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Криворотенка В. І. (суддя-доповідач),

суддів - Левченко Т. А. , Кононенко О. Ю.

за участю секретаря судового засідання - Пархоменко А.П.,

сторони:

позивач військова частина НОМЕР_1 ,

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Сумської області у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1

на рішення Білопільського районного суду Сумської області від 15 серпня 2018 року в складі судді Черкашиної М.С., ухвалене у м. Білопілля, повний текст якого складено 23 серпня 2018 року,

В С Т А Н О В И В:

12 квітня 2018 року військова частина НОМЕР_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення з останнього на свою користь суму спричиненої відповідачем матеріальної шкоди внаслідок службової недбалості в розмірі 50 323 грн. 09 коп.

Позовні вимоги мотивовано тим, що з листопада 2001 року ОСОБА_1 займав посаду командира ремонтного взводу ремонтно-технічної роти у військовій частині НОМЕР_1 , а 02 квітня 2003 року прапорщика ОСОБА_1 наказом від 02 квітня 2003 року за № 02-пм було переведено на посаду начальника складу взводу забезпечення роти матеріального забезпечення, ВОС-713535А, при цьому йому у відання як матеріально-відповідальній особі були передані чотири склади за № 1, 3, 5 та № 6, про що ним підписувались відповідні акти приймання-передачі військового майна. 25 березня 2004 року прапорщика ОСОБА_1 було призначено на посаду техніка контрольно-перевірочної обслуги ремонтно-технічно роти ВОС-813946, у зв`язку з чим майже всі склади ним за актами приймання-передачі були передані іншій особі, однак, відносно складу № 6 ОСОБА_1 так і продовжував виконувати адміністративно-господарські функції щодо розпорядження військовим майном. Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 23 березня 2009 року № 100 «Про проведення прийому-передачі справ та посади начальника складу служби озброєння № 6» була призначена комісія з приймання-передачі та визначені службові особи, відповідальні за приймання від відповідача військового майна складу № 6. Результати прийому-передачі підзвітного ОСОБА_1 майна оформлені актом від 02 червня 2009 року № 137/СО. Наказом командувача Повітряних Сил Збройних Сил України від 10 вересня 2009 року № 85-пм прапорщик ОСОБА_1 був звільнений у запас у зв`язку з закінченням строку контракту та з 02 листопада 2009 року наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 217 від 02 листопада 2009 року прапорщик ОСОБА_1 виключений зі списків особового складу військової частини та направлений на військовий облік до Білопільського РВК Сумської області.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» для забезпечення постійного державного контролю за наявністю, якісним станом і ефективністю використання військового майна, закріпленого за військовими частинами Збройних Сил України, щорічно проводиться його інвентаризація згідно з Положенням про інвентаризацію військового майна, яке затверджується Кабінетом Міністрів України.

На підставі наказів командира військової частини НОМЕР_1 від 28 вересня 2009 року № 368, від 19 жовтня 2009 року № 403 було проведено службове розслідування по факту порушення кримінальної справи Військовим прокурором Київського гарнізону відносно посадових осіб, в тому числі прапорщика ОСОБА_1 . У період з 29 вересня по 23 грудня 2009 року була проведена позапланова інвентаризація майна служби ракетно-артилерійського озброєння (РАО) на складі № 6 військової частини НОМЕР_1 , адміністративно-господарські функції щодо розпорядження військовим майном на якому виконував відповідач. Результати інвентаризації зафіксовані в акті № 449 інвентаризації майна складу РАО № 6, військової частини НОМЕР_1 , затвердженого ТВО командира військової частини НОМЕР_1 23 грудня 2009 року. В ході даної ревізії була виявлена нестача матеріальних цінностей служби РАО на загальну суму 61 837 грн. 07 коп. Щодо суми в 11 513 грн. 98 коп. (яка увійшла до загальної суми виявленої нестачі) за фактом викрадення майна було порушено кримінальну справу та військовим прокурором заявлено цивільний позов в інтересах військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про відшкодування збитків, завданих злочином в розмірі 32 173 грн. 94 коп. (кратне співвідношення до вартості майна). Вироком Військового місцевого суду Київського гарнізону від 26 березня 2010 року прапорщика ОСОБА_1 було засуджено та визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 410, ч. 1 ст. 366 КК України, стягнуто із ОСОБА_1 на користь військової частини НОМЕР_1 32 173 грн. 94 коп. на відшкодування збитків, завданих злочином.

При цьому, постановою слідчого військової прокуратури Київського гарнізону від 22 лютого 2010 року було відмовлено в порушенні кримінальної справи за відсутністю складу злочину за фактом викрадення зі складу озброєння № 6 служби РАО військової частини НОМЕР_1 матеріальних засобів на загальну суму 50 323 грн. 09 коп., в зв`язку із тим, що нестача виникла внаслідок недбалого ставлення прапорщика ОСОБА_1 до виконання своїх службових обов`язків. У 2012 році військова частина НОМЕР_1 звернулась до Сумського окружного адміністративного суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди в розмірі 50 323 грн. 09 коп., який 13 вересня 2012 року задоволено. На вказану постанову ОСОБА_1 подана апеляційна скарга, яка ухвалою колегії суддів Харківського апеляційного адміністративного суду від 31 жовтня 2012 року залишена без задоволення. Надалі, колегія суддів Вищого адміністративного суду ухвалою від 06 лютого 2014 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнила частково, постанову Сумського окружного адміністративного суду від 13 вересня 2012 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 31 жовтня 2012 року скасувала, а провадження у справі закрила. Роз`яснено право звернення до суду загальної юрисдикції в порядку, визначеному ЦПК України.

Щодо пропуску строку звернення до суду зазначають, що відповідно до довідки фінансово- економічної служби військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 , починаючи з березня 2010 року сплачував кошти за заподіяну шкоду. З листопада 2017 року надходження платежів від ОСОБА_1 припинилися, після чого помічником командира з правової роботи отримана вказівка від командування частини продовжити роботу по стягненню заборгованості із відповідача. Тобто, у зв`язку з тим, що фінансові зобов`язання ОСОБА_1 виконував добровільно, підстав для контролю даної справи не виникало. Крім того, у зв`язку з відсутністю документів по справі ОСОБА_1 військова частина звернулась до Сумського окружного адміністративного суду з заявою про ознайомлення з матеріалами справи № 2а-1870/3193/12 для належного захисту інтересів військової частини та звернення до суду із позовом. Помічник командира з правової роботи з даною справою ознайомився вперше, так як відповідальна особа, яка на момент розгляду справи представляла інтереси військової частини НОМЕР_1 в судових засіданнях, звільнена з лав ЗСУ. В зв`язку з великим навантаженням на помічника командира з правової роботи (призваний до лав ЗСУ та безпосередньо у військову частину НОМЕР_1 в серпні 2016 року), практична його відсутність в місці постійної дислокації військової частини (постійні відрядження, в тому числі до зони проведення антитерористичної операції), призвело до пропущення строків звернення до суду. Тому, просять поновити строк на звернення до суду із даним позовом.

Рішенням Білопільського районного суду Сумської області від 15 серпня 2018 року в задоволенні позову військової частини НОМЕР_1 відмовлено за пропуском строку позовної давності.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

В доводах апеляційної скарги зазначається, що у зв`язку з великим навантаженням на помічника командира з правової роботи (призваний до лав ЗСУ та безпосередньо у військову частину НОМЕР_1 в серпні 2016 року), практична його відсутність в місці постійної дислокації військової частини (постійні відрядження, в тому числі до зони проведення операції об`єднаних сил), все це призвело до пропущення строків звернення до суду.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.

Відповідно до п. 3 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VІІІ «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Пунктом 8 частини першої розділу ХІІІ «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України, в редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року, також визначено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача ОСОБА_2 , відповідача ОСОБА_1 , дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 проходив військову службу в Збройних Силах України за контрактом - у військовій частині НОМЕР_1 .

З листопада 2001 року відповідач займав посаду командира ремонтного взводу ремонтно-технічної роти у військовій частині НОМЕР_1 .

02 квітня 2003 року відповідача з посади командира ремонтного взводу ремонтно-технічної роти наказом за № 02-пм було переведено на посаду начальника складу взводу забезпечення роти матеріального забезпечення ВОС-713535 А (а.с. 9).

25 березня 2004 року відповідача було призначено на посаду техніка контрольно-перевірочної обслуги ремонтно-технічно роти ВОС-813946 А (а.с. 10).

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 23 березня 2009 року № 100 «Про проведення прийому-передачі справ та посади начальника складу служби озброєння № 6» призначена комісія з приймання-передачі майна та визначені службові особи, відповідальні за приймання від відповідача військового майна складу № 6 (а.с. 15-16).

За результатами прийому - передачі підзвітного відповідачеві майна був складений акт від 02 червня 2009 року за № 137/СО, витяг якого додано до матеріалів справи (а.с. 17-18).

Наказом командувача Повітряних Сил Збройних Сил України від 10 вересня 2009 року № 85-пм ОСОБА_1 звільнений у запас за п. «а» ч. 6 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у зв`язку з закінченням строку контракту (а.с. 19).

З 02 листопада 2009 року наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 217 від 02 листопада 2009 року відповідач виключений зі списків особового складу військової частини та направлений на військовий облік до Білопільського РВК Сумської області (а.с. 50).

На підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 19 жовтня 2009 року № 403 було продовжено термін проведення службового розслідування по факту порушення кримінальної справи Військовим прокурором Київського гарнізону відносно посадових осіб служби РАО за ст. 366 ч. 1, 410 ч. 2 КК України (а.с. 20).

У період з 29 вересня по 23 грудня 2009 року була проведена позапланова інвентаризація майна служби ракетно-артилерійного озброєння (РАО) на складі № 6 військової частини НОМЕР_1 , адміністративно-господарські функції щодо розпорядження військовим майном на якому виконував відповідач. Результати інвентаризації зафіксовані в акті № 449 інвентаризації майна РАО № 6 військової частини НОМЕР_1 , затвердженого ТВО командира військової частини НОМЕР_1 23 грудня 2009 року (а.с. 27). В ході даної ревізії було встановлено ряд порушень в частині обліку, зберігання військового майна та за висновком інвентаризації було встановлено, що облік матеріальних засобів, що знаходяться на складі РАО № 6 не відповідає вимогам наказу Міністра оборони СРС № 260-1979 та виявлена нестача матеріальних цінностей служби РАО на загальну суму 61 837 грн. 07 коп. (а.с. 21-22).

За фактом викрадення майна на суму 11 513 грн. 98 коп. (яка увійшла до загальної суми виявленої нестачі) було порушено кримінальну справу та вироком Військового місцевого суду Київського гарнізону від 26 березня 2010 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 366 та ч. 2 ст. 410 КК України та призначено покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді 4 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь військової частини НОМЕР_1 - 32 171 грн. 94 коп. на відшкодування збитків, завданих злочином (а.с. 11-14).

Із довідок за підписом начальника фінансово-економічної служби військової частини НОМЕР_1 вбачається, що ОСОБА_1 сплачував військовій частині кошти згідно виконавчого листа, виданого Військовим місцевим судом Київського гарнізону за № 1-44/2010 (загальна заборгованість 32173 грн. 94 коп.), починаючи з березня 2010 року. Останній платіж надійшов в жовтні 2017 року. Станом на 01 листопада 2017 року залишок боргу складає 1 133 грн. 49 коп. (а.с. 42, 87).

Постановою старшого слідчого військової прокуратури Київського гарнізону від 22 лютого 2010 року відмовлено в порушенні кримінальної справи за фактом викрадення зі складу озброєння № 6 служби РАО військової частини НОМЕР_1 матеріальних засобів на загальну суму 50 323 грн. 09 коп., в зв`язку із тим, що в ході досудового слідства було встановлено, що нестача на вказану суму виникла внаслідок недбалого ставлення прапорщиком ОСОБА_1 до виконання своїх службових обов`язків (а.с. 24-27).

Із довідки-розрахунку нестачі матеріальних цінностей служби РАО встановленої інвентаризацією на складі станом на 02 квітня 2010 року вбачається, що загальна сума нестачі складає 50 323 грн. 09 коп. (а.с. 28-39).

Рішення суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову військової частини НОМЕР_1 мотивоване тим, що позивачем пропущено строк звернення до суду.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції ухвалене правильне по суті рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України, обов`язки основних посадових осіб полку і його підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах визначаються Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженим Законом України від 24 березня 1999 року N 548-XIV. Пунктом 16 вказаного Статуту передбачено, що кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

Відповідно до п. 3.2.40 Положення про військове (корабельне) господарство Збройних Сил України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 16.07.1997 р. № 300, начальники складів частини відповідають за приймання та видачу, правильне зберігання, якісний стан, повну наявність та своєчасний облік матеріальних засобів, за підтримку внутрішнього порядку, санітарний та протипожежний стан на складах. За приписами п. 3.2.41 Положення про військове (корабельне) господарство Збройних Сил України начальник складу повинен зокрема :

знати номенклатуру матеріальних засобів, які зберігаються на складі, слідкувати за їх комплектністю, наявністю та якісним станом;

суворо виконувати правила приймання, зберігання, видавання та здавання матеріальних засобів, не допускати випадків псування та нестач;

приймати та видавати матеріальні засоби за встановленими документами;

вести кількісний та якісний облік матеріальних засобів, що знаходяться на складі;

щоденно подавати у діловодство частини прибутково-видаткові документи за минулий день;

слідкувати за своєчасним поновленням матеріальних засобів, що зберігаються на складі;

своєчасно здавати склад під охорону, а під час приймання складу з під охорони старанно перевіряти цілісність стін, даху, дверей та вікон, наявність, цілісність замків та пломб (відбитків печаток).

Відповідно до п. 32 Положення про інвентаризацію військового майна у Збройних Силах, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.2000 р. № 748, заподіяна шкода відшкодовується винними особами у порядку, передбаченому законодавством.

Згідно ст. 5 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» для забезпечення постійного державного контролю за наявністю, якісним станом і ефективністю використання військового майна, закріпленого за військовими частинами Збройних Сил України, щорічно проводиться його інвентаризація згідно з Положенням про інвентаризацію військового майна, яке затверджується Кабінетом Міністрів України.

Спеціальний порядок притягнення до матеріальної відповідальності військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, передбачений Положенням про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, затвердженим Постановою Верховної Ради України від 23 червня 1995 року N 243/95-ВР (надалі - Положення N 243/95-ВР).

Відповідно до пункту 31 Положення N 243/95-ВР у разі звільнення у запас або у відставку чи вибуття із військової частини винної особи (винних осіб) до прийняття рішення про стягнення з неї заподіяної шкоди командир (начальник) військової частини у порядку, встановленому чинним законодавством, подає цивільний позов до суду на суму заподіяної цією особою шкоди.

Відповідно до пункту 3 Положення N 243/95-ВР військовослужбовці несуть матеріальну відповідальність за наявності: а) заподіяння прямої дійсної шкоди; б) протиправної їх поведінки; в) причинного зв`язку між протиправною поведінкою і настанням шкоди; г) вини у заподіянні шкоди. Протиправною визнається така поведінка (дія чи бездіяльність) військовослужбовця, коли він не виконує (недбало виконує) свої службові обов`язки. Військовослужбовець визнається винним у заподіяній шкоді, якщо протиправне діяння вчинене ним умисно чи з необережності.

З матеріалів справи вбачається, що факт нестачі військового майна, прийнятого відповідачем ОСОБА_1 на зберігання, підтверджується довідкою-розрахунком від 27 жовтня 2010 року № 66/10 (а.с. 28-39), актом службового розслідування (а.с. 40-41), актом інвентаризації майна складу № 6 (а.с. 21-22), постановою про відмову в порушенні кримінальної справи від 22 лютого 2010 року (а.с. 24-27), вироком суду від 26 березня 2010 року (а.с. 11-14).

В постанові про відмову в порушенні кримінальної справи від 22 лютого 2010 року зазначено, що в ході досудового слідства встановлено, що нестача військового майна на загальну суму 50 323, 09 грн. виникла внаслідок недбалого ставлення ОСОБА_1 до виконання своїх службових обов`язків (а.с. 27), дану постанову, отриману в березні 2010 року, відповідач не оскаржував та факти зазначені в ній, останнім спростовані не були.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком місцевого суду, що нестача майна сталася внаслідок незадовільного його зберігання, неналежного його обліку та недбалого ставлення до службових обов`язків відповідачем.

В пункті 14 Положення N 243/95-ВР, яким визначається розмір матеріальної шкоди, заподіяної військовослужбовцями, і порядок її відшкодування під час виконання ними службових обов`язків, зазначено, що військовослужбовці за шкоду, заподіяну розкраданням, марнотратством або втратою зброї та боєприпасів, оптичних приладів, засобів зв`язку, спеціальної техніки, льотно-технічного, спеціального морського і десантного обмундирування, штурманського спорядження, спеціального одягу і взуття, інвентарних речей та деяких інших видів військового майна, несуть матеріальну відповідальність у 2-10-кратному розмірі вартості цього майна. Перелік військового майна, недостача або розкрадання якого відшкодовується винними особами у кратному співвідношенні до його вартості, затверджується Кабінетом Міністрів України (від 02.11.1995 р. № 880).

Розділом IV Положення N 243/95-ВР передбачено, що розмір заподіяної державі шкоди визначається за фактичними втратами на підставі даних обліку, виходячи з вільних оптово-роздрібних чи договірних цін, а в разі відсутності таких даних - за цінами, що обчислюються в порядку, встановленому Міністерством економіки України.

Відповідно до довідки - розрахунку нестачі матеріальних цінностей від 27 жовтня 2010 року № 66/10 вартість вказаного майна складає 50 323 грн. 09 коп.

З матеріалів справи вбачається, що вироком Військового місцевого суду Київського гарнізону від 26 березня 2010 року встановлено, що відповідач у період з червня по вересень 2007р. (тобто у періоді, в якому позивачем зафіксовано недостачу), виконував за наказом старшого начальника адміністративно-господарські функції щодо розпорядження майном у сховищі № 6.

Місцевим судом було вірно встановлено, що саме на відповідача були покладені обов`язки по належному та своєчасному веденню кількісного та якісного обліку ввірених матеріальних засобів на складі № 6 і підтвердженням цього є постанова старшого слідчого військової прокуратури Київського гарнізону про відмову в порушенні кримінальної справи від 22 лютого 2010 року, яку відповідач не оскаржував.

Щодо пропуску строку позовної давності варто зазначити наступне.

Згідно з положенням статті 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Зазначений трирічний строк діє після порушення суб`єктивного матеріального цивільного права (регулятивного), тобто після виникнення права на захист (охоронного).

Місцевим судом вірно встановлено, що починаючи з грудня 2009 року позивач був обізнаний про виявлений факт нестачі військового майна, прийнятого відповідачем ОСОБА_1 на зберігання, що підтверджується актом № 449 інвентаризації майна складу РАО № 6 військової частини НОМЕР_1 , довідкою-розрахунком за вих. № 66/10 від 27 жовтня 2010 року, актом службового розслідування, постановою про відмову в порушенні кримінальної справи від 22 лютого 2010 року та вироком суду від 26 березня 2010 року.

Як вбачається з матеріалів справи у 2012 році військова частина НОМЕР_1 звернулась до відповідача із аналогічним позовом у порядку адміністративного судочинства, проте, ухвалою Вищого адміністративного суду від 06 лютого 2014 року провадження у справі було закрито і роз`яснено сторонам право на звернення до суду загальної юрисдикції в порядку цивільного судочинства.

Отже, оскільки строк позовної давності переривався, з моменту винесення зазначеної ухвали ВАСУ пройшло також більше 3-х років.

Позивач, будучи обізнаним про зазначену ухвалу ВАСУ від 06 лютого 2014 року до суду із даним позовом звернувся лише 12 квітня 2018 року.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що у зв`язку з великим навантаженням на помічника командира з правової роботи (призваний до лав ЗСУ та безпосередньо у військову частину НОМЕР_1 в серпні 2016 року), практична його відсутність в місці постійної дислокації військової частини (постійні відрядження, в тому числі до зони проведення операції об`єднаних сил), все це призвело до пропущення строків звернення до суду на думку колегії суддів не можна вважати поважними причинами пропуску строку в розумінні вимог ст. 267 ЦК України.

Позивач не спростував належними та допустимими доказами те, що строк для звернення до суду з позовом пропущено не з поважних причин.

Апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, відповідає нормам матеріального та процесуального права, підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Враховуючи, що ціна позову складає 50 323 грн. 09 коп., дана справа колегією суддів визнається як малозначна (п. 2 ч. 6 ст. 19 ЦПК України), тому відповідно до приписів п. 2ч. 3 ст. 389 ЦПК України, постанова не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381- 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення.

Рішення Білопільського районного суду Сумської області від 15 серпня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий - В.І. Криворотенко

Судді: Т.А. Левченко

О.Ю. Кононенко