СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/3588/17

пр. № 2/759/942/18

11 вересня 2018 року м. Київ

Святошинський районний суд м. Києва

у складі: головуючого судді Ул'яновської О.В.,

секретаря судового засідання Чернишук К.О.,

за участю: позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Києві цивільну справу за позовними вимогами ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особи, яка не заявляє самостійних вимог: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кондратенко Олена Володимирівна про поділ майна подружжя та зобов'язання не чинити перешкоди,

ВСТАНОВИВ:

у березні 2017 р. позивач звернулася до суду із зазначеними позовними вимогами. просить суд у порядку поділу спільного сумісного майна подружжя, припинити спільної сумісної власності, виділити та визнати: за ОСОБА_1 (зареєстрована за адресою: 03190, АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1) право власності на ? частину трикімнатної квартири АДРЕСА_2 (загальною площею 72 кв.м, житлова площа 42 кв.м); визнати: за ОСОБА_3 (зареєстрованого за адресою: 03190, АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_2) право власності на ? частину трикімнатної квартири АДРЕСА_2 (загальною площею 72 кв.м, житлова площа 42 кв.м); зобов'язати ОСОБА_3 не чинити перешкоди ОСОБА_1 у здійсненні права власнсоті відносно належної їй ? частки квартири АДРЕСА_2, зобов'язавши передати їй примірник ключів від даної квартири та не перешкоджати доступу до вказаної квартири, а також стягнути судові витрати по справі.

Позовні вимоги обгрунтовує тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі за час якого у них було набуте майно, що відноситься до категорії спільної сумісної власності, яке 01.04.2008 було придбано на підставі договору купівлі-продажу, покупцем у цьому договорі зазначений відповідач, однак останній не допускає позивача до спірної квартири та на наданий момент проживає там з іншою жінкою, а також він чинить перешкоди у спілкуванні із їхнім спільним сином.

Позивач та її представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили задовольнити.

Відповідач у судове засідання не з'явився, про слухання справи повідомлений належним чином, причини неявки суд не повідомив.

Суд, всебічно з'ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Виходячи із змісту ч. 1 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Судом встановлено, що між сторонами 24.01.1960 укладено шлюб, у відділі ЗАГС м. Кумертау державного комітету Республіки Башкоростан по справах юстиції, який заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 22.12.2016 розірвано (а.с. 5, 35, 36).

У вказаному шлюбі у сторін народилися діти ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 6, 7).

Згідно договору купівлі-продажу від 01.04.2008 зареєстрованого в реєстрі №3136 03.06.2008 ОСОБА_3 придбав квартиру АДРЕСА_2 (а.с. 8-10).

ОСОБА_3 являється власником спірної квартири, що підтверджується довідкою Форми №3 від 17.10.2008 №1350 виданої ЖБК «Алмаз-6» (а.с. 11).

Згідно довідки ЖБК «Алмаз-6» від 28.02.2017 №6 ОСОБА_1 проживала за адресою: АДРЕСА_2 разом із своїм чоловіком ОСОБА_3 та сином ОСОБА_6 з 2008 по 2012 рр. (а.с. 13).

Згідно висловленої правової позиції Верховного Суду України при розгляді справи № 6-2333цс15, вбачається, що ст. 60 СК України визначено, майно, яке набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України майном, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму ст. 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є:

1) час набуття такого майна;

2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття);

3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя.

Норма ст. 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим критеріям.

Дослідивши та надавши оцінку доказам, зокрема договору купівлі-продажу належної сторонам на праві спільної сумісної власності, оскільки вона була придбана за час проживання у шлюбі суд прийшов до висновку про задоволення позову в цій частині.

Щодо усунення перешкод у користуванні спірною квартирою, суд прийшов до наступного висновку.

Встановлено, що позивач зверталася до Святошинського УП ГУНП У м. Києві із заявою про те, що ОСОБА_3 не впускає до спільно придбаної квартири, однак при закінчені перевірки було встановлено, що дане питання відноситься до цивільно-правових відносин не може бути предметом розгляду та вирішення в ОВС (а.с. 33).

У судовому засіданні встановлено, що позивач не зверталася до суду із позовом про вселення.

Статтею 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Всупереч правилам п.п. 4, 5, ч. 3 ст. 175 ЦПК України, п. 7 Постанови ВСУ № 2 від 12.06.2009 р. «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», позивач у своєї позовної заяві викладає лише позовні вимоги, але не зазначає доказів, що підтверджують кожну обставину, на яку він посилається.

Верховний Суд України в своїй постанові від 31.10.2012 в справі №6-53цс12 зробив висновок про те, що «особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способом захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника».

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивачем не надано належніх доказів на підтвердження своїх позовних вимог та порушення її особистого права.

Суд, оцінивши докази у їх сукупності, прийшов до висновку, що вимоги позивача є обґрунтовані та законі, доведені матеріалами справі та такими, що не підлягають задоволенню.

Згідно зі ст. 133 ЦПК судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 141 ЦПК України у разі часткового задоволення позову судові витрати, пов'язані з розглядом справи покладаються на на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ст.ст. 133, 141 ЦПК України з відповідача підлягає до стягнення судовий збір на користь позивача у розмірі 640 грн 00 коп.

На підставі викладеного, керуючись, ст.ст. 60, 57 СК України, ст.ст. 10, 11, 30, 57-61, 88, 179, 209, 212-215, 218, 223, 360-7 ЦПК України,-

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особи, яка не заявляє самостійних вимог: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кондратенко Олена Володимирівна про поділ майна подружжя та зобов'язання не чинити перешкоди задовольнити частково.

У порядку поділу спільного сумісного майна подружжя, припинити спільної сумісної власності, виділити та визнати: за ОСОБА_1 (зареєстрована за адресою: 03190, АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1) право власності на ? частину трикімнатної квартири АДРЕСА_2 (загальною площею 72 кв.м, житлова площа 42 кв.м).

У порядку поділу спільного сумісного майна подружжя, припинити спільної сумісної власності, виділити та визнати: за ОСОБА_3 (зареєстрованого за адресою: 03190, АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_2) право власності на ? частину трикімнатної квартири АДРЕСА_2 (загальною площею 72 кв.м, житлова площа 42 кв.м).

Стягнути із ОСОБА_3 (зареєстрованого за адресою: 03190, АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_2) на користь ОСОБА_1 (зареєстрована за адресою: 03190, АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1) суму судового збору у розмірі 640 грн 00 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Враховуючи п.п. 15.5. п. 15 Розділу 13 Перехідні положення ЦПК України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Святошинський районний суд м. Києва до апеляційного суду у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: О.В. Ул'яновська

Повний текст судового рішення складено 11.09.2018.