Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19.10.2018 Справа №607/13993/17

м. Тернопіль

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого - судді Вийванка О. М.

за участю секретаря судового засідання Стрілкової М. С. учасників справи

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, цивільну справу за позовом

ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення коштів, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_3 звернувся в суд із позовом до відповідача ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики в розмірі 34 899,98 доларів США.

Посилаючись на те, що 07 жовтня 2015 року вона позичила ОСОБА_4 кошти в розмірі 5700,00 доларів США із сплатою 5,26 %, на строк повернення до 07 лютого 2016 року, що підтверджено розпискою від 07 жовтня 2015 року. Також 07 жовтня 2015 року вона позичила ОСОБА_4 кошти в розмірі 5700,00 доларів США із сплатою 5,00 %, на строк повернення до 07 лютого 2016 року, що підтверджено розпискою від 07 жовтня 2015 року. Пізніше 22 березня 2016 року вона позичила ОСОБА_4 кошти в розмірі 500,00 доларів США із сплатою 5,00 %, на строк повернення до 22 травня 2016 року, що підтверджено розпискою від 22 березня 2016 року. Кошти відповідачем не повернуто, через що виникла заборгованість по відсотках у розмірі 17 715,68 доларів США, три проценти річних в розмірі 784 доларів США.

У звязку з недосягненням згоди щодо досудового врегулювання спору, з підстав викладених у позові, позивач просить позов задовольнити та стягнути кошти.

У судовому засіданні представник позивача зміст позовних вимог підтримав з підстав та обґрунтувань, викладених у позові, та просить його задовольнити.

Представник відповідача подано відзив на позов, у якому позовні вимоги не визнав повністю і заперечує щодо наведених позивачем обставин та правових підстав позову. Виходячи з того, що дійсно 07 жовтня 2015 року між позивачкою ОСОБА_3 та відповідачем ОСОБА_4 було укладено один із вищевказаних договорів позики грошових коштів на суму 5 700 доларів США строком на чотири місяці в сплатою 5,26 процентів в місяць. За даним договором позики відповідач ОСОБА_4 отримав в готівковій формі від позивачки ОСОБА_3 гроші в сумі 5 700 доларів США, передавши натомість останній в рахунок забезпечення свого зобов'язання у заставу транспортний засіб Lexus RX 300, 2003 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1. Інші два договори позики від 07 жовтня 2015 року, в одному з яких не відповідачем ОСОБА_4, а іншою особою, ймовірно самою ж позивачкою ОСОБА_3, зазначено дату складання: «22 березня 2016 року», були складені відповідачем ОСОБА_4 під час отримання вищевказаних грошей від ОСОБА_3 як чорнові варіанти, оскільки остання в процесі позики грошей змінювала умови договору в частині щодо суми позики та місячних процентів за їх користування. Однак, через неуважність відповідача ОСОБА_4 зазначені чорнові варіанти боргових розписок залишилися у володінні позивачки ОСОБА_3, які вона на даний час використовує як письмові докази у справі.

Позивачка ОСОБА_3 у період часу з 05 серпня 2010 року по 11 жовтня 2016 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5 Відповідач ОСОБА_4 повернув позивачці ОСОБА_3 позичені у неї грошові кошти в сумі 5 700 доларів США зі сплатою місячних процентів в сумі 1500 доларів США згідно умов договору позики від 07 жовтня 2015 року, передавши їх особисто її чоловіку ОСОБА_5 Між тим, згідно розписки від 25 лютого 2016 року написаної власноручно відповідачем ОСОБА_4, що останньому повернуто ОСОБА_5 вищевказаний транспортний засіб, який був переданий під заставу за борговою розпискою від 07 жовтня 2015 року. Водночас, особисто у позивачки ОСОБА_3 не було власних грошових коштів для позики їх відповідачу ОСОБА_4, а такі вона отримала від чоловіка ОСОБА_5

У судовому засіданні представник відповідача підтримав відзив на позов і просить з мотивів та підстав, викладених у відзиві на позов, відмовити у задоволенні позову.

При розгляді справи судом учасниками справи подано заяви та клопотання та судом було вчинено інші процесуальні дії, зокрема.

Ухвалою суду від 09 листопада 2017 року повернуто заяву ОСОБА_3 про забезпечення позову.

Ухвалою суду від 10 листопада 2017 року залишено без руху позовну заяву.

Ухвалою суду від 29 листопада 2017 року відстрочено позивачу сплату судового збору.

Ухвалою суду від 29 листопада 2017 року відкрито провадження у справі.

Ухвалою суду від 06 грудня 2017 року відмовлено у забезпеченні позову, яка була скасована і забезпечено позов.

Ухвалою суду від 29 травня 2018 року призначено судово-почеркознавчу експертизу.

Заслухавши пояснення учасників справи, показання свідків, дослідивши обєктивно та оцінивши зібранні у справі докази у їх сукупності, судом встановлено фактичні обставин справи та зміст спірних правовідносин.

Судом встановлено, що 07 жовтня 2015 року ОСОБА_4 отримав в позику грошові кошти від ОСОБА_6 в розмірі 5 700,00 доларів США, строком на чотири місяці з дати отримання коштів, а саме до 07 лютого 2016 року, за користування даними коштами зобовязується сплатити відсотки у розмірі 5,26 % місячних, що складає 300 доларів США, в заставу за даною позикою передано автомобіль марки Lexus RX 300, 2003 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, чорного кольору, з правом користування, у випадку неповернення даних коштів, право власності на вказаний транспортний засіб переходить до ОСОБА_6, що підтверджено розпискою від 07 жовтня 2015 року.

Також, 07 жовтня 2015 року ОСОБА_4 отримав в позику грошові кошти від ОСОБА_6 в сумі 5 700,00 доларів США, строком на чотири місяці з дати отримання коштів, а саме до 07 лютого 2016 року, за користування даними коштами зобовязується сплатити відсотки у розмірі 5,00 % місячних, що складає 300 доларів США, в заставу за даною позикою передано автомобіль марки Lexus RX 300, 2003 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, чорного кольору, з правом користування, у випадку неповернення даних коштів, право власності на вказаний транспортний засіб переходить до ОСОБА_6, що підтверджено розпискою від 07 жовтня 2015 року.

22 березня 2016 року ОСОБА_4 отримав в позику грошові кошти від ОСОБА_6 в сумі 5 000,00 доларів США, строком на два місяці з дати отримання коштів, а саме до 22 травня 2016 року, за користування даними коштами зобовязується сплатити відсотки у розмірі 5,00 % місячних, що складає 250 доларів США, в заставу за даною позикою передано автомобіль марки Lexus RX 300, 2003 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, чорного кольору, з правом користування, у випадку неповернення даних коштів, право власності на вказаний транспортний засіб переходить до ОСОБА_6, що підтверджено розпискою від 07 жовтня 2015 року.

Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу серія І-ИД №050414 від 11 жовтня 2016 року, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 розірвали шлюб і після державної реєстрації розірвання шлюбу ОСОБА_6 присвоєно прізвище ОСОБА_3.

Відповідно до висновку експерта за результатами проведення судово-почеркознавчої та судово-технічної експертизи документів №685/686/18-22 від 29.08.2018 р., підпис від імені ОСОБА_4 та запис «22 березня 2016 року» у борговій розписці від 22 березня 2016 року виконано рукописним способом, без попередньої технічної підготовки до виконання та без використання технічних засобів. Підпис від імені ОСОБА_4 та запис «22 березня 2016 року» у борговій розписці від 22 березня 2016 року виконано ОСОБА_4.

Згідно із статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до статті 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Суд не взято до уваги розписку ОСОБА_5 про отримання від ОСОБА_4 грошових коштів в сумі 5700 доларів США, які були позичені ним 07 жовтня 2015 року у його дружини ОСОБА_6, згідно боргової розписки від 07 жовтня 2015 року та які були їх спільною сумісною власністю, а також 1500 доларів США, як проценти за вказаною борговою розпискою в розмірі 5,26 місячних за пять місяців, оскільки наявність вказаної розписки не може свідчити про повернення ОСОБА_4 грошових коштів ОСОБА_3, відповідно до вимог ч. 3 ст. 1049 ЦК України.

Також судом не взято до уваги розписку від 25 лютого 2016 року ОСОБА_4, за якою він отримав назад в користування від ОСОБА_7 автомобіль марки Lexus RX 300, 2003 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, оскільки даний доказ не стосується предмету доказування.

Крім цього судом не приймається до уваги показання свідків ОСОБА_4, ОСОБА_5 з приводу передачі коштів за вищевказаними розписками, враховуючи положення статті 1051 ЦК України.

Позивач як на підставу заявлених вимог посилається на те, що ним передано відповідачу у власність грошові кошти, а відповідачем їх не повернуто у визначений строк, а тому підлягає стягненню з відповідача в його користь грошові кошти в розмірі 34 899,98 доларів США, з яких 16 400,00 доларів США основна заборгованість, 17 715,68 доларів США заборгованість по відсотках, 784 доларів США - три проценти річних в розмірі на підставі статей 525, 526, 530, 625, 1047, 1048 ЦК України.

Суд частково погоджується з такими аргументами позивача, виходячи з наступних норм права, які підлягають застосуванню та мотиви їх застосування.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно із статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання правочину недійсним.

Відповідно до статті 20 ЦК України право на захист особа здійснює на свій розсуд. Нездійснення особою права на захист не є підставою для припинення цивільного права, що порушене, крім випадків, встановлених законом.

Згідно статті 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обовязків.

Відповідно до частини першої та третьої статті 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Згідно частини першої статті 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Частина 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ч.2 ст. 524 ЦК України, сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобовязання в іноземній валюті.

Стаття 629 ЦК України встановлює, що договір є обовязковий до виконання сторонами.

У відповідності до положень статей 1046, 1047 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж саму грошових коштів. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми.

Згідно ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику грошові кошти у такій самій сумі у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок (ч. 3 ст. 1049 ЦК України).

Судом встановлено, що відповідач свої зобовязання за договором позики не виконав, і кошти позивачу у розмірі 16 400 доларів США, не повернув.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається.

Із статей 610, 611 ЦК України вбачається, що порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушення умов, визначених змістом зобовязання. У разі порушення зобовязань настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема зміна умов зобовязання.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України

Щодо стягнення відсотків за договором позики, суд зазначає, що розмір відсотків визначений договором позики від 07.10.2015 становить 5,26 % місячних, а тому розмір відсотків за користування позикою за період з 07.10.2015 по 07.02.2016 становить 1199,28 доларів США (5700*5,26*4/100). Розмір відсотків визначений договором позики від 07.10.2015 становить 5,00 % місячних, а тому розмір відсотків за користування позикою за період з 07.10.2015 по 07.02.2016 становить 1140,00 доларів США (5700 *5*4/100). Розмір відсотків визначений договором позики від 22.03.2016 становить 5,00 % місячних, а тому розмір відсотків за користування позикою за період з 22.03.2016 по 22.05.2016 становить 500 доларів США (500 *5*2/100).

Аналізуючи вищенаведені обставини, суд приходить до переконання, що в даному випадку мають місце порушення з вини відповідача прав позивача щодо повернення позики та відсотків, та вважає, що позов підлягає до задоволення та стягнення з відповідача 19 239,28 доларів США (5700+1199,28+5700+1140+5000+500), що складає 539 277,02 грн.(19239,28*28,03), згідно офіційного курсу встановленого Національним банком України станом на 19.10.2018.

Частиною 1 статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд, врахувавши те, що на день предявлення позову сума боргу за договором позики від 07.10.2015 становив 151 848,00 грн. (5700*26,64), період прострочення з 07.02.2016 по 08.11.2017, що становить 641 днів, а тому розмір трьох процентів річних за несвоєчасне повернення позики становить 7 978,24 грн. (151 848*3/100*641/366).

Сума боргу за договором позики від 07.10.2015 становив 151 848,00 грн. (5700*26,64), період прострочення з 07.02.2016 по 08.11.2017, що становить 641 днів, а тому розмір трьох процентів річних за несвоєчасне повернення позики становить 7 978,24 грн. (151 848*3/100*641/366).

Сума боргу за договором позики від 22.03.2016 становив 133 200,00 грн. (5000*26,64), період прострочення з 22.05.2016 по 08.11.2017, що становить 536 днів, а тому розмір трьох процентів річних за несвоєчасне повернення позики становить 5 852,07 грн. (133 200*3/100*536/366).

За таких обставин, суд приходить до обґрунтованого висновку, що з відповідача в користь позивача підлягають стягненню кошти в розмірі 561 085,57 грн. (539277,02+7978,24+7978,24+5852,07), в іншій частині позов не підлягає задоволенню.

Посилання відповідача на ті обставини, що розписка від 22.03.2016 ним не було підписано та дата проставлена позивачем, спростовується висновком експерта за результатами проведення судово-почеркознавчої та судово-технічної експертизи документів №685/686/18-22 від 29.08.2018 р..

Відповідно до частин 1 і 3 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи.

Згідно зі статтею 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Враховуючи, що судом було відстрочено позивачу сплату судового збору, суд вважає, що підлягає стягненню з відповідача в користь держави судовий збір в розмірі 5 610,85 грн.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 2, 4, 5, 10 - 13, 76-82, 89, 141, 258-268, 273, 352-355 ЦПК України, ст. ст. 525, 526, 530, 549 - 551, 610, 611, 612, 614, 629, 1046 - 1050 ЦК України, суд,

У Х В А Л И В :

Задовольнити частково позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення коштів.

Стягнути з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_3 кошти в розмірі 561 085,57 грн. (пятсот шістдесят одну тисячу вісімдесят пять гривень 57 копійок).

У задоволені інших позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 в користь держави судовий збір в розмірі 5 610,85 грн. (пять тисяч шістсот десять гривень 85 копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційної скарги не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Тернопільської області або через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області.

Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України.

Позивач: ОСОБА_3, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт громадянина України НЮ 228189.

Відповідач: ОСОБА_4, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2.

Повний текст рішення суду складено 19 жовтня 2018 року.

Головуючий суддяОСОБА_8