Провадження № 2/742/1007/18
Єдиний унікальний № 742/2339/18
РІШЕННЯ
31 серпня 2018 року Прилуцький міськрайонний суд Чернігівської області в складі: головуючого - судді Бездідько В.М., за участю секретаря судового засідання Карпенко В.О., представників ОСОБА_1, ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Прилуки цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя,-
встановив:
Позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 24 жовтня 1992 року між ним та відповідачкою було укладено шлюб, який розірвано 28 жовтня 2004 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Прилуцького міськрайонного управління юстиції, актовий запис № 273, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу серія 1-ЕЛ № 049018. Під час шлюбу сторонами, за спільні кошти, було придбано житловий будинок, який розташований за адресою Чернігівська область м. Прилуки 1-й в»їзд Вишневий 25, який був зареєстрований за спільною згодою на ім»я відповідачки ОСОБА_4, що підтверджується копією договору купівлі-продажу житлового будинку від 18.06.2002 року, посвідченого державним нотаріусом Прилуцької міської державної нотаріальної контори. На даний час позивач бажає реалізувати своє право на спільну сумісну власність на майно подружжя, однак відповідачка добровільно відмовляється поділити будинок в рівних частках, а тому позивач просить суд визнати за ним право власності на ? частину житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями, який розташований за адресою Чернігівська область м. Прилуки 1-й в»їзд Вишневий буд. 25 та стягнути судові витрати.
В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали частково, а саме просили суд визнати за ОСОБА_3 право власності на ? частину житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями, який розташований за адресою Чернігівська область м. Прилуки 1-й в»їзд Вишневий буд. 25, в частині заявлених вимог, щодо стягнення судових витрат - відмовились.
Відповідачка та її представник в судовому засіданні заявлені позовні вимоги визнали та не заперечили проти визнання за позивачем права власності на ? частину житлового будинку, який був придбаний сторонами в період шлюбу за спільні кошти.
Вислухавши пояснення сторін їх представників, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.
Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.
24 жовтня 1992 року між сторонами було укладено шлюб, який був розірваний 28 жовтня 2004 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Прилуцького міськрайонного управління юстиції у Чернігівській області, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії І-ЕЛ № 049018 (а.с. 11)
Відповідно до копії договору купівлі-продажу жилого будинку від 18 червня 2002 року ОСОБА_5 та ОСОБА_6 . продали, а ОСОБА_4 купила жилий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться в м. Прилуки в»їзд 1-й Вишневий будинок 25 (а.с.9)
Відповідно до повідомлення КП «Прилуцьке МБТІ» від 12.07.2018 року за № 1379 станом на 31.12.2012 року право власності на будинок за адресою м. Прилуки по 1 в»їзду Вишневому 25 зареєстровано за ОСОБА_4 (а.с.10)
Вирішуючи по суті даний спір суд виходить з того, що загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України).
Відповідно до ст. 368 ч. 3 Цивільного Кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно ст. 372 ч. 2 Цивільного кодексу України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.
Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Частиною 1 ст. 61 СК України встановлено, що об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.
Статтею 63 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Суб'єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.
Частинами 1,2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї.
Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.
Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.
Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов'язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток.
Зі змісту п.п. 23,24 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.
Відповідно до положень ст.ст.76, 77, 78,80, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав відповідно до п.1 ч. 2 ст. 16 ЦК України є визнання права.
Таким, чином, враховуючи, що набутий сторонами в період шлюбу та ведення спільного господарства спірний житловий будинок є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, доказів про наявність підстав для відступлення від засад рівності часток подружжя не надано, тому суд дійшов висновку про його поділ між сторонами, виходячи з правил рівності часток подружжя в спільному майні, визнавши за позивачем право власності - на 1/2 частину вказаного майна.
При зверненні до суду позивач сплатив судовий збір, але в судовому засіданні відмовився від стягнення з відповідача на його користь понесених судових витрат, тому судовий збір у сумі 704,80 грн. з відповідача не підлягає стягненню.
Керуючись вищевикладеним, на підставі ст. ст.12, 13, 81, 258-259, 263, 264, 265, 352, 354, 355, п.п.15.5 п.15 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, суд,
УХВАЛИВ:
Визнати за ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1 право власності на 1/2 частину житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями, який розташований за адресою Чернігівська область м. Прилуки 1-й в»їзд Вишневий будинок 25
До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційна скарга на рішення суду може бути подана позивачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Чернігівської області через Прилуцький міськрайонний суд. Позивач, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Суддя: В.М.Бездідько