Справа № 354/599/17
Провадження № 22-ц/4808/28/18
Головуючий у 1 інстанції Іванов А. П.
Суддя-доповідач Девляшевський
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2018 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Девляшевського В.А.,

суддів: Бойчука І.В., Фединяка В.Д.,

секретаря Турів О.М.,

з участю: позивача ОСОБА_3 та його представника -

ОСОБА_4; представника Департаменту охорони

здоров'я Івано-Франківської обласної державної

адміністрації - Іваніва О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до Департаменту охорони здоров'я Івано-Франківської обласної державної адміністрації про визнання незаконним наказу про розірвання трудового договору та звільнення з посади головного лікаря Комунального закладу «Ворохтянський обласний кістково-туберкульозний санаторій «Смерічка», поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Яремчанського міського суду, ухвалене головуючим суддею Івановим А.П. 18 травня 2018 року, повний текст якого складено 29 травня 2018 року,

в с т а н о в и в:

У жовтні 2017 року ОСОБА_3 подав до Департаменту охорони здоров'я Івано-Франківської обласної державної адміністрації позов про визнання незаконним наказу про розірвання трудового договору та звільнення з посади головного лікаря Комунального закладу «Ворохтянський обласний кістково-туберкульозний санаторій «Смерічка», поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди. Позовні вимоги були мотивовані тим, що на підставі наказів відповідача №129-к від 22.06.2017 року та №341-к від 01.09.2017 року його, як головного лікаря, було притягнуто до дисциплінарної відповідальності за одні і ті самі порушення, які були виявлені та зазначені в акті ревізії Управління західного офісу Держаудитслужби в Івано-Франківській області №04-21/5 від 14 квітня 2017 року. Також зазначав, що вказані порушення фінансового характеру він не міг усунути, оскільки заклад фінансується із обласного бюджету, однак фінансування недоплат штатним розписом та тарифікаційними списками не було передбачено, а утримання зайво виплачених працівникам санаторію доплат та надбавок при кожній виплаті заробітної плати не може перевищувати 20%. Крім того, вказував ОСОБА_3, рішення профспілкового комітету санаторію про розірвання з ним трудового договору було прийнято під час його тимчасової непрацездатності. Посилаючись на незаконність свого звільнення, у зв'язку з чим йому завдано моральну шкоду, яку він оцінив у 20 000 грн, ОСОБА_3 просив позов задовольнити.

Рішенням Яремчанського міського суду від 18 травня 2018 року ОСОБА_3 поновлено строк на звернення до суду з позовом. Цим же рішенням в задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено за необґрунтованістю.

Не погоджуючись із даним рішенням суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, у якій посилається на недоведеність обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, а також на неправильне застосування судом норм матеріального права. Зокрема, зазначає апелянт, судом першої інстанції не було враховано того, що наказами №129-к від 22 червня 2017 року та №341-к від 01 вересня 2017 року його було притягнуто до дисциплінарної відповідальності за одне і те ж порушення, а саме за невиконання ним трудових обов'язків, які полягали у невиплаті ряду працівникам санаторію певних надбавок та доплат. При цьому, зауважує ОСОБА_3, виплата зазначених надбавок та доплат не була передбачена штатними розписами та тарифікаційними списками за 2014-2017 роки, у зв'язку з відсутністю фінансування з обласного бюджету. Апелянт не погоджується із висновком суду першої інстанції й про те, що він не мав можливості використовувати кошти, що є на рахунках не за призначенням, а також те, що ним не доведено факту його звернення до Департаменту охорони здоров'я для усунення порушень, оскільки він суперечить Статуту санаторію та нормам Бюджетного кодексу України. Також позивач звертає увагу суду на те, що судом першої інстанції не було дано належної оцінки повідомленням Управління західного офісу Держаудитслужби в Івано-Франківській області, із змісту яких вбачається, що заходи щодо усунення виявлених ревізією порушень було запропоновано вжити не лише йому, а й керівнику Департаменту охорони здоров'я Івано-Франківської ОДА. Крім того, поза увагою суду залишено те, що Держаудитслужбою йому було надано термін для виправлення недоліків до 22 вересня 2017 року, однак вже 31 серпня 2017 року порушує питання про його відповідність займаній посаді. Помилковим, на думку ОСОБА_3, є й висновок суду першої інстанції про те, що саме відповідач мав право його звільняти, оскільки Статутом санаторію №1361/2014 від 12 вересня 2014 року передбачено, що головний лікар санаторію звільняється з посади на пленарному засіданні обласної ради. Посилаючись на вищенаведене, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

У надісланому на адресу суду відзиві на апеляційну скаргу представник Департаменту охорони здоров'я Івано-Франківської ОДА доводи апеляційної скарги заперечив. Додатково представник відповідача пояснив, що матеріалами, які містяться в справі, доведено наявність вини ОСОБА_3 у невиконанні вимог контролюючого фінансового органу. Рішення суду вважає законним та обґрунтованим, а тому просить залишити його без змін.

В судовому засіданні ОСОБА_3 та його представники апеляційну скаргу з вищенаведених мотивів підтримали. Додатково зазначили, що окремі наведені в акті ревізії недоліки не могли бути виправлені по причині недофінансування санаторію. Тому звільнення з посади головного лікаря санаторію вважають безпідставним і таким, що проведено з порушенням порядку, визначеному постановою Кабінету Міністрів України від 19 березня 1993 року №203 «Про застосування контрактної форми трудового договору».

Представник Департаменту охорони здоров'я Івано-Франківської ОДА доводи апеляційної скарги заперечив. Крім того, зазначив, що ОСОБА_3 не виконав свого посадового обов'язку стосовно планування у витратах санаторію надбавок до зарплат працівників, і тому вони недоотримали кошти. Рішення суду вважає законним та обґрунтованим, а тому просить залишити його без змін.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення позивача, представників сторін, перевіривши наявні матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_3, суд першої інстанції прийшов до висновку, що звільнення позивача з посади головного лікаря відповідає вимогам трудового законодавства, оскільки він протягом року двічі притягався до дисциплінарної відповідальності за неналежне виконання своїх обов'язків, що призвело до фінансових порушень. З цими висновками суду першої інстанції погоджується і апеляційний суд з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено і з матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_3 08 квітня 2008 року був прийнятий на посаду головного лікаря Комунального закладу «Ворохтянський обласний кістково-туберкульозний санаторій «Смерічка» наказом №84-к від 07.04.2008 року начальника Управління охорони здоров'я Івано-Франківської обласної державної адміністрації ( копія наказу - том №2, а.с.60 ).

Колегією суддів з'ясовано, що з того часу ОСОБА_3 займав названу посаду, працюючи на умовах безстрокового трудового договору. Строковий контракт з ним не укладався.

Наказом №16-к від 25 січня 2017 року ОСОБА_3 за неналежне виконання ним своїх обов'язків, що призвело до значних недоліків, виявлених під час чергової акредитації Комунального закладу «Ворохтянський обласний кістково-туберкульозний санаторій «Смерічка» притягнуто до дисциплінарної відповідальності та оголошено догану (том №1, а.с.21).

В подальшому ОСОБА_3 наказом №129-к від 22 червня 2018 року за неналежне виконання своїх обов'язків, що призвело до фінансових порушень ще раз було притягнуто до дисциплінарної відповідальності та оголошено догану. Видачі зазначеного наказу передувала ревізія, проведена Управлінням західного офісу Держаудитслужби в Івано-Франківській області, за результатами якої було виявлено порушення у фінансово-господарській діяльності санаторію, що призвели, по-перше, до втрат фінансових і матеріальних ресурсів в істотному розмірі, і по-друге, до порушень прав працівників санаторію на отримання гарантованої чинним законодавством про працю надбавок до зарплати (том №1, а.с.8-11).

Названі вище накази ОСОБА_3 в судовому порядку не оскаржував, і їх законність не оспорює по даний час.

Твердження позивача про те, що його було звільнено безпідставно, оскільки за виявлені ревізією порушення він поніс дисциплінарне стягнення, колегія суддів відхиляє. Адже, із змісту наказу №341-к від 01.09.2017 року вбачається, що ОСОБА_3 було звільнено з посади за п.3 ст.40 КЗпП України не за порушення, зазначені в акті ревізії від 14 квітня 2017 року, а у зв'язку із невиконанням припису контролюючого органу щодо усунення всіх виявлених у фінансово-господарській діяльності санаторію.

Посилання апелянта на те, що немає його вини у невиконанні, зокрема, припису в акті ревізії щодо виплати передбаченої законом надбавки до зарплати працівникам санаторію, колегія суддів вважає необґрунтованим, таким що суперечить обставинам справи. Оскільки встановлено, що ОСОБА_3 міг і повинен був згідно посадової інструкції головного лікаря санаторію організувати адміністративно-господарську і фінансову діяльність санаторію таким чином, щоб вона відповідала вимогам чинного законодавства і не порушувала права працівників.

З матеріалів справи вбачається, що всупереч п.2 «Порядку виплати надбавки за вислугу років медичним та фармацевтичним працівникам державних та комунальних закладів охорони здоров'я», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2009 року №1418 із змінами та доповненнями головним лікарем санаторію до проведення ревізії надбавка лікарям та працівникам з базовою та неповною вищою медичною освітою в розрахунках до кошторису не планувалась та не нараховувалась, що призвело до недоплати заробітної плати в сумі 1 578,69 тисяч грн. Цей факт ОСОБА_3 не заперечує, вважаючи, що повністю це порушення він усунути не мав можливості. Однак, колегія суддів констатує, що на рахунку санаторію у залишку були необхідні кошти, які б за умови відповідних клопотань головного лікаря могли б бути виплачені працівникам в якості недоотриманих надбавок після зміни у встановленому порядку цільового призначення цих коштів Департаментом охорони здоров'я Івано-Франківської обласної державної адміністрації. Факт наявності зазначених коштів у період з травня 2017 року по кінець серпня 2017 року підтверджено відомостями з програми АІС «Місцеві бюджети рівня розпорядника бюджетних коштів» (копії аналізу фінансування установ - том №1, а.с.132-138). Цієї обставини ОСОБА_3 не заперечував, зазначивши, що для усунення фінансових порушень він звертався до відповідача для вирішення названого питання. Однак, таке його твердження не може бути прийняте до уваги, оскільки не доведено належними і допустимими доказами.

Колегія суддів також констатує, що ОСОБА_3 правильно звільнено за поданням Управління Західного офісу Держаудитслужби в Івано-Франківській області від 31.08.2017 року наказом керівника органу управління комунальним майном правильно. Адже саме з цим органом, а не з Івано-Франківською обласною радою, він перебував у трудових відносинах на час звільнення. Оскільки контракт між обласною радою і ОСОБА_3 на зайняття посади головного лікаря санаторію не укладався, то і порядок звільнення з цієї посади, визначений постановою Кабінету Міністрів України від 19 березня 1993 року №203 «Про застосування контрактної форми трудового договору» та п.6.2 Статуту комунального закладу «Ворохтянський обласний кістково-туберкульозний санаторій «Смерічка» не застосовується. При звільненні ОСОБА_3 також було прийнято до уваги звернення профкому санаторію «Смерічка» від 29 серпня 2017 року (том №1, а.с.61-64).

Приймаючи до уваги вище викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції про відмову у позовних вимогах ОСОБА_3 ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального права. Доводи апелянта висновків суду не спростовують. Тому підстав для скасування оскарженого рішення немає.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 374, 375, 381, 382, 383, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а рішення Яремчанського міського суду від 18 травня 2018 року в даній справі - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного її тексту.

Повний текст постанови складено 22 жовтня 2018 року.

Суддя-доповідач В.А. Девляшевський

Судді: І.В. Бойчук

В.Д. Фединяк