Постанова

Іменем України

11 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 759/4792/16-ц

провадження № 61-16710св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Курило В. П. (суддя-доповідач), Коротуна В. М., Червинської М. Є.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 04 жовтня 2016 року у складі судді Петренко Н. О. та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 23 листопада 2016 року у складі колегії суддів: Шахової О. В., Головачова Я. В., Вербової І. М.,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» (далі - ПАТ «Державний ощадний банк України») про зобов'язання вчинити дії та стягнення штрафних санкцій.

Позов мотивовано тим, що 06 жовтня 2015 року між ним та ПАТ «Державний ощадний банк України» було укладено договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкрито поточний рахунок з використанням електронного платіжного засобу.

27 жовтня 2015 року було здійснено поповнення карткового рахунку на суму 3 400 доларів США.

01 лютого 2016 року ОСОБА_4 звернувся до відділення ТВБВ № 10026/0126 ПАТ «Державний ощадний банк України» із платіжним дорученням на переказ 500,00 доларів США компанії ELECSTER OYJ, Akaa, FINLAND. Аналогічні доручення були подані 02 та 03 лютого 2016 року. В платіжному дорученні було вказано підставу - договір від 03 липня 2015 року № 020715, призначення платежу - виплата кредитору. Проте, у період з 01 до 11 лютого 2016 року жодне з поданих платіжних доручень не було виконано. 05 лютого 2016 року в усній формі працівник відділення банку пояснив, що платіжні доручення не пройшли валютний контроль. Зазначав, що за період з 01 до 12 лютого 2016 року було подано чотири платіжних доручення на загальну суму 2 000,00 доларів США і жодне не було оброблене. Позивач вважає, що відповідач не мав права відмовляти йому у здійснення переказу. Загальна сума переказу згідно з платіжними дорученнями становить 2 000,00 доларів США, що еквівалентно 52 140,66 грн.

Посилаючись на те, що від дати подання останнього платіжного доручення минуло 45 днів та враховуючи максимальний розмір відповідальності у вигляді 10 відсотків, позивач просив суд: зобов'язати ПАТ «Державний ощадний банк України» виконати платіжні доручення щодо переказу коштів, а також за порушення строків виконання доручення стягнути з банку на його користь пеню у розмірі 200,00 доларів США, що еквівалентно 5 214,06 грн.

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 04 жовтня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Рішення районного суду мотивовано тим, що позивач не надав суду належних та допустимих доказів, які б свідчили про порушення відповідачем його прав, а тому відсутні підстави для задоволення позову.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 23 листопада 2016 року рішення Святошинського районного рішення Святошинського районного суду міста Києва від 04 жовтня 2016 року залишено без змін.

Погоджуючись з рішенням районного суду, апеляційний суд, зазначив, що надані позивачем платіжні доручення не є неторговельною операцією та не відповідають вимогам пункту 1.2 «Правил здійснення за межі України переказів фізичних осіб за поточними валютними неторговельними операціями та їх виплати в Україні» від 29 грудня 2007 року № 496, а також суперечать пункту 7.7 «Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах» від 12 листопада 2003 року № 492 та умовам договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки).

У грудні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Святошинського районного суду міста Києва від 04 жовтня 2016 року, ухвалити у справі нове рішення, яким позов задовольнити.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди дійшли помилкового висновку про те, що позивач здійснював переказ коштів як приватний підприємець, оскільки матеріали справи не містять доказів на підтвердження ведення ОСОБА_4 підприємницької діяльності.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

20 квітня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Стаття 1071 ЦК України визначає перелік підстав списання грошових коштів з рахунку клієнта. Так, банк може списати грошові кошти з рахунку клієнта на підставі його розпорядження. Грошові кошти можуть бути списані з рахунку клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом чи договором між банком і клієнтом.

Банки зобов'язані виконувати доручення клієнтів, що містяться в документах на переказ, відповідно до реквізитів цих документів та з урахуванням положень, встановлених пунктом 22.6 статті 22 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні».

Відповідно пункту 1.1 «Правил здійснення за межі України та в Україні переказів фізичних осіб за поточними валютними неторговельними операціями та їх виплати в Україні» затверджених постановою Правління Національного банку України від 29 грудня 2007 року № 496 (далі - Правила) зазначено, що ці правила регулюють перекази за поточними валютними неторговельними операціями, що здійснюються за дорученням і на користь фізичних осіб, а саме: порядок здійснення уповноваженими банками, небанківськими фінансовими установами та національним оператором поштового зв'язку (далі - банки) переказів за дорученням фізичних осіб - резидентів і нерезидентів (далі - перекази) за межі України та в межах України; порядок виплати банками переказів із-за кордону та в межах України фізичним особам - резидентам і нерезидентам.

Правила не поширюються на перекази, що пов'язані з підприємницькою та інвестиційною діяльністю фізичних осіб.

Відповідно до пункту 1.2 вищевказаних Правил - до переказів фізичних осіб за поточними валютними неторговельними операціями належать такі:

а) на оплату витрат іноземним судовим, слідчим, нотаріальним та іншим повноважним органам (у тому числі сплата податків, зборів інших обов'язкових платежів), витрат іноземних адвокатів у разі порушення справ за кордоном, у яких позивачем або відповідачем є фізична особа; б) на оплату витрат на лікування в медичних закладах іншої держави, а також на оплату витрат на транспортування хворих; в) на оплату витрат на навчання і стажування в навчальних закладах іншої держави, витрат на проведення тестів, іспитів тощо; г) на оплату участі в міжнародних симпозіумах, семінарах, конференціях, конгресах, виставках, ярмарках, культурних і спортивних заходах, а також інших міжнародних зустрічах, що відбуваються на територіях іноземних країн;

ґ) на оплату витрат на придбання літератури та передплатних видань, що видаються за кордоном;

д) на оплату зборів (мита) за дії, пов'язані з охороною прав на об'єкти інтелектуальної власності, включаючи оплату послуг, які надаються патентними відомствами інших країн, і послуг патентних повірених за кордоном; е) на оплату витрат, пов'язаних зі смертю громадян за кордоном (транспортні витрати і витрати на поховання); є) на оплату послуг за договорами (страховими полісами, свідоцтвами, сертифікатами) страхування життя, укладеними з нерезидентами, за наявності індивідуальної ліцензії Національного банку України, отриманої в порядку, визначеному Національним банком; ж) на оплату продукції, робіт, послуг, прав інтелектуальної власності, що набуваються в нерезидентів за кордоном для власного споживання; з) на оплату вступних, членських внесків до міжнародних організацій; и) платежі у зв'язку з прийняттям спадщини; і) у разі виїзду за кордон на постійне місце проживання; ї) з оплати праці, стипендій, пенсій, аліментів, державної допомоги, матеріальної допомоги, допомоги родичів, благодійної та гуманітарної допомоги, виплат і компенсацій, уключаючи виплати з відшкодування шкоди, заподіяної робітникам унаслідок каліцтва, професійного захворювання або іншого ушкодження здоров'я, що пов'язані з виконанням ними трудових обов'язків, жертвам політичних репресій, жертвам нацистських переслідувань, членам їх родин і спадкоємцям, відшкодування за страховими випадками, премій, призів, успадкованих коштів, коштів за договорами дарування, коштів, заощаджених на рахунках, і прибутків за ними; й) з оплати авторських гонорарів, премій, призів та інших виплат за використання об'єктів права інтелектуальної власності фізичних осіб; к) на підставі вироків, рішень, ухвал і постанов судових, слідчих та інших правоохоронних органів.

Судами встановлено, що ОСОБА_4 подав до ПАТ «Державний ощадний банк України» платіжні доручення на переказ коштів в іноземній валюті на рахунок бенефіціара ELECSTER OYJ, Akaa, який знаходиться в Фінляндії та згідно з укладеним між сторонами контрактом від 03 липня 2015 року є кредитором в процедурі банкрутства акціонерного товариства закритого типу «Боровський молокозавод», який знаходить на території України.

Згідно з платіжними дорученням від 01, 02, 03 лютого 2016 року в графі «призначення платежу» вказано «виплата кредитору».

В платіжному дорученні від 12 лютого 2016 року в графі «призначення платежу» вказано «виплата компенсації».

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився і апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку, що банк обґрунтовано відмовив позивачу у здійсненні переказу грошових коштів в іноземній валюті у зв'язку з тим, що платіжні доручення від 01 лютого, 02 лютого, 03 лютого та 12 лютого 2016 року не відповідають пункту 1.2 Правил, тобто не відносяться до переказів фізичних осіб за поточними валютними неторговельними операціями. Висновки судів про те, що суду не надано належних доказів на підтвердження порушення прав позивача відповідають встановленим у справі обставинам та матеріалами справи не спростовані, а тому підстави для задоволення позову відсутні.

Доводи касаційної скарги, з урахуванням встановлених у справі обставин, не спростовують висновки судів першої та апеляційної інстанцій, тому не дають підстав для скасування судових рішень у справі.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 04 жовтня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 23 листопада 2016 рокузалишити без змін.

Постанова оскарженню не підлягає.

Судді: В. П. Курило

В.М. Коротун

М.Є. Червинська