Провадження № 2/127/260/17
ВІННИЦЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

09 жовтня 2018 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області

в складі:

головуючого-судді Гуменюка К.П.,

за участю секретаря судового засідання Лисої К.Д.,

позивача ОСОБА_1,

представників позивача ОСОБА_2,

ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про розподіл спільних грошових коштів,

в с т а н о в и в:

01 серпня 2016 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_5 про поділ спільного майна подружжя. Свої вимоги мотивував тим, що в період з 28 квітня 1998 року по 08 жовтня 2013 року сторони перебували у шлюбі, який рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 08 жовтня 2013 року розірваний. Рішення набрало законної сили 19 жовтня 2013 року. Під час перебування у шлюбі відповідач користувалась спільними коштами на власний розсуд, приховувала їх від позивача та зберігала на особистих банківських рахунках. Позивач зазначає, що на рахунках в ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» зберігались грошові кошти на загальну суму 70000,00 євро та 74117,00 доларів США. Крім того, грошові кошти зберігались і на банківських рахунках у ПАТ КБ «Приватбанк». Під час перебування у шлюбі сторонами набуто у власність і земельна ділянка площею 0,1073 га за адресою м. Вінниця, вул. Володарського,7. На час шлюбу, в 1999 році та в 2005 році, позивачем позичено грошові кошти в розмірі 30000,00 доларів США для придбання будинку у м. Вінниця та квартири в м. Київ, що підтверджується відповідними розписками.

За наведених обставин позивач просив поділити земельну ділянку що розташована у м. Вінниця вул. Володарського,7 в натурі у рівних частках, стягнути на його користь з відповідача 37058,5 доларів США, стягнути з відповідача 21554,00 євро та 18529 доларів США, що перебувають на особистих рахунках останньої, стягнути з відповідача 15000,000 доларів США позики (а. с. 2-7, т.1).

В подальшому, позивач неодноразово уточнював та змінював позовні вимоги. Так 04 вересня 2017 року позивач уточнив позовні вимоги та крім стягнення з відповідача грошових коштів, просив стягнути і судові витрати понесені у звязку із розглядом справи (а. с. 63-69, т. 2). Позовні вимоги уточнювались позивачем в заявах від 26 вересня та 17 жовтня 2017 року (а. с. 111-116, 138-143, т. 2). Наразі 03 липня 2018 року позивач подав до суду заяву про зменшення розміру первинних позовних вимог та просив стягнути з відповідача на його користь 88857,34 грн. що зберігались у ПАТ «Укрексімбанк», 19980,13 доларів США (що еквівалентно 523263,02 грн.), які зберігались у ПАТ КБ «Приватбанк», 13593,35 євро (що еквівалентно 415521,51 грн.) які зберігались у ПАТ КБ «Приватбанк», а також понесені судові витрати (а. с. 133-139, т. 3).

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 19 вересня 2016 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1. до ОСОБА_5 про розподіл спільних грошей (а. с. 62, т. 1).

Ухвалами Вінницького міського суду Вінницької області від 24 жовтня 2016 року, 16 січня 2017 року, 20 березня 2017 року, 12 червня 2017 року, 03 липня 2017 року, 04 вересня 2017 року, 17 жовтня 2017 року, задоволені клопотання позивача про витребування доказів та з банківських установ витребувані докази про наявність рахунків та грошових коштів на них, що належать відповідачу (а. с. 74-75, 186-187, 214 т. 1, а. с.1, 44-45, 73, 160 т. 2).

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 20 березня 2017 року задоволено клопотання позивача та залишено без розгляду позовні вимоги в частині поділу земельної ділянки у м. Вінниця по вул. Володарського, 7 (а. с. 210, т. 1).

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 17 жовтня 2017 року відмовлено у задоволенні заяви позивача про відвід судді (а. с. 146, т. 2).

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 17 жовтня 2017 року прийнято до розгляду зустрічна позовна заява ОСОБА_5 до ОСОБА_1 про поділ спільних грошових коштів до спільного розгляду з первісним позовом та справи обєднані в одне провадження (а. с. 157 , т. 2).

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 17 вересня 2018 року задоволена заява представника відповідача, зустрічна позовна заява ОСОБА_5 до ОСОБА_1 про поділ спільних грошових коштів, залишена без розгляду.

28 серпня 2018 року відповідачем надано відзив на позовну заяву, в якому остання зазначила, що вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають, адже грошові кошти в розмірі 39960,26 доларів США зняті з депозитного рахунку 17 жовтня 2013 року, а рішення суду про розірвання шлюбу між сторонами набрало законної сили 19 жовтня 2013 року, тобто зазначена сума грошових коштів використана спільно в інтересах сімї. Щодо грошових коштів в сумі 18496,56 євро відповідач зазначила, що 18000,00 євро отримані відповідачем в якості позики у ОСОБА_6 та покладені на депозитний рахунок, спочатку 15000,00 євро, а в подальшому 3000,00 євро. Після закриття депозитного рахунку зазначені грошові кошти повернуті позикодавцю, про що наявна розписка. Не погодилась відповідач і з сумою в 1252,62 євро про які зазначав позивач, адже на день розірвання шлюбу на депозитному рахунку ПАТ «Укрексімбанк» знаходилось 114,66 євро, що еквівалентно 1252,62 грн. Крім того вказала, що грошові кошти в сумі 7437,52 євро не можуть бути предметом поділу, адже станом на 19 жовтня 2013 року на депозитному рахунку, про якій вказав позивач, грошові кошти були відсутні. Не визнала відповідач і грошову суму в розмірі 80095,68 грн. на рахунку в ПАТ «Приватбанк», зазначивши, що рахунок з номером 5565 на її імя ніколи не відкривався. Просила відмовити у задоволенні позову (а. с. 157-159, т. 3).

10 вересня 2018 року представником позивача надано відповідь на відзив на позовну заяву, в якій останній зазначив, що твердження відповідача не відповідають дійсності. Вважає, що розмір грошових коштів заявлених до поділу, як спільне майно подружжя, отриманий сторонами під час перебування у шлюбі внаслідок спільної підприємницької діяльності. Не визнав позивач обставину і спільного ведення господарства після розірвання шлюбу. Звернув увагу на те, що грошові кошти в розмірі 18496,56 євро не могли бути позичені, адже договір позики підписаний 12 квітня 2012 року а депозитний рахунок на 15000,00 євро відкрито 02 квітня 2012 року (а. с. 176-180, т.3).

Позивач та його представники в судовому засіданні позовні вимоги підтримали з підстав викладених в позовній заяві з врахуванням зменшення позовних вимог. Просили позов задовольнити.

Представник відповідача заперечував щодо задоволення позову, просив відмовити в задоволенні позовних вимог.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_7 суду пояснила, що є дружиною позивача. З позивачем познайомилась в серпні 2013 року та зустрічались. Після розірвання шлюбу позивач ОСОБА_1 проживав по вул. Володарського.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_8 суду пояснила, що сторони по справі знає близько 20 років. Про розірвання шлюбу дізналась зі слів відповідача на весні 2014 року. В квітні 2014 року сторонами була запрошена на святкування річниці шлюбу ОСОБА_1. За столом проголошувались тости про «щасливе продовження шлюбу».

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_9 суду пояснила, що є «кумою», адже є хресною мамою меншої доньки ОСОБА_1. Підтвердила обставини надання відповідачу позики в 2012 році в розмірі 18000,00 доларів США, які остання повернула в 2014 році.

Суд, вислухавши позивача, представників сторін, свідків, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, дійшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що з 25 квітня 1998 року сторони по справі перебували у шлюбі. Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 08 жовтня 2013 року шлюб між сторонами розірвано, рішення набрало законної сили 19 жовтня 2013 року (а. с. 41, т. 1). Зазначені обставини встановлені вищезазначеним рішенням суду, не заперечуються сторонами, а тому відповідно до положень ст. 82 ЦПК України не підлягають доказуванню.

Відповідно до ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Предметом спору у даній справі є грошові кошти, які, на думку позивача, отримані подружжям під час перебування у шлюбі та зберігались на банківських рахунках відкритих на імя відповідача. Такі грошові кошти мають статус спільної сумісної власності та підлягають поділу між сторонами.

Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 69, ч. 1 ст. 70 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до п. 23 постанови пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майнаподружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК ), ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражнобудівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо.

Позивачем заявлялось ряд клопотань про витребування доказів з банківських установ щодо наявності грошових коштів на банківських рахунках відкритих на імя відповідач у період перебування у шлюбі, які судом задоволені. Матеріали справи містять письмові докази, щодо кількості банківських рахунків та грошових коштів, що перебували на останніх, відкритих на імя відповідача. Наразі позивачем заявлено позовні вимоги про поділ та стягнення коштів, що перебували на рахунках відповідача із зазначенням конкретних номерів банківських рахунків, які на думку позивача підлягають поділу.

Так, судом встановлено, що 12 квітня 2012 року ОСОБА_5 у ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» відкрито депозитний рахунок № 8008, на який внесено 15000,00 євро. 06 листопада 2013 року депозитний рахунок поповнено на суму 3000,00 євро, а 12 травня 2014 року депозит закрито, а грошові кошти в розмірі 18000,00 євро знято відповідачем, що підтверджується випискою по рахунку за період з 01 січня 2010 року по 31 грудня 2014 року (а. с. 110-132, т. 1). Аналогічна виписка по рахунку міститься і в матеріалах справи (а.с. 86-108, том 2). Крім того, відповідно до листа ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» від 18 грудня 2017 року на вищезазначеному рахунку станом на 19 жовтня 2013 року залишок грошових коштів складав 15000,00 євро (а. с. 6,т. 3, а. с. 53, т. 2).

Відповідно до виписки по рахунку № 9280 за період з 01 січня 2010 року по 31 грудня 2014 року, відкритого на імя ОСОБА_5 у ПАТ КБ «Приватбанк», 07 лютого 2013 року відповідачем внесено згідно договору депозиту № 0,00 грн. (а. с. 166, т. 1). Крім того, відповідно до вищезазначеної виписки по рахунку, ОСОБА_5 04 листопада 2013 року повернуто кошти згідно депозитного договору № 176247 в сумі 30000,00 грн. (а. с. 165-175, т. 1).

Відповідно до виписки по рахунку № 9280 за період з 01 січня 2010 року по 31 грудня 2014 року, відкритого на імя ОСОБА_5 у ПАТ КБ «Приватбанк», 27 лютого 2013 року відповідачем внесено згідно договору депозиту № 10,00 грн. (а. с. 166, т. 1). Крім того, відповідно до вищезазначеної виписки по рахунку, ОСОБА_5 27 листопада 2013 року повернуто кошти згідно депозитного договору № 179548 в сумі 52000,00 грн. (а. с. 165-175, т. 1).

З наведеного вбачається, що станом на день набрання законної сили рішенням суду про розірвання шлюбу (19 жовтня 2013 року), на банківський рахунках відповідача перебували грошові кошти в сумі 15000,00 євро, 30000,00 грн. та 52000,00 грн., які позивач вважає спільною сумісною власністю подружжя та в свою чергу підлягають поділу між сторонами.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 17 березня 2015 року по цивільній справі № 127/25456/14-ц, відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_5 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх доньок відмовлено. Також відмовлено у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх доньок. Рішення суду набрало законної сили 06 квітня 2015 року (а. с. 150-153, т.2).

Заявляючи позовні вимоги про стягнення аліментів за зустрічним позовом від 02 лютого 2015 року ОСОБА_1 свої вимоги обґрунтовував тим, що проживає разом із ОСОБА_5 та двома доньками в будинку № 7 по вул. Володарського у м. Вінниця, здійснює витрати на утримання родини, дітей і спільного майна. В поясненнях суду ОСОБА_1 зазначив, що він, діти та колишня дружина ОСОБА_5 живуть в одному будинку, ведуть спільне господарство, спільно харчуються, купляють необхідні речі та продукти, а діти перебувають на їх спільному утриманні. За наведених пояснень, судом було встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_5 разом із спільними доньками проживають в одному будинку, ведуть господарство, спільно харчуються і несуть витрати на сімю.

В постанові Верховного суду від 14 лютого 2018 року у справі №129/2115/15-ц здійснено правовий висновок, відповідно до якого, для визнання майна спільною сумісною власністю необхідні докази, зокрема: ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання іншого майна в інтересах сім'ї.

За наведеного суд вважає, що після розірвання шлюбу 19 жовтня 2013 року, сторони продовжили ведення спільного господарства, спільно несли витрати, та придбавали майно у інтересах сімї зокрема і до березня 2015 року, отже грошові кошти з розмірі 15000,00 євро, 30000,00 грн. та 52000,00 грн. які зняті відповідачем у зазначений період є спільною сумісною власністю. Натомість, доказів про те, що вказані грошові кошти витрачені відповідачем одноособово на власні потреби, суду не надано, а навпаки встановлено, що сторони продовжували вести спільне господарство і після розірвання шлюбу. Отже, грошові кошти з розмірі 15000,00 євро, 30000,00 грн. та 52000,00 грн., хоча є спільною сумісною власністю подружжя, наразі поділу між сторонами не підлягають за вищенаведених обставин.

Щодо твердження позивача про необхідність поділу грошових коштів, що перебували на банківському рахунку відповідача ПАТ КБ «Приватбанк» № 2297840 в розмірі 39960,26 доларів США, суд зазначає наступне.

Відповідно до виписки по рахунку №2297840 ПАТ КБ «Приватбанк» 22 серпня 2013 року на зазначений рахунок ОСОБА_5 внесено грошові кошти в сумі 39900,00 доларів США. 22 вересня 2013 року банком зараховано проценти в розмірі 213,32 доларів США. 17 жовтня 2013 року договір достроково розірвано, ОСОБА_5 отримано вклад в розмірі 40103,32 долари США (а. с. 57-58, т. 2).

Суд враховує, що грошові кошти, які належали сторонам на праві спільної сумісної власності, зняті з рахунку 17 жовтня 2013 року, тобто ще під час перебування сторін у шлюбі.

Відповідно до ч. 1 ст. 65 СК України, дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Сімейним законодавством призумується, що розпорядження майном одним із подружжя, що належить подружжю на праві спільної сумісної власності, здійснюється за згодою іншого з подружжя. Отже, позивачем не доведено обставин, які свідчать про те, що зняті 17 жовтня 2013 року грошові кошти в розмірі 40103,32 долари США, які є спільною власністю подружжя, використанні відповідачем одноособово для власних потреб та не в інтересам сімї, а тому вказані кошти не підлягають поділу, адже наявність останніх не доведена позивачем на час припинення ведення спільного господарства. Отже, в задоволенні вимоги про поділ грошових коштів, що перебували на банківському рахунку №2297840 ПАТ КБ «Приватбанк» до розірвання шлюбу слід відмовити.

В частині заявлених вимог про поділ грошових коштів, що перебували на банківському рахунку у ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» № 8008 в розмірі 18496,56 євро суд зазначає наступне.

Як зазначалось вище, станом на день розірвання шлюбу 19 жовтня 2013 року, на вказаному депозитному рахунку перебували грошові кошти в розмірі 15000,00 євро, що підтверджено письмовими доказами, зокрема випискою по рахунку. 06 листопада 2013 року депозитний рахунок поповнено на суму 3000,00 євро, а 12 травня 2014 року депозит закрито. Враховуючи, що суд дійшов висновку про те, що сторони вели спільне господарства і після розірвання шлюбу до березня 2015 року, зазначені грошові кошти разом із нарахованими процентами в розмірі 496,56 євро за договором депозиту, також поділу не підлягають за відсутності доказів їх одноособового використання відповідачем. Отже, в задоволенні позову у зазначеній частині слід відмовити.

В частині заявлених вимог про поділ грошових коштів, що перебували на депозитному рахунку відповідача № 0029206 у ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» в розмірі 1252,62 євро суд зазначає наступне.

Відповідно до листа ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» від 18 грудня 2017 року надано на виконання ухвали суду про витребування доказів, починаючи з 2010 року відповідачем ОСОБА_5 відкрито 9 депозитних рахунків із зазначенням номерів останніх (а. с. 6, т. 3). Депозитний рахунок за № 0029206 не відкривався. Позивач помилково ототожнює поняття «депозитний рахунок» та «картковий рахунок». За своє природою картковий рахунок є поточним рахунком, на якому лише обліковуються операції по платіжним карткам, а рух коштів здійснюється безпосередньо по основному банківському рахунку, з яким повязана платіжна карта. Отже, твердження позивача про наявність грошових коштів в розмірі 1252,62 євро (а. с. 35, т.2) які підлягають поділу між сторонами є помилковим, адже виписка по картковому рахунку № 0029206 не підтверджує наявність вказаної позивачем суми грошових коштів навіть станом на 19 жовтня 2013 року (тобто до розірвання шлюбу), а тому в задоволенні заявленої вимоги слід відмовити у звязку з її не доведеністю.

В частині заявлених вимог про поділ грошових коштів, що перебували на рахунку відповідача у ПАТ КБ «Приватбанк» № 9092 на загальну суму 7437,52 євро, суд зазначає наступне.

Відповідно до виписки по рахунку № 9092 ПАТ КБ «Приватбанк» за період з 02 листопада 2012 року по 19 жовтня 2013 року, що належить відповідачу, зараховано та списано грошових коштів на загальну суму 17237,72 євро. Остання операція по рахунку здійснена 07 жовтня 2013 року. Станом на 19 жовтня 2013 року залишок на рахунку становить 0,00 євро (а. с. 121, т. 3). Отже, позивачем не доведено, що навіть станом на день розірвання шлюбу між сторонами на рахунку № 9092 ПАТ КБ «Приватбанк» належного відповідачу були наявні будь-які грошові кошти, а тому позов у зазначеній частині задоволенню не підлягає.

В частині заявлених вимог про поділ грошових коштів, що перебували на рахунках відповідача у ПАТ КБ «Приватбанк» на загальну суму 110095,68 грн. суд зазначає наступне.

Як вже зазначалось та встановлено судом, станом на 19 жовтня 2013 року на депозитному рахунку № 9280 у ПАТ КБ «Приватбанк» що належить ОСОБА_5 перебували грошові кошти в розмірі 30000,00 грн. відповідно до договору № 176247.

Відповідно до виписки по рахунку № 9280 за період з 01 січня 2010 року по 31 грудня 2014 року у ПАТ КБ «Приватбанк», 07 серпня 2013 року - виплачено 406,85 грн. відсотки за договором депозиту; 27 серпня 2013 року - виплачено 681,7 грн. відсотки за договором депозиту та здійснено купівлю товару на суму 30000,00 грн. та 954,95 грн.; 28 серпня 2013 року здійснено купівля товару на суму 786,77 грн.; 09 вересня 2013 року - виплачено 447,53 грн. відсотки за договором депозиту; 27 вересня 2013 року - виплачено 728,72 грн. відсотки за договором депозиту; 09 жовтня 2013 року знято готівки на загальну суму 39000,00 грн.; 18 жовтня 2013 року - здійснено купівлю товару на суму 2204,00 грн., 1937,00 грн. та 460,07 грн.; 28 жовтня 2013 року - виплачено 70,52 грн. відсотки за договором депозиту; 04 листопада 2013 року - виплачено 379,72 грн. відсотки за договором депозиту. Всього здійснено операцій про які зазначає позивач на загальну суму 78057,83 грн. (а. с. 165-175, т. 1). Суд не погоджується з твердженням позивача, що зазначена сума грошових коштів підлягає поділу, як спільне сумісна власність, адже останнім не доведено, що кошти зняті відповідачем до 19 жовтня 2013 року в сумі 77607,59 грн. використані не в інтересах сімї або одноособово для власних потреб. Грошові кошти, в сумі 379,72 грн. та 70, 52 грн. отримані відповідачем після 19 жовтня 2013 року в якості процентів за договором депозиту поділу не підлягають, адже сторони продовжували вести спільне господарство і до дня отримання відсотків за договором депозиту. Отже, в частині поділу грошових коштів в сумі 80095,68 грн. заявлених позивачем, що перебували на рахунках відповідача у ПАТ КБ «Приватбанк», слід відмовити.

Щодо поділу грошових коштів в сумі 52000,00 грн., що станом на 19 жовтня 2013 року перебували на депозитному рахунку відповідача, суд висловився вище. В частині поділу грошових коштів в розмірі 705,2 грн., які є відсотками по зазначеному депозитному договору отриманими відповідачем 27 листопада 2013 року, суд вважає, що вказана сума коштів поділу не підлягає, адже сторони продовжували вести спільне господарство і до дня отримання відсотків за договором депозиту.

Суд не погоджується з твердженням позивача про те, що грошові кошти в сумі 14914,00 грн., які перераховані відповідачем 07 лютого 2014 року на рахунок ТОВ «Дельта Тревел» (а. с. 171, т. 1) підлягають поділу, як спільна сумісна власність подружжя, адже станом на 07 лютого 2014 року сторони продовжували вести спільне господарство. Отже, в зазначеній частині позову слід відмовити.

Підсумовуючи наведене, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст. 368 ЦК України, ст. ст. 65, 69, 70 СК України, ст. ст. 4, 5, 13, 81, 82, 137, 141, 223, 263-265, 273 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про розподіл спільних грошових коштів, відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення. Апеляційна скарга подається до Апеляційного суду Вінницької області через Вінницький міський суд Вінницької області.

Повне судове рішення складено 17 жовтня 2018 року.

Суддя Вінницького міського суду

Вінницької області ОСОБА_10