Справа № 522/5051/18
Провадження № 2/522/5808/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2018 року Приморський районний суд м. Одеси

у складі: головуючого судді Бойчука А.Ю.

за участю секретаря Скибінської Є.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (65025, АДРЕСА_1) до ПАТ «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Одеська залізниця» ПАТ «Українська залізниця» (65012, м. Одеса, вул. Пантелеймонівська, 19) про зміну формулювання причин звільнення з роботи та стягнення вихідної допомоги, -

ВСТАНОВИВ:

У березні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Одеська залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» та уточнивши свої вимоги просив:

-змінити формулювання причини звільнення позивача з роботи з Виробничого підрозділу служби сигналізації та звязку «Одеська дистанція звязку» Регіональної філії «Одеська залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» із «звільнити за власним бажанням, ст.38 КЗпП України» на «звільнити за власним бажанням внаслідок порушення роботодавцем законодавства про працю, ч. 3 ст.38 КЗпП України»;

-стягнути з Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 (65025, АДРЕСА_1) вихідну допомогу у розмірі 30 029,49 грн.;

-стягнути з Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 (65025, АДРЕСА_1) середній заробіток за час затримки виплати вихідної допомоги у розмірі 60058,98 грн.;

-стягнути з Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 (65025, АДРЕСА_1) компенсацію моральної шкоди в розмірі 10 009,83 грн.

Обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 01 грудня 1995 року позивач був працевлаштований на посаду електромеханіка звязку другої групи у Одеську дистанцію сигналізації та звязку Одеської залізниці. На позивача були покладені завдання та обовязки згідно посадової інструкції електромеханіка звязку ЛАЗу НЧ від 05.01.2016 за №4.

21 лютого 2018 року він, керуючись ч. 3 ст. 38 КЗпП України, звернувся до свого керівника із заявою про звільнення з 12 березня 2018 року у звязку з невиконанням роботодавцем умов трудового договору (посадової інструкції) та законодавства про працю.

29 грудня 2017 року позивач усно звертався до керівника ПК ШЧ-9 із заявою про незгоду з прийнятим наказом №ШЧ-9-01/336 від 26.12.2017, а 05 січня 2018 року позивач звернувся до керівника ПК ШЧ-9, в.о. начальника дистанції звязку та голови комісії з трудових питань з рапортом у якому зазначав про незаконність наказу №1114-9-01/336 від 26.12.2017. 19 січня 2018 року позивач звернувся до комісії з трудових питань з вимогою про скасування вказаного наказу та стягнення компенсації моральної шкоди, яка так і не була розглянута по суті.

23 січня 2018 року позивача під підпис було ознайомлено з листом роботодавця від 09.01.2018, у якому зазначено про скасування наказу №1114-9-01/336 від 26.12.2017. Вказане скасування незаконного наказу, на думку позивача, є нічим іншим як згода роботодавця з порушенням прав позивача та чинного законодавства.

12 березня 2018 року позивача було звільнено з формулюванням звільнений за власним бажанням, ст. 38 КЗпП України без виплати вихідної допомоги.

Позивач вважає, що відповідач незаконно змінив правові підстави його звільнення, а тому на думку позивача є підстави для зміни в судовому порядку формулювання причин розірвання договору з ним з ч. 1 ст. 38 КЗпП України на ч. 3 ст. 38 КЗпП України, а також стягнення на його користь з відповідача передбаченої ст. 44 КЗпП України вихідної допомоги та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Позивач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили суд їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив суд у їх задоволенні відмовити в повному обсязі.

16.05.2018 року від відповідача до суду надійшов письмовий відзив до позову, у якому останній просив відмовити в задоволенні позову. При цьому посилаючись на те, що у позовній заяві Позивач зазначає, що керівництво дистанції порушує ст.ст. 31, 105 КЗпП України у звязку з тим, що вимагає виконувати вимоги інструкції ЦСЗ-001, якій позивач, згідно посадової інструкції, безпосередньо підпорядковується. Однак Позивач стверджує, що покладені на нього обовязки по сповіщенню, складанню та передачі списків учасників селекторних нарад згідно з п.п. 1.5.,1.7 інструкції ЦСЗ-001 є сумісництвом. Відповідно до п.1 Положення про умови роботи за сумісництвом працівників держав них підприємств, установ і організацій, затвердженим наказом Мінпраці, Мін'юсту і Мінфіну України від 28.06.93 р. № 43, сумісництвом вважається виконання працівником, крім своєї основної, іншої регулярної оплачуваної роботи на умовах трудового договору у вільний від основної роботи час на тому ж або іншому підприємстві, в установі, організації або у громадянина (підприємця, приватної особи) за наймом. У звязку з тим, що Інструкція ЦСЗ-001 була затверджена першим заступником Міністра транспорту України - генеральним директором Укрзалізниці ще у 1997 році та ніякі доповнення та зміни до неї не вносились, посада чергового звязку нарад командної станції була оптимізована, обовязки якої було розподілені між іншими посадами, та у звязку з тим, що функція сповіщення, складання та передачі списків учасників селекторних нарад безпосередньо повязана з організацією селекторних нарад, яку і виконує електромеханік звязку під час своєї основної роботи, дана функція виконувалась позивачем. Зазначаємо, що від Позивача ніяких рапортів, заяв, про те що він не згоден або не встигає виконувати покладені на нього функції не надходило. У звязку з вищезазначеним враховуючи те, що функція сповіщення, складання та передачі списків учасників селекторних нарад не виходить за межі спеціальності та кваліфікації електромеханіка звязку, а також виконується одночасно з основною роботою у робочий час, Відповідач вважає, що це не є сумісництвом та порушенням чинного законодавства України. В позовній заяві Позивач зазначає, що в порушення ст. ст. 31,32 КЗпП України був виданий наказ № ШЧ-9-01/336 «Про внесення змін і доповнень до посадової інструкції електромеханіка дільниці І групи» згідно якого Позивач приймає участь в очищенні від снігу в зимовий період стрілочних переводів на станціях відповідно до наказу начальника дирекції. На виконання наказу Одеської дирекції залізничних перевезень №498-ДН-1/од від 29.10.2017 р. з метою забезпечення своєчасного очищення стрілочних переводів від снігу, для забезпечення безпеки руху поїздів та виконання графіку руху поїздів під час снігопадів в зимовий період 2017-2018 років на виробничих підрозділах служби сигналізації та звязку, а саме «Одеська дистанція звязку» був виданий наказ №ШЧ-9- 1 281 від 14.11.2017 року. Наказом в.о. начальника Одеської дистанції звязку №ШЧ-9-01/336 від 26.12.2017 Про внесення змін до посадової інструкції електромеханіка дільниці І групи», була доповнена посадова інструкція Позивача п.2.16 розділу 2 щодо прийняття участі в чищенні від снігу в зимовий період стрілочних переводів на вузлах та станціях. Оскільки, Позивач не погодився із доповненнями до посадової інструкції 09.01.2018 був виданий наказ №1114-9-01/06 Про відміну наказу №ШЧ-9-01/336 від 26.12.2017. Таким чином, оскільки Позивач не виконував роботу, повязану із снігоборотьбою, його права та істотні умови праці не були порушені. Також, позивач в позовній заяві зазначає, що він є висококваліфікованим працівником та залучати його до прибирання території від снігу порушує норми законодавства та здоровий глузд. Але, просимо Суд звернути увагу на те, що снігоборотьба, а саме очищення стрілочних переводів, пристроїв сигналізації, централізації та блокування, іншого обладнання інфраструктури господарства сигналізації та звязку від снігу є необхідною та важливою роботою експлуатаційного штату виробничих підрозділів галузі та забезпечують безперешкодний, безпечний пропуск поїздів згідно встановленого часом руху, яка безпосередньо впливає на своєчасне прибуття пасажирських та вантажних поїздів, їх безпеку та схоронність вантажу. В іншому випадку, неналежне та несвоєчасне виконання даної роботи призведе до дезорганізації руху залізничного транспорту, затримки пасажирських та вантажних поїздів.

Відсутність дисциплінарних стягнень стосовно Позивача у звязку з відмовою або невиконання зазначених робіт, свідчить про те, що до посадових обовязків це не входить, та до таких робіт він не залучався.Таким чином Відповідач не порушував ст.ст. 31,32 КЗпП України. Відповідно до п.1.3. Посадової інструкції, з якою Позивач ознайомився та був згоден, про що свідчить підпис Позивача, у своїй діяльності керується інструкціями та вказівками Укрзалізниці та Управління Одеської залізниці, наказами і розпорядженнями дистанції та дорученнями керівництва дистанції. Відповідно до Технологічного процесу обслуговування та ремонту радіостанцій «Оріон Р-4», «Оріон РС-6» затвердженого Наказом Укрзалізниці від 06.02.2008 №039-Ц , у Технологічній карті ТК 01 зазначено, що перевірка радіозвязку з локомотивами і сусідніми проміжними станціями через розпорядчі станції РСПР та СР-34 виконує електромеханік поїзного диспетчерського звязку.З метою своєчасного виявлення та усунення недоліків в утриманні пристроїв автоматичної локомотивної сигналізації, поїзного радіозвязку, засобів автоматичного контролю технічного стану рухомого складу, відповідно до Наказу начальника служби сигналізації та звязку від 31.03.2014 №13/111 було введено в дію Положення про порядок роботи вагон-лабораторїї «Лабораторія АЛС, РАДІО та ПОНАБ» на підставі чого Наказом начальника дистанції звязку при Управлінні залізниці Одеської залізниці від 18.04.2014 р. №1114-01/90 було призначено відповідальних осіб, в тому числі електромеханіка звязку ОСОБА_1, по роботі з зауваженнями виявленими вагон- Лабораторією при перевірці поїзного радіозвязку. Тому, вважаємо що з боку керівництва дистанції порушень чинного законодавства не було, усі доручення керівництва не виходили за межі посадових обовязків згідно спеціальності електромеханіка звязку ОСОБА_1 Щодо не проведення технічного навчання і інструктажів та не ознайомлення з графіком роботи цеху повідомляємо наступне. На імя начальника Одеської дистанції звязку від ШНС Цех 05 ОСОБА_2 були надані рапорти в яких зазначається, що ОСОБА_1 свідомо відмовляється від проведення йому планового технічного навчання.

Дослідивши матеріали справи, вивчивши обставини, якими обґрунтовуються вимоги та заперечення, а також докази, якими вони підтверджуються, з урахуванням пояснень осіб, які брали участь у справі, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що 01 грудня 1995 року позивач був працевлаштований на посаду електромеханіка звязку другої групи до Одеської дистанції сигналізації та звязку Одеської залізниці (після чергової реорганізації - Виробничий підрозділ служби сигналізації та звязку Одеська дистанція звязку РФ Одеська залізниця ПАТ Українська залізниця).

На позивача були покладені завдання та обовязки згідно з посадовою інструкцією електромеханіка звязку ЛАЗу НЧ від 05.01.2016 за №4.

21 лютого 2018 року позивач, керуючись ч. 3 ст. 38 КЗпП України, звернувся до свого керівника із заявою про звільнення з 12 березня 2018 року у звязку з невиконанням роботодавцем умов трудового договору (посадової інструкції) та законодавства про працю, а саме:

- в порушення ст.ст. 31, 32 КЗпП був виданий наказ №ШЧ-9-01/336 Про внесення змін і доповнень до посадової інструкції електромеханіка дільниці І групи від 26 грудня 2017 року, яким доповнено розділ 2 Завдання та обовязки посадової інструкції позивача такими трудовими функціями: приймає участь в очищенні від снігу в зимовий період стрілочних переводів на вузлах та станціях відповідно до наказу начальника дирекції, копія наказу № ШЧ-9-01/336 від 26.12.2017 р. наявна в матеріалах справи.

- в порушення ст.ст. 31, 105 КЗпП та п.п. 1.3, 2.3 Посадової інструкції керівництв дистанції, без оплати за сумісництво, вимагає виконання робіт не передбачених посадовою інструкцією, а саме: сповіщення, складання та передача списків учасників селекторних нарад (п.п. 1.5, 1.7 інструкції ЦСЗ-001);

- в порушення ст. 31 КЗпП керівництво дистанції вимагає виконання перевірки поїзного радіозвязку при проходження вагон-лабораторії;

- несвоєчасне забезпечення технічною документацією (ст. 88 КЗпП);

- незабезпечення необхідними для роботи засобами (ст. 29 КЗпП);

- порушення п. 1.3 Посадової інструкції в частині не проведення технічного навчання і інструктажів, затвердження та не ознайомлення з графіком роботи цеху;

- з боку ОСОБА_2 (цех №05) на адресу позивача надходять погрози, що ігноруються керівництвом дистанції (п.п. 1.3, 3.1.2 Посадової інструкції).

29 грудня 2017 року позивач усно звертався до керівника ПК ШЧ-9 із заявою про незгоду з прийнятим наказом №ШЧ-9-01/336 від 26.12.2017 р. про що свідчить підпис керівника на рапорті.

05 січня 2018 року позивач звернувся до керівника ПК ШЧ-9, в.о. начальника дистанції звязку та голови комісії з трудових питань з рапортом, у якому зазначав про незаконність наказу № 1114-9-01/336 від 26.12.2017 р.

19 січня 2018 року позивач звернувся до комісії з трудових питань із вимогою про скасування вказаного наказу та стягнення компенсації моральної шкоди.

23 січня 2018 року позивача під підпис було ознайомлено з листом роботодавця від 09.01.2018 р., у якому зазначено про скасування наказу №1114-9-01/336 від 26.12.2017.

12 березня 2018 року ОСОБА_1 було звільнено з формулюванням звільнений за власним бажанням, ст. 38 КЗпП України без виплати вихідної допомоги.

Згідно з ч. 3 ст. 38 КЗпП працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору.

Із заяви про звільнення вбачається, що остання була вмотивована порушенням з боку роботодавця ст. ст. 31, 32 КЗпП, що виразилося в прийнятті наказу №1114-9-01/336 Про внесення змін і доповнень до посадової інструкції електромеханіка дільниці І групи, яким передбачені додаткові обовязки для позивача у вигляді очищення від снігу в зимовий період стрілочних переводів на вузлах та станціях.

В Посадовій інструкції вбачається, що в обовязки Позивача не входила трудова функція по очищенню від снігу стрілочних переводів, але незважаючи на це, без згоди Позивача, він був внесений до списку робітників для очистки стрілок від снігу, що є порушенням ст. 31, ч. 1 ст. 32 КЗпП.

26.12.2017 р. було прийнято Наказ №ШЧ-9-01/336 про доповнення Посадової інструкції Позивача трудовою функцією - очищення від снігу стрілочних переводів, з яким Позивача під підпис було ознайомлено та складено Доповнення до посадової інструкції, що містить п. 2.16 щодо обовязку по снігоборотьбі.

Вказаним наказом Відповідач порушив ч. 3 ст. 32 КЗпП, оскільки роботи по снігоборотьбі повязані зі зміною істотних умов праці, тому Позивач міг бути внесений до списку робітників не раніше ніж через два місяці.

У зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці.

Якщо колишні істотні умови праці не може бути збережено, а працівник не згоден на продовження роботи в нових умовах, то трудовий договір припиняється за пунктом 6 статті 36 цього Кодексу.

Після подачі Позивачем рапорту від 05.01.2018 р. до в.о. начальника дистанції звязку та голови комісії з трудових питань (щодо протиправності Наказу №1114-9-01/336 від 26.12.2017 р.) та заяви від 19.01.2018 р. до комісії з трудових питань згідно зі ст.ст. 224, 225 КЗпП (щодо скасування вказаного наказу), Позивач 23.01.2018 р. був ознайомлений з Листом за №1114-9-09/11 від 09.01.2018 р. наступного змісту: На Ваш запит від 05.01.2018 №36 Наказ від 26.12.2017 №ШЧ-9-01/336 відмінено, згідно зі статтею 31 КЗпП України .

Як убачається з додатків до позову, внесення Позивача до списку щодо снігоборотьби мало місце ще у 2016 році. Суд не погоджується з аргументом сторони Відповідача про те, що Позивач не виконував роботу, повязану із снігоборотьбою, його права та істотні умови праці не були порушені з огляду на таке:- ст. 31 КЗпП забороняє вимагати виконання робіт, не обумовлені трудовим договором.

Тобто, для порушення трудового законодавства Відповідачу достатньо лише вимагати непередбаченої роботи. Верховний Суд України в постанові від 31.10.2012 по справі №6-120цс12 зазначив наступне: для визначення правової підстави розірвання трудового договору значення має сам лише факт порушення законодавства про працю, що спонукало працівника до розірвання трудового договору з власної ініціативи, а не поважність чи неповажність причин такого порушення та істотність порушення трудових прав працівника.

Таким чином, доведеним є факт порушення Відповідачем ст.ст. 31, 32 КЗпП України.

Посадова інструкція Позивача (п. 1.3.) містить посилання на Інструкцію про порядок підготовки та проведення загально залізничних та залізничних селекторних нарад ЦЗС-001, яка є чинною.

Відповідач визнав факт виконання Позивачем трудової функції сповіщення учасників селекторних нарад. Згідно із ч. 3 п.1.5. Інструкції ЦЗС-001 за оповіщення учасників селекторних нарад відділків та лінійних підрозділів залізниці відповідають чергові Інженери по забезпеченню звязку дистанцій сигналізації та звязку (ШЧД). Однак цей обовязок покладався на Позивача. Згідно Посадової інструкції (п. 2.3) Позивач «здійснює технічну організацію та супровід селекторних нарад», а ці роботи не включають в себе оповіщення учасників нарад, що вбачається з Інструкції ЦЗС-001.

Таким чином, доведеним є факт, що Позивач на вимогу Відповідача тривалий час виконував не передбачену Посадовою інструкцією роботу, що додатково не оплачувалася в порушення ст.ст. 31, 32,105 КЗпП.

За змістом ст. 38 КЗпП України працівник має право з власної ініціативи в будь-який час розірвати укладений з ним на невизначений строк трудовий договір. При цьому строк розірвання трудового договору і його правові підстави залежать від причин, які спонукають працівника до його розірвання і які працівник визначає самостійно. В разі, якщо вказані працівником причини звільнення - порушення працедавцем трудового законодавства (ч. 3 ст. 38 КЗпП України), не підтверджуються, або працедавцем не визнаються, останній не вправі самостійно змінювати правову підставу розірвання трудового договору на ч. 1 ст. 38 КЗпП України.

Така правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України в справах №6-120цс від 31.10.2012 року та №6-цс13 від 22.05.2013 року, які, з точки зору ч. 4 ст. 263 ЦПК України, є обов'язковими для всіх судів України.

Згідно з даними постановами для визначення правової підстави розірвання трудового договору за ч. 3 ст. 38 КЗпП України значення має сам лише факт порушення роботодавцем законодавства про працю, що спонукало працівника до розірвання трудового договору з власної ініціативи, а не поважність причини такого порушення та його істотність.

Звільнення за ч. 1 ст. 38 КЗпП, яке фактично відбулося, можливо лише за власним бажанням працівника, однак вказане звільнення було здійснено поза волею позивача, так як його воля була направлена на звільнення по власній ініціативі саме у звязку з порушенням відповідачем норм законодавства України про працю в порядку ч. 3 ст. 38 КЗпП, про що свідчить його власноруч складена заява від 21 лютого 2018 року. Позивач не мав наміру звільнятися за власним бажаннями в порядку ч. 1 ст. 38 КЗпП.

Таким чином, відповідач протиправно змінив правові підстави звільнення позивача, відтак є підстави для зміни формулювання причин розірвання договору з позивачем за ч. 1 ст. 38 КЗпП України на ч. 3 ст. 38 КЗпП України, а також стягнення на користь позивача з відповідача передбаченої ст. 44 КЗпП України вихідної допомоги та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Статтею 44 КЗпП України визначено, що вихідна допомога виплачується при припиненні трудового договору внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38-39) - у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку.

Виходячи з викладеного, суд вважає обґрунтованими вимоги позивача в частині зміни підстав її звільнення з роботи та стягнення з відповідача вихідної допомоги в порядку, визначеному ст.44 КЗпП України.

Ухвалою суду від 11.06.18 р. від Регіональної філії Одеська залізниця ПАТ Українська залізниця витребувано відомості щодо середньої заробітної плати ОСОБА_1 з відповідним розрахунком згідно Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 р. за № 100.

На виконання вказаної ухвали, відповідачем надано до суду довідку б/н від 10.07.2018 р., з якої вбачається заробітна плата позивача за останній повний відпрацьований місяць (лютий 2018 р.), без надання розрахунку згідно Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. за №100.

Відповідно до абз. 3 п. 2 Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати і середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Згідно з п. 8 Порядку, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

З документу Розрахунок середньої зарплати за січень-лютий 2018 р. ОСОБА_1Д., що доданий до листа РФ Одеська залізниця на ім'я представника позивача від 02.08.2018 р. вбачається, що середня зарплата позивача за годину становить 61,41 грн., а середня норма годин на місяць становить 163 години, відтак середня зарплата відповідача згідно Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 р. за №100, становить 10009,83 грн. (61,40 х 163).

Таким чином, до стягнення з відповідача належить, також, 30 029,49 грн. вихідної допомоги (10009,83 грн. х3 = 30 029,49 грн.)

Відповідно до вимог ч.1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Згідно зі статтею 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день його звільнення. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обовязок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать; в разі невиконання такого обовязку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.

Таким чинном, у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці працівник має право без обмежень будь-яким строком звернутись до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які він має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, незалежно від того, чи здійснив роботодавець нарахування таких виплат.

З огляду на вищевикладене, суд вважає за необхідне стягнути з Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виплати вихідної допомоги у розмірі 60058,98 грн.;

Відшкодування працівнику моральної шкоди в зв'язку з порушенням його трудових прав врегульовано ст.237-1 КЗпП України.

Відповідно до п.3 постанови № 4 від 31.03.1995 року /з наступним змінами/ Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної/немайнової/шкоди/ під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

У п. 13 даної постанови роз'яснено, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Порушення законних прав позивача призвело до моральних страждань, втрати ним нормальних життєвих завязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.Через порушення відповідачем прав позивача та норм трудового законодавства України позивач був вимушений звільнитися з єдиного місця роботи, з підприємства, якому присвятив значну частина власного життя: з 1995 року відповідач безперервно працював в структурі ПАТ Українська Залізниця, яке було єдиним місцем роботи позивача після закінчення ВНЗ.

Виходячи з викладеного вище, обґрунтування моральної шкоди з боку позивача, обставин її завдання та вини відповідача в порушенні його трудових прав, виходячи з засад розумності та справедливості, суд, керуючись внутрішнім переконанням, вважає за достатньо визначити розмір моральної шкоди, яку необхідно стягнути на користь позивача у розмірі 10 009,83 гривень.

Після всебічного, повного дослідження, оцінки наявних матеріалів та обставин справи суд дійшов висновку, щодо необхідності задоволення позовних вимог, вважає їх обґрунтованими і доведеними.

Згідно зі ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом, у передбаченихЦПК Українивипадках.

Відповідно до ч.ч.1,5,6 ст.81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.1 ст.89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

На підставі викладеного та керуючись: ст. 21,23, 24, 232, 233, 237-1 КЗпП України, ст. ст. 1, 2, 5, 11, 76-80, 81, 89, 241, 247, 258, 263-265, 273, 354, ЦПК України; суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Змінити формулювання причини звільнення позивача з роботи з Виробничого підрозділу служби сигналізації та звязку «Одеська дистанція звязку» Регіональної філії «Одеська залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» із «звільнити за власним бажанням, ст.38 КЗпП України» на «звільнити за власним бажанням внаслідок порушення роботодавцем законодавства про працю, ч. 3 ст.38 КЗпП України»;

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 (65025, АДРЕСА_1) вихідну допомогу у розмірі 30 029,49 грн.;

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 (65025, АДРЕСА_1) середній заробіток за час затримки виплати вихідної допомоги у розмірі 60058,98 грн.;

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 (65025, АДРЕСА_1) компенсацію моральної шкоди в розмірі 10 009,83 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення суду складений 18.10.2018 року.

Суддя А.Ю. Бойчук