Справа № 182/5733/18
Провадження № 2/0182/2988/2018
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

22.10.2018 року м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Рунчевої О. В.

секретаря Нагаєвої Н. О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Нікополі за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач 08.08.2018 року звернувся до суду з зазначеним позовом, посилаючись на наступні обставини.

Відповідач 26.07.2011 року звернувся до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у звязку з чим підписав заяву б/н від 26.07.2011 року, згідно якої отримав кредит у розмірі 5400,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/, складає між ним та Банком Договір, що підтверджується підписом відповідача у заяві.

Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту Банк керувався п.п.2.1.1.2.3., 2.1.1.2.4. Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що Клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, і Клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт.

Підписання даного Договору є прямою і безумовною згодою Позичальника щодо прийняття будь-якого розміру Кредитного ліміту, встановленого Банком, відповідно до п.2.1.1.2.4. Умов та Правил надання банківських послуг.

Згідно п.2.1.1.5.7 Договору власник картрахунку зобов'язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафту.

Овердрафт ( п. 1.1.1.52 Договору) це короткостроковий кредит який надається банком клієнту у разі перевищення суми операцій по платіжній картці над сумою залишку коштів на його рахунку в розмірі ліміту кредитування.

У порушення ст.ст. 526,527,530,1054 ЦК України та умов Договору відповідач зобовязання за вказаним Договором належним чином не виконав.

Станом на 31.05.2018 року заборгованість відповідача за Договором склала 112575 грн. 37 коп., яка складається з наступного:

- 5026,44 грн. - заборгованість за кредитом ;

- 107548,93 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом з 26.07.2011 року по 31.10.2017 року.

Тому позивач просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за Договором у розмірі 112575 грн. 37 грн. та понесені ним судові витрати.

Ухвалою суду про відкриття провадження у справі від 05.09.2018 року позовна заява прийнята до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, що відповідає вимогам ст. 279 ЦПК України. Відповідачу був наданий строк 15 днів з дня отримання ним такої ухвали суду, на подачу відзиву на позовну заяву.

В матеріалах справи наявний відзив ОСОБА_1 на позовну заяву про стягнення заборгованості, що надійшов на адресу суду 02.10.2018 року. У своєму відзиві відповідач ОСОБА_1 позов визнає частково, лише в частині стягнення з нього заборгованості за кредитом у розмірі 5026,44 грн. та в частині судових витрат у розмірі 1762,00 грн. В решті позовних вимог просить відмовити, посилаючись на те, що зазначений позивачем розмір заборгованості по відсоткам є несправедливими і несе у собі явний та істотний дисбаланс між його правами та обовязками та правами та обовязками позивача.

Посилався на постанову Верховного суду України від 03.09.2014 року № 6-100цс14, згідно якої у випадку, передбаченому ч. 3 ст. 551 ЦК України, розмір неустойки значно перевищує розмір збитків, суд своїм рішенням може зменшити розмір неустойки.

Відповідач зазначив, що не заперечує про те, що 26.07.2011 року він підписав заяву б/н, згідно якої позивач надав йому кредит у розмірі 5400,00 грн. у вигляді встановленого кредиту на картковий рахунок. Однак заперечує проти розміру стягнення відсотків за кредитом.

Також посилався на те, що позивачем пропущено строк звернення до суду, передбачений ст. 257 ЦК України, оскільки останнє нарахування відсотків було здійснено 26.12.2013 року, тому граничний строк стягнення з нього відсотків за кредитом становить 26.12.2016 року. В той же час позивач звернувся до суду з позовом у вересні 2018 року.

Ухвалою суду про відкриття провадження у справі від 05.09.2018 року також було встановлено позивачу строк для подання відповіді на відзив, згідно вимог ч.ч. 3 та 5 ст. 178 ЦПК України, однак відповіді на відзив від Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до суду подано не було.

Справу розглянуто за наявними у справі матеріалами, що відповідає вимогам ч. 5 ст. 279 ЦПК України.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що вимоги позивача на підставі ст.ст. 525, 526, 610-612, 625, 629, 1048-1050, 1054, 1056-1 ЦК України підлягають задоволенню.

За частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України).

Відповідно до ст. 625 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Ст. 627 ЦК України зазначає, що відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Згідно ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобовязання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Статтею 610 Цивільного кодексу України встановлено, що порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання.

Судом встановлено та не оспорювалося сторонами, що відповідач ОСОБА_2 26.07.2011 року звернувся до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у звязку з чим підписав заяву б/н від 26.07.2011 року, згідно якої отримав кредит у розмірі 5400,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок (а.с. 10-11).

Відповідачем було підписано заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, у даній заяві зазначено, що підписавши заяву, відповідач згоден з тим, що ця заява разом із Памяткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг , а також Тарифами становить між ним та Банком Договір про надання банківських послуг. Окрім цього зазначено, що відповідач ознайомився та згоден з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами Банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді, зобовязався виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті ПриватБанку.

Відповідно до п. 2.1.1.2.4. Умов, підписання цього Договору є прямою та безумовною згодою Клієнта відносно прийняття будь-якого розміру Кредитного ліміту, встановленого Банком.

Відповідно до п. 2.1.1.5.5. Умов, Клієнт зобовязаний погашати заборгованість за Кредитом, процентам за його використання, по перевитраті платіжного ліміту, а також сплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором.

Відповідно до п. 2.1.1.5.6. Умов, Клієнт зобовязаний, у випадку невиконання зобовязань по Договору, за вимогою Банку виконати зобовязання по поверненню Кредиту (в тому числі простроченого Кредиту та Овердрафту), оплаті винагороди Банку.

Згідно п.2.1.1.5.7 Договору власник картрахунку зобов'язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафту.

Овердрафт ( п. 1.1.1.52 Договору) це короткостроковий кредит який надається банком клієнту у разі перевищення суми операцій по платіжній картці над сумою залишку коштів на його рахунку в розмірі ліміту кредитування.

Відповідно до п. 2.1.1.12.11 Умов, Банк має право вимагати дострокового виконання Боргових зобовязань в цілому або в визначеній Банком долі у випадку невиконання Держателем та/або Довіреною особою Держателя своїх Боргових та інших зобовязань по цьому Договору.

Як вбачається з довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки клієнта ОСОБА_1 (картрахунок № 856800 від 26.07.2011 року), старт карткового рахунку, дата проведення 26.07.2011 року, SAMDN6382, 856800, U180, Універсальна 180+, встановлено кредитний ліміт 26.07.2011 року у розмірі 300,00 грн. 26.07.2011 відбулося збільшення кредитного ліміту до 2000,00 грн., 21.08.2011 року відбулося збільшення кредитного ліміту до 2400,00 грн. 18.02.2012 року відбулося збільшення кредитного ліміту до 4900,00 грн., 12.03.2012 року відбулося збільшення кредитного ліміту до 5400,00 грн. Остання зміна кредитного ліміту відбулася 29.01.2014 року, відбулося зниження кредитного ліміту, встановлено кредитний ліміт 5030,00 грн. (а.с. 9 на звороті).

Позивач свої зобовязання за Договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту.

У порушення умов Договору відповідач свої зобовязання за Договором належним чином не виконав, що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с.5-8).

Станом на 31.05.2018 року заборгованість відповідача за Договором склала 112575 грн. 37 коп., яка складається з наступного:

- 5026,44 грн. - заборгованість за кредитом ;

- 107548,93 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом з 26.07.2011 року по 31.10.2017 року. (а.с. 5-6).

Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.

У відповідності до ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_1 не оспорював, що підписав Анкету-Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг та отримав кредит у розмірі 5400,00 грн. у вигляді встановленого кредиту на карткових рахунок. Крім того, відповідач не заперечує, що користувався кредитними коштами та згоден із сумою заборгованості за кредитом у розмірі 5026, 44 грн.

Щодо посилання відповідача на те, що розмір заборгованості по відсоткам є несправедливими і несе у собі явний та істотний дисбаланс між його правами та обовязками та правами та обовязками позивача, суд приходить до наступного.

Відповідно до статті 599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору (частини перша, друга статті 1054 ЦК України).

Відповідно до п. 6.5 Умов та правил надання банківських послуг, - позичальник зобов'язався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором.

Згідно п. 6.6 Умов та правил надання банківських послуг, - у разі невиконання зобов'язань за договором, на вимогу Банку виконати зобов'язання з повернення кредиту, оплати винагороди банку.

Таким чином, умовами договору, укладеного між сторонами, чітко передбачено обовязок боржника сплачувати чергові платежі, відсотки за користування кредитом у визначені строки та відповідальність за порушення умов договору.

Відповідно до абз. 1, 3 п. 27 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30.03.2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», судам розяснено, що проценти, які підлягають сплаті згідно з положеннями статей 1054, 1056-1 ЦК України, у такому порядку не підлягають зменшенню через неспівмірність із розміром основного боргу, оскільки вони є платою за користування грошима і підлягають сплаті боржником за правилами основного грошового боргу.

При цьому, вирішуючи питання щодо одночасного стягнення процентів, визначених статтями 536, 1048, 1056-1, 1061 ЦК України і трьох процентів річних від простроченої суми відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, слід мати на увазі, що проценти, визначені статтями 536, 1048, 1056-1, 1061 ЦК України, є платою за користування чужими грошовими коштами, яка, за відсутності іншої домовленості сторін, сплачується боржником за весь період користування грошовими коштами, у тому числі після настання терміну їх повернення. Поряд з цим, за порушення виконання грошового зобовязання на боржника покладається відповідальність відповідно до ст. 625 ЦК України, яка полягає у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового обов'язку у вигляді відшкодування матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення, а також сплати трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Беручи до уваги різну правову природу процентів, передбачених статтями 536, 1048, 1056-1, 1061 ЦК України, і процентів, що стягуються відповідно до ст. 625 ЦК України, а також відсутність у чинному законодавстві обмежень, одночасне стягнення процентів, передбачених ст. 536 ЦК та іншими статтями, і відшкодування інфляційних збитків за весь час прострочення, а також сплата трьох процентів річних від простроченої суми, передбачених ст. 625 ЦК, є правомірним.

Відповідно до статті 616 ЦК України якщо порушення зобов'язання сталося з вини кредитора, суд відповідно зменшує розмір збитків та неустойки, які стягуються з боржника. Суд має право зменшити розмір збитків та неустойки, які стягуються з боржника, якщо кредитор умисно або з необережності сприяв збільшенню розміру збитків, завданих порушенням зобов'язання, або не вжив заходів щодо їх зменшення.

Отже, положення статті 616 ЦК України дійсно передбачають право суду, за певних умов, зменшити розмір збитків та неустойки, які стягуються з боржника. Однак зазначене стосується цивільно-правової відповідальності боржника, а не сплати ним основного грошового боргу за кредитним договором, що суд на підставі вказаної норми закону змінити не може.

Виходячи з того, що нараховані Акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» проценти є платою за користування кредитними коштами, отриманими за договором, а не мірою відповідальності за порушення зобовязання, позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за відсотками за кредитом є обґрунтованими, тому підлягають до стягнення з відповідача ОСОБА_1 відсотки за користування кредитними коштами за кредитним договором № б/н від 26.07.2011 року в сумі 107548,93 грн.

Вирішуючи питання про застосування до вимог позивача позовної давності суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки.

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом установлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та пята статті 261 ЦК України).

Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (частина перша статті 259 ЦК України).

За змістом правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 01 жовтня 2014 року у справі № 134цс14, відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 6 листопада 2013 року № 6 - 116 цс 13.

Згідно наданих суду матеріалів справи, відповідач користувався коштами позивача, неодноразово частково погашав заборгованість за наданим кредитом, останнє погашення кредиту у сумі 66, 88 грн. було здійснено відповідачем 03.11.2015 року, що підтверджується розрахунком заборгованості відповідача за кредитним договором № б/н від 26.07.2011 року (а.с.5-7). В подальшому, починаючи з грудня 2015 року будь-яке погашення заборгованості не здійснювалося. З зазначеним позовом Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду 08.08.2018 року., тобто в межах строку позовної давності.

З огляду на це, суд відхиляє доводи відповідача про пропуск строку позовної давності за отриманим кредитом.

Таким чином, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги є обґрунтованими, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитом в загальній сумі 112 575,37 грн.

Також, на підставі ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1762 грн. 00 коп., сплачений останнім при подачі позову (а.с.1)

Керуючись ст.ст. 12, 13, 80, 81, 89, 141, 178, 259, 263-265, 268 ЦПК України, ст.ст. 207, 251, 253, 256-258, 261, 267, 525, 526, 610-612, 625, 629, 634, 1048-1050, 1054, 1056-1 ЦК України,-

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1), що зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», що знаходиться за адресою 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1 Д, заборгованість за Договором № б/н 26.07.2011 року в сумі 112 575,37 грн. (сто дванадцять тисяч пятсот сімдесят пять грн. 37 коп.)

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1), що зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», що знаходиться за адресою 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1 Д, судовий збір у розмірі 1762 грн. 00 коп. (одна тисяча сімсот шістдесят дві грн. 00 коп.).

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду до або через Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: ОСОБА_3