КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОСОБА_1
____________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 520/6867/18
Провадження № 2-п/520/98/18
УХВАЛА

03.10.2018 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді Петренка В.С.

за участю секретаря Шевчук В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі заяву ОСОБА_2 Крістіни Володимирівни про перегляд заочного рішення Київського районного суду м. Одеси від 19 грудня 2006 року по цивільній справі №2-7151/06 за позовом

ОСОБА_3

до ОСОБА_2

про визнання угоди дійсною,

ВСТАНОВИВ:

Заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 19 грудня 2006 року по цивільній справі №2-7151/06 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання угоди дійсною, позовні вимоги ОСОБА_3 було задоволено. Визнано дійсним договір №96/1297 від 16 вересня 1996року, посвідчений на Одеській Універсальній товарній біржі «GIP», згідно з яким ОСОБА_3 придбав, а ОСОБА_2 продала квартиру АДРЕСА_1 і Петрова в м. Одесі.

05.06.2018року ОСОБА_2 Крістіна Володимирівна звернулася до суду із заявою про перегляд заочного рішення Київського районного суду м. Одеси від 19 грудня 2006 року по цивільній справі №2-7151/06 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання угоди дійсною.

В обґрунтування наданої заяви ОСОБА_2 Крістіна Володимирівна посилається на те, що про вказане рішення їй стало відомо лише після судового засідання 12.04.2018року у іншій справі №520/16068/17.

Так, заявниця зазначає, що з 1995року вона проживала разом з батьком - ОСОБА_4 за адресою: м. Одеса, вул. Рожева, 18, у 1996 році батько неодноразово просив її підписувати документи, зміст яких не пояснював.

Заявниця вказує, що нещодавно їй випадково стало відомо, що 16.09.1996року вона, зі згоди батька, підписала договір № 96/1297 купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 і Петрова в місті ОСОБА_1, згідно якого квартиру було продано ОСОБА_5 за 2 000грн. Договір було укладено на Одеській універсальній товарній біржі «GIP», а вказана квартира, як свідчить копія договору купівлі-продажу, що випадково потрапив до неї, була успадкована нею після смерті її бабусі.

На час укладення договору, як зазначає заявниця, вона була неповнолітньою і її батько, скориставшись цим, не пояснивши наслідків угоди, що була нею підписана, ввів її в оману і зловживаючи своїми батьківськими правами, порушивши права неповнолітньої особи, позбавив її права власності на нерухоме майно.

ОСОБА_4 Крістіна Володимирівна вказує, що оспоривши в суді даний договір, з документів, наданих ОСОБА_3, вона дізналася про існування рішення суду від 19.12.2006року про визнання вказаного біржового договору дійсним.

Разом з тим, ОСОБА_6 зазначає, що з матеріалів справи №2-7151/2006 вбачається, що вона в суд належним чином не викликалась і була позбавлена участі у справі, чим грубо порушено її права як сторони у справі.

Судом не було виконано приписи статті 74 ЦПК України (в редакції від, що діяла на час розгляду справи), а саме, згідно частини 9 зазначеної статті, відповідач, місце проживання (перебування чи роботи) або місцезнаходження якого позивачеві невідоме, навіть після його звернення до адресного бюро і органів внутрішніх справ, викликається в суд через оголошення у пресі.

Тобто, на думку заявниці, позивач має вчинити певні дії для встановлення місця проживання відповідача для його належного сповіщення, а розміщення оголошення у пресі про виклик до суду судом здійснюється лише після того, як звернення до адресного бюро не дало змоги встановити адресу проживання відповідача, а у матеріалах справі відсутні докази звернення до адресного бюро для встановлення її місця проживання, а тому розміщення судом оголошення у пресі не може вважатися належним сповіщенням її про розгляд справи.

Вказані порушення спричинили усунення її від участі у розгляді справи і позбавили її скористатись своїми правами, передбаченими статтями 27, 31 ЦПК України (в редакції від 14.04.2006року).

При цьому, на думку заявниці, судом першої інстанції було порушено принцип змагальності сторін, встановлений статтею 10 ЦПК України (в редакції від 14.04.2006року).

Крім того, форма самого рішення не відповідає вимогам ЦПК України (в редакції від 14.04.2006року), оскільки фактично відбувся заочний розгляд справи у відповідності до статей 224-227 ЦПК України (в редакції від 14.04.2006року), однак в рішенні не вказано, що воно є заочним, хоча в ньому наявні посилання на вказані статті, як на такі, яким суд керувався при ухваленні рішення.

Заявниця вказує, що суд, задовольняючи позов залишив поза увагою наступні норми матеріального права, а саме: ст.ст. 47, 48, 53 ЦК УРСР (1963року), ст.ст. 78, ч. 1 та ч.2 ст. 45 КпШС України, який діяв на час виникнення спірних правовідносин), що призвело до незаконного рішення.

Також заявниця зазначає, що на час укладення договору вона була неповнолітньою і її батько - ОСОБА_4, скориставшись цим, не пояснивши їй наслідків угоди і зловживаючи своїми батьківськими правами, порушив її права як неповнолітньої в той час особи, позбавив її права власності на нерухоме майно, а виходячи з аналізу норм статей 13, 14 ЦК УРСР щодо обсягу дієздатності неповнолітніх осіб, неповнолітня особа не може бути членом біржі, оскільки не має повної цивільної дієздатності і не може сплачувати членські внески, здійснювати біржові операції тощо. Така особа вправі вчиняти лише дрібні побутові угоди.

З урахуванням викладеного, вважаючи, що договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 і Петрова в місті ОСОБА_1 за № 96/1297 від 16.09.1996року, не міг бути визнаний судом дійсним у звязку із численними порушеннями норм діючого на час укладення договору законодавства: укладення договору неповнолітньою особою, відсутність дозволу органу опіки та піклування на укладення даної угоди, відсутність нотаріального посвідчення угоди, ціна квартири не відповідає її інвентарній оцінці, грошові кошти за продаж квартири нею не отримані, ОСОБА_4 Крістіна Володимирівна звернулася до суду з заявою про перегляд вказаного заочного рішення Київського районного суду м. Одеси від 19 грудня 2006 року по цивільній справі №2-7151/06.

Відповідно до автоматизованої системи документообігу заяву про перегляд заочного рішення було розподілено судді Київського районного суду м. Одеси Літвіновій І.А.

Ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси Літвінової І.А. від 30.07.2018року було поновлено ОСОБА_4 Крістіні Володимирівні строк на подання заяви про перегляд заочного рішення Київського районного суду м. Одеси від 19 грудня 2006року у цивільній справі №2-7151/06.

Ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси Літвінової І.А. від 07.08.2018року було прийнято заяву ОСОБА_4 Крістіни Володимирівни про перегляд заочного рішення Київського районного суду м. Одеси від 19 грудня 2006 року у цивільній справі №2-7151/06 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання угоди дійсною.

05.09.2018року представник ОСОБА_2 Крістіни Володимирівни, з метою забезпечення розгляду справи у передбачені цивільним процесуальним законодавством строки, звернувся до суду з заявою про проведення повторного автоматичного розподілу справи, оскільки суддя Київського районного суду м. Одеси Літвінова І.А. знаходиться у відпусті на строк більше 14 днів.

Розпорядженням в.о. керівника апарату суду ОСОБА_7 за №226 від 11.09.2018року, відповідно до пункту 2.3.52 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, було призначено потворний автоматизований розподіл судової справи №520/6867/18.

Відповідно до повторного автоматизованого розподілу заяву про перегляд заочного рішення було розподілено судді Київського районного суду м. Одеси Петренку В.С.

Ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси Петренка В.С. від 13.09.2018року було прийнято заяву ОСОБА_2 Крістіни Володимирівни про перегляд заочного рішення Київського районного суду м. Одеси від 19 грудня 2006 року по цивільній справі №2-7151/06 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання угоди дійсною, до розгляду. Призначено заяву ОСОБА_2 Крістіни Володимирівни про перегляд заочного рішення Київського районного суду м. Одеси до судового розгляду у відкритому судовому засіданні.

У судовому засіданні 03.10.2018року представник заявника підтримала надану заяву про перегляд заочного рішення суду, просив суд її задовольнити, заочне рішення скасувати.

У судовому засіданні 03.10.2018року представник позивача просив суд залишити заяву про перегляд заочного рішення Київського районного суду м. Одеси від 19 грудня 2006 року по цивільній справі №2-7151/06 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання угоди дійсною, без задоволення, з підстав, зазначених у запереченнях на заяву.

Так, в обґрунтування наданих заперечень представник позивача посилається на те, що для скасування заочного рішення немає підстав, воно прийнято з дотриманням норм чинного законодавства України, а заявник не навів ніяких підстав для його скасування.

Представник позивача вказує, що твердження відповідача ОСОБА_6 про те, що вона належним чином не викликалась та була позбавлена участі у справі не відповідає дійсності, оскільки суд у встановленому законом порядку двічі повідомляв відповідача про день, час та місце розгляду зазначеної справи, що було передбачено ст.ст. 74, 76 ЦПК України (в редакції від 14.04.2006року, що діяла на час розгляду справи).

Суд направляв на адресу відповідача судові повістки про виклик у судові засідання, також повідомляв через оголошення в пресі.

Тобто, на думку позивача, суд виконав усі приписи закону щодо належного сповіщення відповідача, та не порушив норм чинного законодавства України щодо виклику осіб до суду, а те, що відповідач не зявився до судового засідання не може бути поважною причиною неприбуття (відсутності) відповідача на судовому засіданні.

Відповідно до ч.1 ст. 288 ЦПК України заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не зявився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Для скасування заочного рішення суду необхідно встановити не лише поважність причин неявки відповідача у судове засідання, а й те, що аргументи щодо обставин справи впливали на правильне її вирішення. Лише при встановленні цих двох умов у суду є підстави для скасування заочного рішення суду.

Таким чином, з урахуванням того, що підставою для скасування заочного рішення може бути тільки наявність одночасно усіх умов, встановлених ч.1 ст. 288 ЦПК України, а саме: доведеність обставин, що: відповідач не зявився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

У поданій заяві не міститься жодного посилання на докази, які б на думку суду мали б суттєве значення для вирішення даної справи.

Так, суд приймає до уваги, що заявниця - ОСОБА_6 Крістіна Володимирівна не була належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, оскільки судом направлялися судові повістки на адресу, вказану позивачем у позовній заяві: м. Одеса, вул. Ільфа і Петрова, 10, кв. 91, та не було направлено запит до адресно-довідкового бюро щодо повідомлення місця реєстрації відповідача, відповідно до ч. 3 ст. 122 ЦПК України, в редакції, яка діяла на час ухвалення рішення.

При цьому, відповідач - ОСОБА_6 Крістіна Володимирівна (ОСОБА_2) була зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується довідкою від 18.09.2006року за №422, яка наявна у матеріалах цивільної справи №2-7151/06.

Разом з тим, суд не приймає до уваги доводи заявниці про те, що договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 і Петрова в місті ОСОБА_1 за № 96/1297 від 16.09.1996року, не міг бути визнаний судом дійсним у звязку із численними порушеннями норм діючого на час укладення договору законодавства, а саме: укладення договору неповнолітньою особою, відсутність дозволу органу опіки та піклування на укладення даної угоди, відсутність нотаріального посвідчення угоди, ціна квартири не відповідає її інвентарній оцінці, грошові кошти за продаж квартири нею не отримані, з огляду на таке.

З матеріалів цивільної справи №2-7151/06 вбачається, що 16.09.1996року на Одеській Універсальній Товарній Біржі GIP між ОСОБА_2, яка на той час була неповнолітньою, та ОСОБА_3 був укладений договір №96/1297 від 16 вересня 1996року купівлі-продажу нерухомого майна - квартири АДРЕСА_3 і Петрова в місті ОСОБА_1.

Договір був зареєстрований на Одеській Універсальній Товарній Біржі GIP в журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю, реєстраційний №96/1297 від 16 вересня 1996року.

Вказаний договір було укладено зі згоди Органу опіки та піклування виконкому Київської районної ради народних депутатів, яким було надано згоду ОСОБА_4 на продаж квартири АДРЕСА_3 і Петрова в місті ОСОБА_1, яка належала його доньці - ОСОБА_2, 1981р.н. Договір купівлі-продажу квартири буде укладено ОСОБА_2, 1981р.н., від свого імені зі згоди батька.

Значене підтверджується копією відповідного рішення виконкому Київської районної ради народних депутатів, яке наявне у матеріалах справи №520/6867/18.

На момент укладання договору купівлі-продажу вказаної квартири був чинним Закон України "Про товарну біржу", відповідно до умов якого договори, оформлені товарною біржею, визнавались дійсними, а сам правочин купівлі-продажу було вчинено з дотриманням вимог діючого на той час законодавства. Договір, укладений на товарній біржі, подальшому нотаріальному посвідчення не підлягав.

Суд також критично оцінює посилання заявниці на те, що грошові кошти за продаж квартири нею не отримані, оскільки з пункту 6 спірного договору вбачається, що (продавцем) ОСОБА_2 до підписання даного договору отримані гроші за продану квартиру у розмірі 2000грн.

Крім того, суд зазначає, що будь-яких доказів, які мають істотне значення для правильного вирішення справи відповідачем до заяви про перегляд заочного рішення не надано.

Враховуючи викладене, оскільки підставою для скасування заочного рішення може бути тільки наявність одночасно усіх умов, встановлених ч.1 ст. 288 ЦПК України, а саме: доведеність обставин, що: відповідач не зявився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи, суд вважає, що заяву ОСОБА_2 Крістіни Володимирівни про перегляд заочного рішення Київського районного суду м. Одеси від 19 грудня 2006 року по цивільній справі №2-7151/06, слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 287, 288 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_2 Крістіни Володимирівни про перегляд заочного рішення Київського районного суду м. Одеси від 19 грудня 2006 року по цивільній справі №2-7151/06 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання угоди дійсною залишити без задоволення.

Ухвала оскарженню в апеляційному порядку не підлягає.

Заочне рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційному суду через суд першої інстанції апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Повний текст ухвали складено 05.10.2018року.

Суддя Петренко В. С.