Справа № 316/422/18
Провадження № 2/316/453/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" жовтня 2018 р. м.Енергодар

Енергодарський міський суд Запорізької області

у складі головуючого судді: Бульби О.М.,

при секретарі: Черкашиній О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Енергодар Запорізької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про встановлення факту спільного проживання та поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, -

ВСТАНОВИВ:

21.03.2018 року ОСОБА_1 (далі - позивач), звернулась до Енергодарського міського суду Запорізької області з позовною заявою до ОСОБА_2 (далі - відповідач) встановлення факту спільного проживання та поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, з підстав передбачених ст.60-74 Сімейного кодексу України.

В обґрунтування позову зазначає, що що в жовтні 2007 року познайомилась з відповідачем, допомагаючи йому у підготовці документів та з листопада цього ж року вони почали зустрічатись, а з 2008 року почали житин разом однією сім'єю в квартирі за адресою АДРЕСА_1, яка належить позивачу на праві спільної власності. На той момент вони обидва були розлучені. Зазначає, що з відповідачем спільно вирішували питання ведення домашнього господарства та бюджету, виховання та дозвілля дітей, доньки позивача від першого шлюбу та доньки відповідача від першого шлюбу .

В літку 2008 року вирішивши придбати машину, зібрали всі наявні грошові кошти, так нею було знято 30000 грн. з картки банку Аваль. Згідно з квитанцією №К7/Т/11 від 29.09.2008 р. на підставі довідки-рахунку №АП-0000935 В Д від 29.09.2008 р. на рахунок ТОВ «Альфа-плюс» ними були перераховані 105900 грн. Згідно з квитанцією №К7/Т/11 від 29.09.2008 р. на підставі довідки-рахунку №АП-0000935 В Д від 29.09.2008 р. на рахунок ТОВ «Альфа-плюс» ними були перераховані 105900 грн. Згідно з договором купівлі-продажу транспортного засобу №278-М/2008 від 30.09.2008 р. між ТОВ «Альфа-Плюс» ОСОБА_2 придбав автомобіль SUZUKI SX-4 вартістю 105900 грн., який оформив на себе, запевнивши її, що у випадку розставання виплатить мені половину вартості машини.

На протязі 2008-2011 року решту коштів, які вони брали в борг у ОСОБА_3 для придбання автомобіля, були повернуті шляхом поповнення валютного рахунку ОСОБА_4 в ОТП Банку Відразу після придбання автомобіля ми разом з дітьми поїхали в Запоріжжя. Згідно даних сайту http://rst.Ua/oldcars/suzuki/sx4/2.html вартість аналогічного автомобіля зі схожими технічними характеристиками дорівнює станом на 06 лютого 2016 року 221300 грн.

В вересні 2011 року між позивачем та відповідачем було зареєстровано шлюб про що видано відділом державної реєстрації актів цивільного стану Енергодарського міського управління юстиції Запорізької області 12.01.2012 р. свідоцтво, серія НОМЕР_1. Від шлюбу мають доньку ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1. В лютому 2012 року дитині була встановлена інвалідність до 18 років (діагноз - трисомія 21 хромосоми, вроджена вада серця). У вересні 2017 року відповідач пішов з сім`ї.

Просить суд:

- визнати факт проживання однією сім'єю з січня 2008 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 до укладання шлюбу;

- стягнути з ОСОБА_2 на свою користь дві третини ринкової вартості автомобіля в розмірі 147533 грн.

В судовому засідання позивач ОСОБА_1 надала суду пояснення, які фактично співпадають із змістом позову та змістом Відповіді на відзив відповідача (а.с.68-70), позовні вимоги підтримала та просить суд їх задовольнити. Надала до суду 10.08.2018 року письмові міркування щодо допиту свідків (а.с.119-120), пояснення на обґрунтування позовних вимог викладених у письмовій формі (а.с.132-133).

В судове засідання відповідач ОСОБА_2 не з'явився, надав до суду письмову заяву про розгляд справи у його відсутності за присутності представника ОСОБА_6, позовні вимоги не визнає, просить відмовити в їх задоволенні (а.с.53).

В судовому засіданні представник відповідача - ОСОБА_6, яка діє на підставі письмової довіреності (а.с.54), оригінал якої було судом оглянуто під час розгляду справи, надала пояснення, відповідно до змісту яких вважає недоведеним позивачем наявності спільного бюджету, ведення спільного господарства, а отже і права у позивача на поділ майна, що належить відповідачу, виклавши також пояснення в заперечення позову у письмовій формі (а.с.146-154). Відповідно до змісту письмових пояснень, представник зауважує на відсутності конкретної дати початку спільного проживання, відсутність доказів спільного придбання майна в інтересах сім`ї, ведення спільного господарства, оскільки спільний відпочинок, на думку представника відповідача, не доводить спільного проживання. Відсутність документальних доказів участі у витратах на придбання спірного автомобіля, у тому числі і знятих позивачем коштів з карткового рахунку банку та передача їх відповідачу. Крім того, стороною відповідача було надано Відзив на позовну заяву з запереченнями щодо вимог позивача (а.с.57-60). Просить суд в задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Вислухавши пояснення позивача, представника відповідача, свідків: ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_4, ОСОБА_12, ОСОБА_13, всебічно, повно, об'єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з'ясувавши обставини, на які посилався позивач, як на підставу вимог, а сторона відповідача як на підставу своїх заперечень, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наданих доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч.1 ст.7 Сімейного кодексу України (далі - СК України), сімейні відносини регулюються Сімейним кодексом України та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до статті 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Статтею 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Статтею 74 СК України встановлено, що якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Отже, проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною, визначеною законом підставою для виникнення у них прав та обов'язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно.

Визнання майна таким, що належить на праві спільної сумісної власності жінці та чоловікові, які проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою, відбувається шляхом встановлення факту проживання однією сім'єю, ведення спільного побуту, виконання взаємних прав та обов'язків.

Згідно з частиною четвертою статті 368 ЦК України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що особам, які проживають однією сім'єю без реєстрації шлюбу, на праві спільної сумісної власності належить майно, набуте ними за час спільного проживання або набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти.

Зазначене, відповідає і правовому висновку викладеному у постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі №6-1026цс15, майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об'єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб як сім'ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об'єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними. У зв'язку із цим суду під час вирішення спору щодо поділу майна, набутого сім'єю, слід установити не лише факт спільного проживання сторін у справі, а й обставини придбання спірного майна внаслідок спільної праці.

З наданих позивачем до справи у якості доказів спільного проживання з відповідачем у період з 2008 року по 2011 рік було надано фотографії (а.с.27-31, 79-81), пояснень свідків ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_7, ОСОБА_13, ОСОБА_12, ОСОБА_10, ОСОБА_14, ОСОБА_4, підтверджується лише факт наявності стосунків між позивачем та відповідачем, їх спільний відпочинок. Однак, ні поясненнями свідків, ні фотографіями, а також іншими документальними доказами, які було надано позивачем - не підтверджується посилання позивача на спільне проживання з відповідачем у вигляді фактичних шлюбних відносин з веденням спільного господарства, побуту, наявності спільного бюджету, спільних витрат, у тому числі на потреби як сім`ї, спільної праці. Не підтверджено жодним письмовим доказом надання позивачем відповідачу грошових коштів на придбання автомобіля, участь у витратах на його купівлю.

Відповідно до ст.12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Згідно ч.2 ст.77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, аналізуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, про відсутність належних та допустимих доказів які б підтверджували посилання позивача як на наявність шлюбних відносин між нею та відповідачем, а отже і факту спільного з відповідачем проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, так і участі позивача у витратах пов'язаних з придбанням відповідачем спірного автомобіля, у зв'язку з чим позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Згідно п.2 ч.5 ст.265 ЦПК України, у резолютивній частині рішення зазначається про розподіл судових витрат.

Відповідно до вимог ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Однак, враховуючи, що суд дійшов висновку про недоведеність позивачем заявлених вимог, відповідно до приписів ст.141 ЦПК України, судові витрати розподілу на користь позивача не підлягають.

На підставі вищенаведеного, керуючись ст.ст. 4, 10, 12, 13, 43, 76-83, 95, 133, 141, 259, 263-265, 273, 279, 352, 354, 355 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

В задоволені позову відмовити.

Рішення в повному обсязі складено 11.10.2018 року.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Запорізького апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Учасник справи якому повне рішення не було вручено в день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: О. М. Бульба