Справа № 467/1496/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.10.2018 року Арбузинський районний суд Миколаївської області

в складі: головуючого - судді Кологривої Т.М.

за участю секретаря судового засідання Романенко Т.І.

представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представників відповідача ОСОБА_3, ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Арбузинка цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про повернення земельної ділянки та покладення обовязку щодо нездійснення перешкод у її використанні, стягнення моральної шкоди

треті особи без самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_7 сільська рада Арбузинського району Миколаївської області, відділ Держземагенства в Арбузинському районі Миколаївської області

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2016 року позивач ОСОБА_5 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про повернення земельної ділянки та покладення обовязків щодо нездійснення перешкод у її використанні, знесення камяного навісу та стягнення моральної шкоди, мотивуючи свої вимоги тим, що він є власником житлового будинку № 17, розташованого по вул. Вишнева (Потьомкіна) с. Панкратове Арбузинського району Миколаївської області, та земельних ділянок: площею 0.15 га, призначеної для обслуговування житлового будинку та площею 0.13 га, призначеної для ведення особистого підсобного господарства. Відповідач є власником житлового будинку № 19, розташованого по вул. Вишневій та користувачем сусідньої земельної ділянки. Посилаючись на те, що відповідач самовільно змінила межі належних йому земельних ділянок та заволоділа ними у загальному розмірі 43 кв. м: на одній земельній ділянці змінила межу на 0.70 см, заволодівши 21 кв. м землі, а на другій земельній ділянці змінила межу на 1.07 м, а в кінці городу на 1.70 м. Також зазначив, що відповідач біля його погребу, гаражу та літньої кухні побудувала навіс з каменю, стіна якого руйнується, а камені падають на його будівлі та пошкоджують їх, під час дощу вода з даху затікає в погреб, чим спричиняє збільшення вологості у приміщеннях. Вказані дії відповідача призвели до моральних страждань, які він оцінює у розмірі 500 грн. Посилаючись на викладене, позивач прохав зобовязати відповідача повернути йому 21 кв. м земельної ділянки, призначеної для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд та 43 кв. м земельної ділянки, призначеної для ведення особистого селянського господарства, які розташовані по вул. Вишнева, 17 в с.Панкратове Арбузинського району Миколаївської області, зобовязати відповідача знести камяний навіс, побудований на межі їх земельних ділянок по вул. Вишнева, 17 та вул. Вишнева, 19 с.Панкратове Арбузинського району Миколаївської області, стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 500 грн.

Ухвалою суду від 26 вересня 2016 року провадження по справі було відкрито.

Ухвалою суду від 11 жовтня 2016 року відповідача ОСОБА_2 було замінено на ОСОБА_6

Також ухвалою суду від 11 жовтня 2016 року було залишено без розгляду позовні вимоги щодо знесення камяного навісу.

Відповідач ОСОБА_6 подала письмове заперечення, в якому прохала відмовити у позові та зазначила, що 18 листопада 2005 року вона отримала два ОСОБА_8 акти на право власності на земельні ділянки, які розташовані в с.Панкратове Арбузинського району Миколаївської області, вул. Потьомкіна, 19 та стала власницею двох земельних ділянок площами 0.25 га та 0.03 га. Назва вулиці з Потьомкіна на Вишнева змінилася на підставі розпорядження ОСОБА_7 сільської ради від 17 лютого 2016 року № 5-р. Межі зазначених у вказаних ОСОБА_8 актах земельних ділянок вона самовільно не змінювала. З моменту придбання земельних ділянок позивач постійно свариться з нею щодо їх меж, звертався до ОСОБА_7 сільської ради із скаргами. Також вказала, що позивач не забезпечує їй можливість доступу до її сараю для проведення його ремонту.

Крім того, відповідачем ОСОБА_6 було подано доповнення до письмового заперечення, в якому вона зазначила, що їх з відповідачем суміжні земельні ділянки розмежовані камяним парканом, побудованим в тридцяті роки минулого століття, який від давності побудови зруйнувався, камені від нього попадали в обидва боки, таким чином виникла смуга з каменів шириною до двох метрів по всій довжині городу, яка ні нею, ні позивачем не використовується. Межі належної їй земельної ділянки були погоджені попереднім власником разом з позивачем, вона її не змінювала. Акт встановлення спірної межі земельної ділянки від 26 травня 2016 року не має юридичної сили та не тягне юридичних наслідків.

Ухвалою суду від 25 жовтня 2016 року провадження по вказаній справі було зупинено до розгляду цивільної справи за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про визнання недійсними ОСОБА_8 актів на право власності на земельну ділянку.

Ухвалою суду від 12 квітня 2017 року провадження по справі було відновлено після набрання чинності рішення суду по вказаній справі.

Ухвалою суду від 12 червня 2017 року провадження по справі було зупинено у звязку з призначенням по справі судової будівельно-технічної експертизи.

Ухвалою суду від 12 липня 2017 року провадження відновлено для розгляду клопотання експерта про витребування додаткових доказів.

9 жовтня 2017 року експерт повідомив суд про неможливість надання висновку у звязку з ненаданням додаткових матеріалів у повному обсязі.

23 жовтня 2017 року ухвалою суду провадження по справі знову було відновлено.

Ухвалою суду від 8 грудня 2017 року провадження по справі було зупинено у звязку з призначенням по справі судової будівельно-технічної експертизи.

Ухвалою суду від 10 травня 2018 року провадження по справі було відновлено для вирішення клопотання експерта про витребування додаткових доказів.

Ухвалою суду від 8 червня 2018 року провадження по справі зупинено для подальшого проведення експертизи.

Ухвалою суду від 30 липня 2018 року провадження по справі відновлено після проведення експертизи.

У судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги.

Відповідач позовні вимоги не визнала, пояснила суду, що з часу придбання житлового будинку та земельних ділянок у 2005 році вона межі власник земельних ділянок не змінювала. Вважає акт встановлення меж від 3 червня 2014 року таким, що відповідає дійсності, з актом від 26 травня 2016 року не погоджується, поскільки він був складений у її відсутність.

Представник відповідача підтримала доводи відповідача, зазначила, що доводи позивача про те, що відповідач особисто змістила межу у виді металевої сітки нічим не підтверджено, також позивачем не доведено те, що відповідач здійснила самовільне захоплення земельної ділянки, належної позивачу.

Представник третьої особи - відділу Держземагенства в Арбузинському районі Миколаївської області у судове засідання не зявився, подав заяву про розгляд справи у його відсутність.

Представник третьої особи - ОСОБА_7 сільської ради Арбузинського району Миколаївської області пояснив, що з листопада 2015 року він займає посаду голови сільської ради. Позивач неодноразово звертався до сільради з проханням провести обміри межі земельних ділянок його та відповідача. У травні 2016 року він та інші особи проводили заміри земельних ділянок обох сторін. У ході обміру земельної ділянки ОСОБА_5 було встановлено, що вона на 60 см вужча тих розмірів, які вказані у його ОСОБА_8 акті на право власності на земельну ділянку. У ході проведеного обміру межові знаки не встановлювалися.

Вислухавши думки учасників процесу, вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Позивачу ОСОБА_5 на праві власності належить житловий будинок № 17, розташований по вул. Потьомкіна, 17 с. Панкратове Арбузинського району Миколаївської області на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 4 жовтня 1988 року ОСОБА_7 сільською радою Арбузинського району Миколаївської області.

Рішенням ОСОБА_7 сільської ради Арбузинського району Миколаївської області від 13 грудня 1995 року позивачу ОСОБА_5 передано у приватну власність по вул. Потьомкіна, 17 с. Панкратове Арбузинського району Миколаївської області земельну ділянку площею 0.25 га для обслуговування житлового будинку та земельну ділянку площею 0.03 га для ведення особистого підсобного господарства.

На підставі вказаного рішення позивачу ОСОБА_7 сільською радою були видані два ОСОБА_8 акти на право приватної власності на земельну ділянку серії 111-МК № 031334, 031335 від 22 серпня 1997 року на земельну ділянку площею 0.15 га для обслуговування житлового будинку та земельну ділянку площею 0.13 га для ведення особистого підсобного господарства.

Власником суміжної земельної ділянки, розташованої в с. Панкратове по вул. Потьомкіна, 19 є відповідач ОСОБА_6

Рішенням ОСОБА_7 сільської ради Арбузинського району Миколаївської області ХХХ сесії 4 скликання № 10 від 27 вересня 2005 року відповідачу ОСОБА_6 передано у власність земельну ділянку площею 0.25 га для обслуговування житлового будинку та 0.03 га для ведення особистого селянського господарства, які розташовані в с. Панкратово Арбузинського району Миколаївської області, вул. Потьомкіна, 19.

На підставі вказаного рішення відповідач отримала ОСОБА_8 акт на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 836770 площею 0.25 га, розташовану по вул. Потьомкіна, 19 с.Панкратово Арбузинського району Миколаївської області з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку, виданий 18 листопада 2005 року ОСОБА_7 сільською радою Арбузинського району Миколаївської області, а також ОСОБА_8 акт на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 836769 площею 0.03 га, розташовану по вул. Потьомкіна, 19 с.Панкратово Арбузинського району Миколаївської області з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства.

Рішенням Арбузинського районного суду Миколаївської області від 16 лютого 2017 року визнано незаконним та скасовано вказане рішення ОСОБА_7 сільської ради Арбузинського району Миколаївської області ХХХ сесії 4 скликання № 10 від 27 вересня 2005 року у частині передачі у власність ОСОБА_6 земельної ділянки площею 0.25 га для обслуговування житлового будинку та 0.03 га для ведення особистого селянського господарства, які розташовані в с. Панкратово Арбузинського району Миколаївської області, вул. Потьомкіна, 19, також визнано недійсними: ОСОБА_8 акт на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 836770 площею 0.25 га, розташовану по вул. Потьомкіна, 19 с.Панкратово Арбузинського району Миколаївської області з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку, виданий 18 листопада 2005 року ОСОБА_7 сільською радою Арбузинського району Миколаївської області на імя ОСОБА_6, ОСОБА_8 акт на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 836769 площею 0.03 га, розташовану по вул. Потьомкіна, 19 с.Панкратово Арбузинського району Миколаївської області з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, виданий 18 листопада 2005 року ОСОБА_7 сільською радою Арбузинського району Миколаївської області на імя ОСОБА_6.

Крім того, відповідно до нотаріально посвідчених договорів купівлі-продажу від 15.10.2005 року відповідач ОСОБА_6 придбала у ОСОБА_9 житловий будинок № 19, розташований по вул. Потьомкіна с. Панкратово Арбузинського району Миколаївської області, а також земельну ділянку площею 0.13 га з цільовим призначенням для ведення особистого підсобного господарства, яка належала продавцю ОСОБА_9 на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії МК, виданого ОСОБА_7 сільською радою 19 грудня 2001 року на підставі рішення виконкому цієї ж ради за № 57 від 19.12.2001 року.

Рішенням виконавчого комітету ОСОБА_7 сільської ради Арбузинського району Миколаївської області від 26 жовтня 2005 року відповідачу ОСОБА_6 повторно було передано у власність земельну ділянку площею 0.25 га для обслуговування житлового будинку та 0.03 га для ведення особистого селянського господарства, які розташовані в с. Панкратово Арбузинського району Миколаївської області, вул. Потьомкіна, 19.

Стаття 55 Конституції України містить загальну норму, яка означає право кожного звернутися до суду, якщо його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод.

Право власності на землю це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками.

Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них (ст. 78 ЗК України).

Згідно п «г» ч.1 ст. 91 ЗК України власники земельних ділянок зобовязані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів.

Відповідно до ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не повязані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав.

У відповідності до ст. 40 ЗК України громадянам України за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування можуть передаватися безоплатно у власність або надаватися в оренду земельні ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і гаражного будівництва в межах норм, визначених цим Кодексом. Понад норму безоплатної передачі громадяни можуть набувати у власність земельні ділянки для зазначених потреб за цивільно-правовими угодами.

Статтею 125 ЗК України передбачено, що право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою та його державної реєстрації (в редакції до 2009 року).

Відповідно до статті 126 Земельного кодексу України, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчувалося державними актами, форма яких затверджувалася Кабінетом Міністрів України.

Згідно ст.22 Земельного кодексу України 1990 року, який діяв у час набуття права власності на земельні ділянки первісними власниками, право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право.

Право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів (ст.23 ЗК України 1990 року).

Стаття 158 ЗК України 2001 року передбачає, що у разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органів місцевого самоврядування, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, спір вирішується судом.

Відповідно до п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16.04.2004 року №7 згідно зі статтею 158 ЗК України суди розглядають справи за спорами про межі земельних ділянок, що перебувають у власності чи користуванні громадян-заявників, які не погоджуються з рішенням органу місцевого самоврядування чи органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів. Зазначені спори підлягають розгляду місцевими судами незалежно від того, розглядалися вони попередньо органом місцевого самоврядування або органом виконавчої влади з питань земельних ресурсів чи ні. Рішення цих органів щодо такого спору не може бути підставою для відмови в прийнятті заяви чи для закриття провадження в порушеній справі.

Згідно ст.ст.106, 107 ЗК України 2001 року власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними. Основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації.

ОСОБА_7 сільської ради від 11 жовтня 2012 року визначено, що земельна ділянка ОСОБА_5 відповідає розмірам, визначеним у ОСОБА_8 актах серії 111-МК № 031334, 031335.

Відповідно до акта ОСОБА_7 сільської ради від 3 червня 2014 року площі земельних ділянок сторін становлять: у ОСОБА_5 - 0.28 га, у ОСОБА_6 0.28 га та відповідають даним Державного акта.

Згідно акту встановлення спірної межі земельної ділянки від 26 травня 2016 року встановлено, що ОСОБА_2 зайняла частину суміжної земельної ділянки ОСОБА_5 шириною 0.6 метрів, оскільки її земельна ділянка фактично на 0.6 метра ширше, ніж вона повинна бути згідно Державного акту.

Актом обміру земельних ділянок від 26 травня 2017 року визначено розміри земельних ділянок, належним сторонам.

Встановлені у судовому засіданні обставини справи свідчать про те, що між сторонами вже тривалий час існує спір з приводу меж суміжних земельних ділянок.

Судом була призначена судово будівельно - технічна експертиза, за результатами якої експерт надав висновок № 17-1401/1402 від 18 липня 2018 року, згідно якого фактична площа земельної ділянки № 17 складає 0.2734 га відповідно до даних сумісної геодезичної зйомки. При огляді експертом було встановлено, що конфігурація земельних ділянок № 17 та № 19 вказана на сумісній геодезичній зйомці не відповідає фактичному користуванню власниками їх земельних ділянок. Невідповідність виявляється в переміщенні межового знаку (арматури) або його відсутності на спільній межі між досліджуваними земельними ділянками вздовж по вул. Ломоносова. Однак на сумісній геодезичній зйомці цей переміщений межовий знак, що розташований на 2 м далі від свого місця розташування згідно фактичних меж користування земельною ділянкою, прийнятий як такий та збільшує площу земельної ділянки № 17 на 26.7 кв. м. Фактичний розмір земельної ділянки № 19 згідно сумісної геодезичної зйомки складає 0.2839 га. Зважаючи на зайву площу, що фактично не використовується ОСОБА_6, а саме: 26 кв. м, фактична площа земельної ділянки складає 0.2813 га. Оскільки при проведені дослідження експертом була виявлена невідповідність лінійних розмірів площі, зазначеній в ОСОБА_8 акті, експерту не представляється можливим встановити чи відповідає фактична площа земельної ділянки № 17 ОСОБА_8 актам серії 111-МК № 031334 та серії 111-МК № 031335. Відповідно до договорів купівлі-продажу від 15 жовтня 2005 року (площі 0.15 га та 0.13 га) площа земельної ділянки № 19 повинна складати 0.28 га. Отже, фактична площа земельної ділянки не відповідає площі, вказаній в договорах купівлі-продажу та збільшена на 13 кв. м. При огляді експертом встановлено, що спільна межа представляє собою паркан з металевої сітки по металевим стовпам довжиною 42 м та насипом груди каменів по межі між городами. Між городами спільна межа представляє собою груду каміння вздовж всієї межі, шириною близько 1.5 м. паркан з металевої сітки по спільній межі продовжується на довжину близько 10-15 м з сторони земельної ділянки ОСОБА_6, примикаючи до смуги з каміння. Оскільки площа під грудою каміння не використовується жодним з власників, то порушення меж земельних ділянок в цій зоні експертом не виявлено. Експертом не представилося за можливе визначити чи існують порушення прав ОСОБА_5 та яким чином слід привести у відповідність площу та конфігурацію досліджуваної земельної ділянки даним, вказаним у ОСОБА_8 актам серії 111-МК № 031334 та серії 111-МК № 031335.

Допитана у судовому засіданні експерт ОСОБА_10 підтвердила свій висновок, пояснивши, що у ході проведення експертного дослідження нею не виявлено порушення земельних прав позивача ОСОБА_5, поскільки територія по всій смузі розмежування земельних ділянок сторін, на якій знаходиться каміння, не перебуває у користуванні ні у позивача, ні у відповідача. Межі земельної ділянки, зазначеної на схемі на арк. справи 153, яку фактично використовує позивач, не відповідають розмірам, зазначеним у ОСОБА_8 акті на право приватної власності на землю у ОСОБА_5

Суд погоджується з висновком експерта та вважає його належним та допустимим доказом по справі, поскільки він виконаний особою, яка має спеціальні знання, акти ж обміру земельних ділянок, складені ОСОБА_7 сільською радою не можуть бути належними доказами по справі.

Таким чином, суд констатує про наявність у позивача ОСОБА_5 суперечливостей щодо розмірів належних йому на праві власності земельних ділянок, тобто за рішенням сільської радийому передано у власність земельну ділянку площею 0.25 га для обслуговування житлового будинку та земельну ділянку площею 0.03 га для ведення особистого підсобного господарства, а згідно ОСОБА_8 актів на право приватної власності на земельну ділянку для обслуговування житлового будинку виділено 0.15 га та 0.13 га для ведення особистого підсобного господарства. Крім того, розміри зазначених на схемі до ОСОБА_8 актів земельних ділянок в своїй сумі не відповідають загальному розмірі обох земельних ділянок (0.1351+ 0.1223) = 0.2574 га.

Також плани земельної ділянки позивача, розміри яких та місцерозташування зазначені у технічній документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі ОСОБА_5, не можуть бути належним доказом на підтвердження розмірів та місцярозташування переданих йому у власність земельних ділянок, поскільки вказана технічна документація виготовлялася через 19 років після отримання позивачем ОСОБА_8 актів на право власності на земельні ділянки.

Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За таких обставин суд вважає, що позивач ОСОБА_5 не надав суду належних та допустимих доказів і не довів, що відповідач ОСОБА_6 самочинно зайняла частину його земельної ділянки та чинить йому перешкоди у користуванні нею.

На підставі викладеного суд приходить до висновку про відмову у задоволенні вимог про повернення земельної ділянки та покладення обовязку щодо нездійснення перешкод у її використанні.

У звязку з відсутністю підстав для задоволення вищевказаних вимог, суд не знаходить підстав для задоволення вимог про відшкодування моральної шкоди.

Керуючись ст. ст. 4, 10, 12, 13, 76-81, 263-265 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про повернення земельної ділянки та покладення обовязку щодо нездійснення перешкод у її використанні, стягнення моральної шкоди відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Миколаївського апеляційного суду через Арбузинський районний суд Миколаївської області на протязі 30 днів з дня отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду виготовлений 17 жовтня 2018 року.

Суддя Т.М.Кологрива