Провадження №2-о/522/695/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2018 року Приморський районний суд м.Одеси у складі:

Головуючого судді Домусчі Л.В.,

за участі секретаря судового засідання Вадуцкої В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Одесі цивільну справу за заявою ОСОБА_1, заінтересована особа: Одеський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, про встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території України,

ВСТАНОВИВ:

До суду звернулася ОСОБА_1, з заявою про встановлення факту смерті ОСОБА_2, яка народилася 1931 року, визнавши датою її смерті 16 серпня 2018 року та місце смерті місто Макіївка, Донецької області. Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що 16 серпня 2018 року у місті Макіївка Донецької області померла її матір, ОСОБА_2, яка народилася 1931 року, місце народження с.Слобідка-Смотрицька Чемеровецького району Хмельницької області. Заявниця звернулася до Одеського міського відділу ДРАЦС з заявою про державну реєстрації смерті матері, однак отримала відмову у звязку з тим, що предявлені для реєстрації смерті документи не відповідають умовам діючого законодавства. Встановлення факту смерті ОСОБА_2 необхідно для реєстрації смерті в єдиному державному реєстрі актів цивільного стану громадян України.

ОСОБА_1 у судове засідання не зявилася, надала суду заяву в якій вимоги заяви підтримала в повному обсязі та просила слухати справу за її відсутністю.

Представник заінтересованої особи в судове засідання не зявився.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1 є донькою ОСОБА_2, що підтверджується:

-Копією свідоцтва про народження заявниці ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, виданого 12.12.1958 року, в якому матірю зазначено - ОСОБА_2;

-копією довідки щодо реєстрації шлюбу 13.03.1977 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, актовий запис №39, в якій зазначено, що після укладення шлюбу дружині присвоєно прізвище «Віговська»;

-копією свідоцтва про розірвання шлюбу від 18.06.1979 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_5, актовий запис №51, в якому зазначено, що після розірвання шлюбу ОСОБА_5 присвоєно прізвище «Кучерява»;

-копією довідки щодо реєстрації шлюбу 19.07.1979 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_4, актовий запис №6, в якій зазначено, що після укладення шлюбу дружині присвоєно прізвище «Пшенична»;

-копією свідоцтва від 17.04.1981 року про смерть ОСОБА_6, актовий запис №44;

-копією довідки щодо реєстрації шлюбу 24.12.1982 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_8, актовий запис №87, в якій зазначено, що після укладення шлюбу дружині присвоєно прізвище «Слупачик»;

-копією свідоцтва про розірвання шлюбу від 24.02.1987 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_9, актовий запис №57, в якому зазначено, що після розірвання шлюбу ОСОБА_9 присвоєно прізвище «Слупачик»;

-копією свідоцтва про укладення шлюбу від 22.03.1993 року між ОСОБА_10 ОСОБА_11 ОСОБА_12, актовий запис №670, в якому зазначено, що після укладення шлюбу дружині присвоєно прізвище «Ращупкіна»;

-копією свідоцтва від 19.06.1997 року про смерть ОСОБА_10, актовий запис №701;

-копією довідки щодо реєстрації шлюбу 05.12.1997 року між ОСОБА_13 та ОСОБА_14, актовий запис №2119, в якій зазначено, що після укладення шлюбу дружині присвоєно прізвище «Мелідіс».

Згідно копії паспорту померлої ОСОБА_2, який видано Гірницьким РВ УМВС України в м.Макіївці 08.01.2002 року визначений тільки рік народження «1931 рік».

Як вбачається із матеріалів справи, 16 серпня 2018 року у місті Макіївка Донецької області мати заявниці ОСОБА_2 померла у віці 87 років внаслідок хронічної серцево-судинної недостатності, ішемічної хвороби серця, атеросклеротичного кардіосклерозу, про що 16 серпня 2018 року Центром первинної медико-санітарної допомоги №1 м.Макіївка видано медичне свідоцтво про смерть №215, та свідоцтво про смерть, яке видане Горняцьким відділом ЗАЦС міста Макіївка Державної ОСОБА_15 Міністерства юстиції від 16.08.2018 року, актовий запис №982, серії ДНР №118352, що знаходяться на території непідконтрольній державній владі України.

Місто Макіївка Донецької області визначено тимчасово окупованою територією відповідно до п.1 ч.1 ст.3 «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» та в порядку ст.1 цього Закону є невідємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України.

Відповідно до ч.3 ст.9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Відповідно до положень ч.2 ст.49 ЦК України, актами цивільного стану є, серед іншого, смерть фізичної особи. А згідно з положеннями частини 3 і 4 цієї ж статті, смерть фізичної особи підлягає державній реєстрації відповідно до закону.

Згідно з положеннями п.2 ч.1 ст.17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою.

Згідно п.8 ч.1 ст.315 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті, а відповідно до розяснень, наданих у п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31 березня 1995 року, рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не змінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання. Якщо документи про смерть особи відсутні, то державна реєстрація її смерті проводиться на підставі рішення суду про встановлення факту смерті.

У абзаці першому п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», заяви про встановлення факту смерті особи в певний час приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті.

Разом з тим, під час вирішення питання щодо оцінки доказів у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, необхідно брати до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватись судами при розгляді справ як джерело права. Так, під час розгляду згаданої категорії справ необхідно враховувати висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини (зокрема, «Loizidou v. Turkey», «Cyprus v. Turkey»), а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v. the Republic o f Moldova and Russia», «Ila§cu and Others v. Moldova and Russia»), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони.

Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать.

Враховуючи наведену практику ЄСПЛ, а також ключове значення, яке має встановлення факту народження або смерті особи для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявників, рішення суду у такій категорії справ має ґрунтуватись на дотриманні вимог статті 263 ЦПК України щодо повного і всебічного з'ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, в тому числі з урахуванням документів, які видані органами та установами, що знаходяться на такій території. Таким чином, документи, видані органами та установами (зокрема, лікарняними закладами), що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом з іншими доказами в їх сукупності та взаємозв'язку під час розгляду справ у порядку статті 317 ЦПК України.

Проведення державної реєстрації смерті матері заявниці не вбачається за можливе навіть в будь-якому органі РАЦС на території, підконтрольній українській владі, оскільки відсутній належний документ, який, відповідно до законодавства, підтверджує факт смерті ОСОБА_2.

Отже, встановлення даного факту, що має юридичне значення, необхідно заявниці для реєстрації смерті в єдиному державному реєстрі актів цивільного стану громадян України. Наявні у заявниці документи не створюють правових наслідків та не дозволяють безпосередньо вчинити державну реєстрацію смерті органом РАЦС.

З урахуванням вищевикладеного, суд вважає, що заяву про встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території України слід задовольнити, що надасть можливість отримати заявниці свідоцтво про смерть особи, видане державним органом України.

Згідно пункту 8 частини першої статті 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України.

Керуючись ст.ст.12, 13, 81, 89, 263-265, 293, 294, 315-319 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_1, заінтересована особа: Одеський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, про встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території України - задовольнити.

Встановити факт смерті ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, місце народження с.Слобідка-Смотрицька Чемеровецького району Хмельницької області, громадянки України, у місці Макіївка Донецької області, Україна, 16 серпня 2018 року

Допустити негайне виконання рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено 17 жовтня 2018 року.

Суддя: Л.В.Домусчі