Дата документу 04.10.2018
Справа № 334/497/16-ц
Провадження № 2/334/132/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2018 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя

у складі: головуючого - судді: Ісакова Д.О.,

при секретарі Петракей Р.С.,

за участю

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 служби Запорізького міського управління юстиції Запорізької області, треті особи: Обєднання співвласників багатоквартирного будинку «Ренесанс», Товариство з обмеженою відповідальністю «СПС-Інвест», ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про скасування рішення про державну реєстрацію, скасування свідоцтва про право власності та державної реєстрації права власності, визнання недійсним договорів дарування,

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_3 звернувся до Ленінського районного суду м. Запоріжжя з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5 служби Запорізького міського управління юстиції Запорізької області, треті особи: Обєднання співвласників багатоквартирного будинку «Ренесанс», Товариство з обмеженою відповідальністю «СПС-Інвест», ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про скасування рішення про державну реєстрацію, скасування свідоцтва про право власності та державної реєстрації права власності, визнання недійсним договорів дарування.

В обґрунтування позову він вказав, що ТОВ "СПС-Інвест" здійснено будівництво оздоровчо-житлового комплексу по вул. Розваги, буд. 27 у м.Запоріжжя, про що в березні 2013 року складено декларацію про готовність об`єкта будівництва до експлуатації. Зазначене будівництво передбачає будування багатоквартирних котеджів (будинків) житлового комплексу "Ренесанс".

12.07.2013 року він придбав у власність квартиру АДРЕСА_1, про що свідчить договір купівлі-продажу № 1492, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу.

Згідно декларації про готовність об`єкта другої черги будівництва по вул. Розваги, буд. 27 у м.Запоріжжя були збудовані котеджі (багатоквартирні будинки), в яких розміщались квартири та підвали.

10.04.2014 року проведено державну реєстрацію права власності, форма власності приватна, розмір частки: 1/1, на нежитлове приміщення, в літ. А-7-3, що розташоване м.Запоріжжя, вул. Розваги, буд. 27, приміщення 221, за суб`єктом: ОСОБА_4.

08 лютого 2016 року ОСОБА_4 подарувала відповідні частки приміщення № 221 в літ. А7-3 по вул. Розваги, буд. 27 у м.Запоріжжя: ОСОБА_6 7/100 часток (договор дарування № 3385), ОСОБА_8 7/100 часток (договір дарування № 174); ОСОБА_7 9/100 часток (договір дарування № 1670). Договору дарування були посвідчені приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_9

Позивач вважає, що вказані приміщення призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутого обслуговування мешканців будинку та не можуть передаватись у власність громадян, оскільки порушує права співвласників.

З урахуванням викладеного позивач просить :

- скасувати рішення про держану реєстрацію прав та їх обтяжень № 12335665 від 10.04.2014 року згідно якого вирішено провести державну реєстрацію нежитлового приміщення № 221 в літ.А-7-3 по вул. Розваги, буд. 27, літ. А7-3 у м. Запоріжжя за ОСОБА_4;

- скасувати свідоцтво про право власності № 20325469 від 10.04.2014 року на приміщення № 221 по вул. Розваги, буд. 27, літ. А7-3 у м. Запоріжжя;

- скасувати державну реєстрацію права власності за номером запису № 5307969 вчинену на підставі свідоцтва про право власності № 20325469 від 10.04.2014 року на приміщення № 221 по вул. Розваги, буд. 27, літ А7-3 у м. Запоріжжя;

- визнати недійсним договір дарування № 3385 від 29.12.2015 року, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_9, за яким ОСОБА_6 одержала 7/100 часток нежитлового приміщення № 221 по вул. Розваги, буд. 27, літ А7-3 у м. Запоріжжя;

- визнати недійсним договір дарування № 174 від 08.02.2016 року, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_9, за яким ОСОБА_8 одержала 7/100 часток нежитлового приміщення № 221 по вул. Розваги, буд. 27, літ А7-3 у м. Запоріжжя;

- визнати недійсним договір дарування № 167 від 08.02.2016 року, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_9, за яким ОСОБА_7 одержав 9/100 часток нежитлового приміщення № 221 по вул. Розваги, буд. 27, літ А7-3 у м. Запоріжжя.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_2 заперечував проти позовних вимог, просив відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що нежитлове приміщення № 221 по вул. Розваги, буд. 27, літ А7-3 у м. Запоріжжя, не є допоміжним приміщенням, частину даного нежитлового приміщення відповідач закріпила на праві оперативного управління за ОСББ «Ренесанс», право власності є непорушним, а також права та інтереси позивача жодним чином не порушені.

Представник відповідача ОСОБА_5 служби Запорізького міського управління юстиції Запорізької області у судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи був повідомлений належним чином.

Треті особи: ОСББ «Ренесанс», ТОВ «СПС-Інвест», ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 у судове засідання не з`явилися, про час та місце слухання справи були повідомлені у встановленому законом порядку.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представників позивача та відповідача, оцінивши всі представлені докази в сукупності, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до п.п.10 ч.1 Перехідних положень Закону України № 2147-VIII від 03.10.2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» установлено, що зміни до цього Кодексу вводяться в дію з урахуванням таких особливостей, а саме: справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 на праві приватної власності належить нежитлове приміщення № 221 по вул. Розваги, буд. 27, літ. А7-3 у м. Запоріжжя.

25.02.2013 року між ОСОБА_4 та ТОВ «СПС-Інвест» (забудовником) був укладений договір купівлі-продажу майнових прав № РЕН-109-А7-3, предметом даного договору є купівля-продаж майнових прав на нежитлове приміщення № 221 по вул. Розваги, буд. 27, літ А7-3 у м. Запоріжжя, ще до введення даного обєкта нерухомості в експлуатацію (а.с.102-105).

Згідно з актом прийому-передачі до договору купівлі-продажу майнових прав №РЕН-109-А7-3 ТОВ «СПС-Інвест» передало, а ОСОБА_4 прийняла нежитлове приміщення № 221 по вул. Розваги, буд. 27, літ А7-3 у м. Запоріжжя, загальною рахунковою площею згідно технічного паспорту 403,7 кв.м., в задовільному технічному стані (а.с.106).

Згідно з довідкою ТОВ «СПС-Інвест» вих. № 22/4 від 05.03.2014 року ОСОБА_4 повністю розрахувалась у повному обсязі перед ТОВ «СПС-Інвест» за купівлю майнових прав на нежитлове приміщення у відповідності до договору купівлі-продажу майнових прав № РЕН-109-А7-3 від 25.02.2013 року (а.с.107).

На підставі заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (щодо права власності) поданою ОСОБА_4, акту прийому-передачі по договору купівлі-продажу майнових прав № РЕН-109-А7-3 від 05.03.2014 р., договору купівлі-продажу майнових прав № РЕН-109-А7-3 від 25.02.2013 р., нотаріальної копії договору оренди землі від 18.05.2007 р., фотокопії декларації про готовність обєкта до експлуатації від 04.03.2013 р. ОСОБА_5 службою Запорізького міського управління юстиції Запорізької області було вирішено провести державну реєстрацію права власності на нежитлове приміщення № 221 по вул. Розваги, буд. 27, літ А7-3 у м. Запоріжжя за ОСОБА_4, про що складено рішення про державну реєстрацію № 12335665 від 10.04.2014 року (а.с.139).

У ч. 1 ст. 1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» дано визначення наступним термінам:

1) багатоквартирний будинок - житловий будинок, в якому розташовано три чи більше квартири. У багатоквартирному будинку можуть також бути розташовані нежитлові приміщення, які є самостійними обєктами нерухомого майна;

3) нежитлове приміщення - ізольоване приміщення в багатоквартирному будинку, що не належить до житлового фонду і є самостійним обєктом нерухомого майна;

5) співвласник багатоквартирного будинку (далі - співвласник) - власник квартири або нежитлового приміщення у багатоквартирному будинку;

В редакції ст.1 Закону України «Про обєднання співвласників багатоквартирного будинку», яка діяла до 01.07.2015 року, дано визначення поняттю нежиле приміщення - приміщення, яке належить до житлового комплексу, але не відноситься до житлового фонду і є самостійним об'єктом цивільно-правових відносин.

Отже, в підвалах можуть знаходитись різні за своїм правовим режимом приміщення допоміжні приміщення, та нежилі приміщення, які не є допоміжними приміщеннями та можуть перебувати у власності або в користуванні фізичних або юридичних осіб. Власники таких приміщень є співвласниками будинку та приймають участь у витратах з його утримання.

У відповідності до правовстановлюючих документів приміщення № 221 по вул. Розваги, буд. 27, літ А7-3 у м. Запоріжжя є нежитловим приміщенням, можливість існування якого передбачена законодавством України, в тому числі Законом України «Про обєднання співвласників багатоквартирних будинків» (в редакції станом до 01.07.2015 р.) та Законом України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», в редакції від 14.05.2015 року.

Судом також встановлено, що за заявою представника відповідача було проведено експертне дослідження. 31.05.2016 року судовим експертом ОСОБА_10 складений Висновок № 6-16 експертного дослідження, що підтверджує, що дане приміщення складається з двадцяти кімнат, кожна з яких має своє призначення. В даному висновку встановлено, що у коридорі № 1 площею 32,4 кв.м., санвузлі № 2 площею 2,7 кв.м., допоміжному приміщенні № 5 площею 6,4 кв.м., коридорі № 15 площею після перепланування 14,0 кв.м. є наявність водопровідних труб холодного водопостачання та каналізації, у кімнаті № 4 площею 4,1 кв.м. розміщено електрощитова, вхід до кімнат № 4 та № 5, коридор № 3 площею 14,5 кв.м. (а.с.153-160).

Згідно ч.1 ст.76 Цивільно-процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно ч.1 ст.77 Цивільно-процесуального кодексу України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно ч.2 ст.78 Цивільно-процесуального кодексу України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ч.1 ст.81 Цивільно-процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Згідно ч.1 ст.95 Цивільно-процесуального кодексу України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Суд приймає до уваги висновок № 6-16 експертного дослідження від 31 травня 2016 року, складений судовим експертом ОСОБА_10, вважає його належним та допустимим доказом у справі.

Крім того, судом встановлено, що ОСОБА_4 надала свою згоду на те, що в її приміщенні будуть знаходитися дані комунікації та до них буде наданий постійний безперешкодний доступ.

ОСОБА_4 було прийнято рішення про закріплення кімнат № 1, 2, 3, 4, 5, 15 нежитлового приміщення № 221 в будинку № 27 літ. А7-3 по вулиці Розваги у м. Запоріжжя за Обєднанням співвласників багатоквартирного будинку «Ренесанс» на праві оперативного управління, в якому ОСОБА_4 вирішила закріпити на праві оперативного управління за Обєднанням співвласників багатоквартирного будинку «РЕНЕСАНС»:

- коридор № 1 площею 32,4 кв.м., що складає 8/100 частин нежитлового приміщення № 221 в будинку 27 літ. А7-3 по вул. Розваги у м. Запоріжжя;

- санвузол № 2 площею 2,7 кв.м., що складає 1/100 частин нежитлового приміщення № 221 в будинку 27 літ. А7-3 по вул. Розваги у м. Запоріжжя;

- коридор № 3 площею 14,5 кв.м., що складає 4/100 частин нежитлового приміщення № 221 в будинку 27 літ. А7-3 по вул. Розваги у м. Запоріжжя;

- електрощитову № 4 площею 4,1 кв.м., що складає 1/100 частин нежитлового приміщення № 221 в будинку 27 літ. А7-3 по вул. Розваги у м. Запоріжжя;

- допоміжне приміщення № 5 площею 6,4 кв.м., що складає 2/100 частин нежитлового приміщення № 221 в будинку 27 літ. А7-3 по вул. Розваги у м. Запоріжжя;

- коридор № 15 площею 14,0 кв.м, що складає 3/100 частин нежитлового приміщення № 221 в будинку № 27 літ. А7-3 по вул. Розваги у м. Запоріжжя, для забезпечення безперешкодного здійснення технічного обслуговування та поточного ремонту внутрішньо-будинкових інженерних систем та обладнання, а також технічного обслуговування мереж електропостачання (а.с.161).

03 червня 2016 року між ОСОБА_4 та ОСББ «Ренесанс» був складений ОСОБА_11 приймання-передачі коридору № 1, санвузлу № 2, коридору № 3, електрощитової № 4, допоміжного приміщення № 5, коридору № 15 нежитлового приміщення № 221 в будинку № 27 літ. А7-3 по вулиці Розваги у м.Запоріжжя, на підставі якого ОСОБА_4 передала, а ОСББ «Ренесанс» прийняв в оперативне управління вищезазначені кімнати (а.с.164).

Відповідно до ч.1 ст.137 ГК України правом оперативного управління у цьому Кодексі визнається речове право суб'єкта господарювання, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом) для здійснення некомерційної господарської діяльності, у межах, встановлених цим Кодексом та іншими законами, а також власником майна (уповноваженим ним органом).

14 липня 2016 року була проведена державна реєстрація права оперативного управління на вищезазначені кімнати приміщення № 221, закріпленого за ОСББ «Ренесанс», що підтверджується Інформаційною довідкою.

Таким чином, ОСОБА_4 закріпила за ОСББ «Ренесанс» на праві оперативного управління кімнати нежитлового приміщення № 221 в яких розміщене механічне, електричне, сантехнічне обладнання. Отже, ОСББ «Ренесанс» користується вищезазначеними кімнатами задля належної експлуатації та обслуговування будинку.

Відповідно ч.1 ст.385 Цивільного кодексу України власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку (будинках) для забезпечення експлуатації такого будинку (будинків), користування квартирами та нежитловими приміщеннями та управління, утримання і використання спільного майна багатоквартирного будинку (будинків) можуть створювати обєднання співвласників багатоквартирного будинку (будинків). Таке обєднання є юридичною особою, що створюється та діє відповідно до закону та статуту.

Згідно ст.4 Закону України «Про обєднання співвласників багатоквартирного будинку» об'єднання створюється для забезпечення і захисту прав співвласників та дотримання їхніх обов'язків, належного утримання та використання спільного майна, забезпечення своєчасного надходження коштів для сплати всіх платежів, передбачених законодавством та статутними документами.

Основна діяльність об'єднання полягає у здійсненні функцій, що забезпечують реалізацію прав співвласників на володіння та користування спільним майном співвласників, належне утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території, сприяння співвласникам в отриманні житлово-комунальних та інших послуг належної якості за обґрунтованими цінами та виконання ними своїх зобов'язань, пов'язаних з діяльністю об'єднання.

Майно об'єднання утворюється з:

майна, переданого йому співвласниками у власність;

одержаних доходів;

іншого майна, набутого на підставах, не заборонених законом.

Майно, придбане обєднанням за рахунок внесків та платежів співвласників, є їхньою спільною власністю.

З огляду на вищезазначене до ОСББ «Ренесанс» входять всі власники квартир та нежитлових приміщень, які розташовані в житловому комплексі «Ренесанс» по вулиці Розваги, № 27 в м. Запоріжжя, в тому числі позивач і відповідач.

Отже, коридором № 1, санвузлом № 2, коридором № 3, електрощитовою № 4, допоміжним приміщенням № 5, коридором № 15 нежитлового приміщення № 221 в будинку № 27 літ. А7-3 по вулиці Розваги у м.Запоріжжя, які закріплені на праві оперативного управління за ОСББ «Ренесанс» користуються всі співвласники будинку № 27 літ. А7-3 по вулиці Розваги у м.Запоріжжя, в тому числі й позивач, ОСОБА_3

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Позивач посилається на те, що нежитлове приміщення № 221 є допоміжним приміщенням, а тому є спільним сумісним майном співвласників будинку.

Втім, з аналізу законодавства України та Висновку № 6-16 експертного дослідження, в нежитловому приміщенні № 221 частково присутні приміщення, в яких є наявність водопровідних труб холодного водопостачання та каналізації, електрощитова, а саме кімнати № 1, 2, 3, 4, 5, 15. Дані кімнати були закріплені за ОСББ «Ренесанс» на праві оперативного управління, а тому ОСОБА_3, як співвласник, володіє, користується і розпоряджається даними приміщеннями в будинку № 27 літ. А7-3 по вул. Розваги у м. Запоріжжя.

Таким чином, права ОСОБА_3, як співвласника будинку № 27 літ. А7-3 по вул. Розваги у м. Запоріжжя не порушені.

Судом встановлено, що державний реєстратор під час державної реєстрації права власності ОСОБА_4 на нежитлове приміщення № 221 діяв в межах своїх повноважень та на підставі чинного законодавства.

Статтею 41 Конституції України гарантовано захист права власності, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 набула право власності на нежитлове приміщення №221 у відповідності до законодавства України, а тому воно є законним та непорушним.

Відповідно до пункту 1 статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зі змінами, внесеними Протоколом № 11 кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини стаття 1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зі змінами, внесеними Протоколом №11 містить три чіткі норми щодо права власності, а саме норма викладена в першому реченні п.1 ст.1 Протоколу №1 до Конвенції є загальною за своєю природою та закріплює принцип мирного володіння майном; норма, що міститься в другому реченні п.1 ст.1 Протоколу № 1 до Конвенції стосується позбавлення власності та містить умови такого позбавлення;норма, викладена в п.2 ст.1 Протоколу № 1 до Конвенції, визнає право держав, серед іншого, здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів.

Європейський суд з прав людини нагадує, що втручання в право на мирне володіння майном повинне здійснюватися з дотриманням справедливої рівноваги між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, а саме в рішенні у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції» зазначено наступне: «Для з'ясування наявності порушення цього положення Суд повинен встановити, чи було забезпечено справедливу рівновагу між вимогами загальних інтересів суспільства та вимогами захисту основних прав людини (див., mutatismutandis, рішення у справі "ЛінґвістікБелж" від 23 липня 1968 року, серія А, № 6, с.32, п.5). Забезпечення такої рівноваги є невід'ємним принципом всієї Конвенції, і це також знайшло своє відображення у структурі статті 1 Протоколу № 1».

Вимога досягнення такого балансу відображена в цілому в побудові ст.1 Протоколу № 1 до Конвенції, включно з другим реченням, яке необхідно розуміти у світлі загального принципу, викладеного в першому реченні. Зокрема, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, якої прагнуть досягти шляхом ужиття будь-якого заходу для позбавлення особи її власності, про що також зазначено в п.38 рішення ЄСПЛ у справі «Прессос компанія ОСОБА_11О.» та інші проти Бельгії»: «Втручання в право мирно володіти своїм майном передбачає «справедливу рівновагу» між інтересами суспільства і необхідністю дотримання фундаментальних прав людини. Необхідність забезпечення такої рівноваги відображена в структурі статті 1 в цілому і, відповідно, у другій фразі, яка повинна прочитуватися в світлі закріпленого в першій фразі принципу (див. п. 33 вище). Зокрема, необхідно, щоб була розумна співмірність між використовуваними засобами і тією метою, на яку спрямована будь-яка міра, що позбавляє особу власності. Щоб визначити, чи дотримується необхідну рівновагу, і зокрема відповідність тягаря, що накладається на заявника, доречно взяти до уваги умови компенсації, передбачені у внутрішньому законодавстві. При невиплаті певної суми, в розумних межах відповідної вартості майна, позбавлення власності в принципі є серйозним порушенням; невиплата компенсації може бути виправдана на основі статті 1 тільки за виняткових обставин (див. згадане вище рішення у справі "Святі монастирі", с. 34-35, п. 70-71).»

Вирішуючи, чи було дотримано цієї вимоги, суд виходить із того, що держава має широку свободу розсуду як щодо вибору способу вжиття заходів, так і щодо встановлення того, чи виправдані наслідки вжиття таких заходів з огляду на загальний інтерес для досягнення мети певного закону. Суд обовязково визначає, чи було дотримано необхідного балансу в спосіб, сумісний з правом особи на «мирне володіння майном» у розумінні першого речення ст.1 Першого протоколу (див. рішення у справі «Звольський та Звольська проти Республіки Чехія»).

Умови компенсації згідно з положеннями відповідного законодавства є значущими для оцінки того, чи оскаржуваний захід зберігає необхідний справедливий баланс, та особливо для визначення того, чи покладає такий захід непропорційний тягар на особу (власника). У звязку із цим Суд уже встановлював, що позбавлення власності без сплати суми її вартості становитиме непропорційне втручання, а відсутність будь-якого відшкодування може бути виправданою лише за винятком обставин (див. рішення у справах «Святі чоловічі монастирі проти Греції» та «Колишній король Греції та інші проти Греції»).

Згідно ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Позивач посилається на ч. 2 ст. 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», а саме власники квартир багатоквартирних будинків та житлових приміщень у гуртожитку є співвласниками допоміжних приміщень у будинку чи гуртожитку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою і зобов'язані брати участь у загальних витратах, пов'язаних з утриманням будинку і прибудинкової території відповідно до своєї частки у майні будинку чи гуртожитках.

Відповідно до преамбули цього Закону цей Закон визначає правові основи приватизації державного житлового фонду, його подальшого використання і утримання, а отже його дія не поширюється ні правовідносини між позивачем та відповідачем у даній справі.

Згідно проектної документації на вказаний житловий багатоквартирний будинок передбачалось будівництво нежитлового приміщення. Нежитлове приміщення № 221 в будинку № 27 літ. А7-3 по вул. Розваги у м.Запоріжжя для експлуатації будинку та для задоволення побутових потреб співвласників, проектом не передбачено.

Позивач зазначає, що дане приміщення являє собою підвал, в якому влаштоване обладнання, яке забезпечує побутове обслуговування його мешканців, без доступу до яких експлуатація житлового будинку є неможливою. При цьому позивач не надав доказів того, що він не має доступу до цього обладнання, що він мав будь-які перешкоди з боку відповідачки у доступі до цього обладнання, що діями відповідачки був причинений збиток співвласникам ОСББ «Ренесанс».

Крім того, 08 лютого 2016 року ОСОБА_4 подарувала відповідні частки приміщення № 221 в літ. А7-3 по вул. Розваги, буд. 27 у м.Запоріжжя:

- ОСОБА_6 7/100 часток, договір дарування № 3385, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_9 (а.с.173-176);

- ОСОБА_8 7/100 часток, договір дарування № 174, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_9 (а.с.177-180);

- ОСОБА_7 9/100 часток, договір дарування № 1670, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_9 (а.с.181-184).

Судом встановлено, що третя особа : ОСОБА_6 надала голові правління ОСББ «Ренесанс» гарантійний лист, в якому зазначила, що вона гарантує у разі необхідності надавати доступ до кімнати № 12 нежитлового приміщення № 221 в будинку №27 літ. А7-3 по вул. Розваги у м.Запоріжжя, у разі виникнення обставин, які потребуватимуть ремонту в кімнаті № 12 нежитлового приміщення № 221 для забезпечення належної експлуатації будинку та побутового обслуговування мешканців будинку гарантує проводити ремонтні роботи за власний рахунок. На підтвердження вищезазначеної гарантії залишила голові правління ОСББ «Ренесанс» дублікат ключів від кімнати № 12 нежитлового приміщення № 221 (а.с.241).

З урахуванням викладеного, суд вважає, що позовні вимоги позивача про скасування рішення про державну реєстрацію, скасування свідоцтва про право власності та державної реєстрації права власності, визнання недійсним договорів дарування не підлягають задоволенню.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 4, 12, 77, 263-265 ЦПК України, ст. 137 ГК України, ст.ст. 1, 4 Закону України «Про обєднання співвласників багатоквартирного будинку»,

в и р і ш и в :

В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 служби Запорізького міського управління юстиції Запорізької області, треті особи: Обєднання співвласників багатоквартирного будинку «Ренесанс», Товариство з обмеженою відповідальністю «СПС-Інвест», ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про скасування рішення про державну реєстрацію, скасування свідоцтва про право власності та державної реєстрації права власності, визнання недійсним договорів дарування відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду позивачем подається через Ленінський районний суд м. Запоріжжя до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя: Ісаков Д.О.