Постанова

Іменем України

11 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 756/9053/15-ц

провадження № 61-22227св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Курило В. П. (суддя-доповідач), Коротуна В. М.,

Червинської М. Є.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідачі: ОСОБА_5, товариство з додатковою відповідальністю страхова компанія «Альфа-Гарант»,

третя особа - ОСОБА_6,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу товариства з додатковою відповідальністю страхова компанія «Альфа-Гарант» на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 06 грудня 2016 року у складі судді Яценко Н. О. та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 30 березня 2017 року у складі колегії суддів: Панченка М. М., Борисової О. В., Ратнікової В. М.,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_5, товариства з додатковою відповідальністю страхова компанія «Альфа-Гарант» (далі - ТзДВ СК «Альфа-Гарант»), третя особа - ОСОБА_6, про стягнення коштів.

Позовна заява мотивована тим, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП), яка мала місце 27 квітня 2015 року, ОСОБА_5 при керуванні автомобілем марки «Ford Siera», реєстраційний номер НОМЕР_1 в порушення пункту 8.7.3. правил дорожнього руху на перехресті вулиць Богатирської та Куренівської у місті Києві допустив зіткнення з автомобілем «Ford Fiesta», реєстраційний номер НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_4, чим заподіяв позивачці матеріальний збиток.

Оскільки ТзДВ СК «Альфа-Гарант», як страховик цивільної відповідальності винного в ДТП водія ОСОБА_5, а також сам винуватець у вчиненні ДТП, відмовляються відшкодовувати позивачці завдану матеріальну шкоду,

ОСОБА_4, з урахуванням доповнень, просила стягнути із ОСОБА_5 на свою користь матеріальну шкоду заподіяну в результаті ДТП у сумі

244 783,92 грн та моральну шкоду у сумі 10 000,00 грн; стягнути на свою користь із ТзДВ СК «Альфа-Гарант» матеріальну шкоду у сумі 50 527,40 грн, моральну шкоду у сумі 142,08 грн та пеню у сумі 8 245,94 грн.

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 06 грудня 2016 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 матеріальну шкоду в сумі 243 451,41 грн, моральну шкоду в сумі 1 000,00 грн, судовий збір в сумі

2 434,51 грн.

Стягнуто з ТзДВ СК «Альфа-Гарант» на користь ОСОБА_4 страхове відшкодування в сумі 50 000,00 грн, судовий збір в сумі 243,60 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що дії страхової компанії щодо відмови у виплаті страхового відшкодування є незаконними. Тому страхове відшкодування в розмірі 50 000,00 грн підлягає стягненню з ТзДВ СК «Альфа-Гарант», різниця між заподіяними збитками та страховим відшкодуванням в розмірі 243 451,41 грн підлягає стягненню із ОСОБА_5 в порядку статті 1194 ЦК України.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 30 березня 2017 року апеляційну скаргу ТзДВ СК «Альфа-Гарант» відхилено.

Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 06 грудня 2016 року залишено без змін.

Відхиляючи апеляційну скаргу ТзДВ СК «Альфа-Гарант», суд апеляційної інстанції погодився з висновком суду першої інстанції.

13 квітня 2017 року ТзДВ СК «Альфа-Гарант» через засоби поштового зв?язку подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Оболонського районного суду міста Києва від 06 грудня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 30 березня 2017 року та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ТзДВ СК «Альфа-Гарант» про стягнення коштів відмовити, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_4 є неналежним позивачем у даній справі.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Статтею 388 ЦПК України встановлено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року касаційна скарга разом з матеріалами цивільної справи надійшла до Верховного Суду.

Відзив на касаційну скаргу не надійшов.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на таке.

Положеннями частини другої статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вимогами частин першої та другої статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 06 грудня 2016 року та ухвала Апеляційного суду міста Києва від 30 березня 2017 року оскаржуються в частині позовних вимог ОСОБА_4 до ТзДВ СК «Альфа-Страхування» про стягнення коштів. В іншій частині рішення Оболонського районного суду міста Києва від 06 грудня 2016 року та ухвала Апеляційного суду міста Києва від

30 березня 2017 року не оскаржуються, а тому відповідно до приписів статті 400 ЦПК України судом касаційної інстанції не перевіряються.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення в частині позовних вимог ОСОБА_4 до ТзДВ СК «Альфа-Страхування» про стягнення коштів ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що внаслідок ДТП, яка мала місце 27 квітня 2015 року, ОСОБА_5 при керуванні автомобілем марки «Ford Siera», реєстраційний номер НОМЕР_1 в порушення пункту 8.7.3. правил дорожнього руху на перехресті вулиць Богатирської та Куренівської у місті Києві допустив зіткнення з автомобілем «Ford Fiesta», реєстраційний номер НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_4, чим заподіяв позивачці матеріальний збиток.

Пошкоджений автомобіль «Ford Fiesta», реєстраційний номер НОМЕР_2, належить на праві власності третій особі - ОСОБА_6

В результаті заподіяння механічних пошкоджень автомобілю «Ford Fiesta», реєстраційний номер НОМЕР_2, матеріальний збиток його власнику

ОСОБА_6 склав 293 451,41 грн., що підтверджується висновком автотоварознавчого дослідження від 20 жовтня 2016 року № 96/10-16, виконаного фізичною особою-підприємцем ОСОБА_7

Під час ДТП також були заподіяні тілесні ушкодження позивачці.

Вина відповідача ОСОБА_5 у скоєнні зазначеної ДТП підтверджується постановою Оболонського районного суду міста Києва від 10 червня

2015 року, яка в апеляційному порядку не оскаржувалась.

Цивільно-правова відповідальність перед третіми особами відповідача ОСОБА_5 на час ДТП була застрахована ТзДВ СК «Альфа-Гарант» з лімітом відповідальності страховика за шкоду заподіяну майну на одного потерпілого 50 000,00 грн з нульовою франшизою.

ОСОБА_4, звернувшись до страховика винної в ДТП особи ТзДВ СК «Альфа-Гарант» із заявою про виплату страхового відшкодування, отримала відмову у виплаті страхового відшкодування з посиланням на те, що вона, не є власником пошкодженого автомобіля «Ford Fiesta», реєстраційний номер

НОМЕР_2.

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України).

Згідно із статтею 988 ЦК України та статтею 20 Закону України «Про страхування» страховик зобов?язаний на умовах договору страхування при настанні страхового випадку здійснити виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк.

Відповідно до пункту 22.1 статті 20 Закону України «Про обов?язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров?ю, майну третьої особи.

Суди попередніх інстанцій встановивши, що розмір заподіяної матеріальної шкоди позивачу перевищує ліміт відповідальності страховика ТзДВ СК «Альфа-Гарант», тому дійшли обґрунтованого висновку про щодо незаконності дій страховика про відмову у виплаті страхового відшкодування. Суди попередніх інстанцій правомірно стягнули з ТзДВ СК «Альфа-Гарант» страхове відшкодування в розмірі 50 000,00 грн, що відповідає умовам договору страхування цивільно-правової відповідальності.

Доводи заявника про те, що ОСОБА_4 є неналежним позивачем у справі, оскільки власником автомобіля «Ford Fiesta», реєстраційний номер

НОМЕР_2, є третя особа - ОСОБА_6 є безпідставними, та такими, що не ґрунтуються на нормах чинного законодавства, оскільки ОСОБА_4 є потерпілою внаслідок ДТП, яка відповідно до змісту статі 1166 ЦК України має право на відшкодування матеріальної шкоди, так як володіла транспортним засобом на законних підставах.

Інші доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та порушення норм процесуального права, а зводяться лише до переоцінки доказів, що в силу приписів статті 400 ЦПК України виходить за межі повноважень Верховного Суду.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист пав людини і основоположних свобод зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE,

№ 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення Оболонського районного суду міста Києва від

06 грудня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 30 березня 2017 року в частині позовних вимог ОСОБА_4 до ТзДВ СК «Альфа-Гарант», третя особа - ОСОБА_6, про стягнення коштів - без змін, оскільки підстави для скасування оскаржуваних судових рішень в цій частині відсутні.

За змістом частини третьої статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 травня 2017 року зупинено виконання рішення Оболонського районного суду міста Києва від 06 грудня 2016 року та ухвали Апеляційного суду міста Києва від 30 березня 2017 року до закінчення касаційного провадження.

Враховуючи те, що касаційна скарга ТзДВ СК «Альфа-Гарант» підлягає залишенню без задоволення, відповідно до положень частини третьої статті 436 ЦПК України Верховних Суд поновлює виконання рішення Оболонського районного суду міста Києва від 06 грудня 2016 року та ухвали Апеляційного суду міста Києва від 30 березня 2017 року.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу товариства з додатковою відповідальністю страхова компанія «Альфа-Гарант»залишити без задоволення.

Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 06 грудня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 30 березня 2017 року в частині позовних вимог ОСОБА_4 до товариства з додатковою відповідальністю страхова компанія «Альфа-Гарант», третя особа - ОСОБА_6, про стягнення коштів залишити без змін.

Поновити виконання рішення Оболонського районного суду міста Києва від

06 грудня 2016 року та ухвали Апеляційного суду міста Києва від 30 березня 2017 року.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. П. Курило

В. М. Коротун

М. Є. Червинська