Справа № 539/2721/18
Провадження № 2/539/1059/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.10.2018 року м. Лубни

Лубенський міськрайонний суд Полтавської області у складі:

головуючого судді Алтухової О.С.,

за участю секретаря Гусак А.О.,

представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку загального позовного провадження в приміщенні Лубенського міськрайонного суду Полтавської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 сільської ради Лубенського району Полтавської області про визнання права власності на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом, -

ВСТАНОВИВ:

17.08.2018 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_3 сільської ради Лубенського району Полтавської області про визнання права власності на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом, в якій просив:

- визнати за ним в порядку спадкування за законом право на земельну частку (пай), розміром 4,33 в умовних кадастрових гектарах, без визначення меж цієї частки в натурі, розташованої в адміністративних межах ОСОБА_3 сільської ради Лубенського району Полтавської області, яка належала ОСОБА_4 на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ПЛ №0188170, виданого на підставі розпорядження голови Лубенської РДА №411 від 28.10.1996 року, яка залишилася після смерті ОСОБА_4, що померла 17.02.1996 року.

В обгрунтування своїх вимог вказав, що 17.02.1996 року померла його баба ОСОБА_4, після чого він звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, але у видачі свідоцтва про право на спадщину йому було відмовлено, оскільки не було надано правовстановлюючих документів на спадкову земельну частку (пай).

Позивач у судове засідання не зявився, участь у судовому засіданні за його дорученням на підставі довіреності взяв представник адвокат ОСОБА_2, який позовні вимоги підтримав та просив задовольнити їх у повному обсязі, надав пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві.

Відповідач явку свого повноважного представника у судове засідання не забезпечив, звернувся до суду з заявою про розгляд справи без участі його представника.

Суд, всебічно дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 17.02.1996 року у віці 88 років померла ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженка с. Матяшівка Лубенського району Полтавської області, що підтверджується долученою до матеріалів справи копією запису акта про смерть №14 від 17.02.1996 року.

Копією рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука від 21.11.2017 року у справі №524/5195/17 підтверджується, що померла 17.02.1996 року ОСОБА_4 є бабою ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2. Крім цього, з резолютивної частини даного рішення вбачається, що ОСОБА_4 є матірю ОСОБА_5, який помер 25.11.1998 року, та, згідно копії свідоцтва про народження серії ЯЄ №216669, є батьком ОСОБА_6, - що свідчить про те, що в силу приписів ст. 529 ЦК України (в редакції 1963 року) позивач як онук спадкодавиці є спадкоємцем першої черги за законом.

Після смерті ОСОБА_4 позивач здійснив її поховання, забрав її особисті речі, майно та вступив у володіння майном померлої, що згідно із ст. 549 ЦК України (в редакції 1963 року) свідчить про фактичне прийняття спадщини. Вказана обставина підтверджується довідкою № 02-33/955 від 30.06.2017 року, виданою виконавчим комітетом ОСОБА_3 сільської ради Лубенського району Полтавської області.

На майно померлої 17.02.1996 року ОСОБА_7 Першою Лубенською державною нотаріальною конторою 10.05.2018 року відкрито спадкову справу №70/2018 на підставі заяви про прийняття спадщини від онука спадкодавця ОСОБА_1 за законом.

Крім цього, інших заяв про прийняття/відмову в справі не має, свідоцтва про право на спадщину не видавались.

Зазначене підтверджується інформацією, зазначеною в постанові про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 18.05.2018 року, виданої державним нотаріусом Другої Лубенської державної нотаріальної контори в порядку заміщення державного нотаріуса Першої Лубенського державної нотаріальної контори ОСОБА_8К,, якою у видачі свідоцтва про право на спадщину на імя ОСОБА_1 на земельну частку (пай) у КСП «Україна» Лубенського району Полтавської області, право на яку в цілому належало померлій 17.02.1996 року ОСОБА_4, відмовлено.

Постанова мотивована тим, що у спадкоємця відсутні відповідні документи на вказану земельну частку (пай) у КСП «Україна» Лубенського району Полтавської області, а тому не має можливості видати свідоцтво про право на спадщину на неї, оскільки не можна визначити склад спадкового майна.

Відповідно до листа ГУ Держгеокадастру у Полтавській області від 27.06.2017 року №732/111-17, на ім'я померлої ОСОБА_4 дійсно оформлювався сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ПЛ №018170, площею 4,33 умовних кадастрових гектарів, виданий на підставі розпорядження голови Лубенської РДА №411 від 28.10.1996 року, про що свідчить підпис у книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) КСП «Україна» Лубенського району Полтавської області.

Згідно довідки від 30.06.2017 року №02-33/955, виданої виконавчим комітетом ОСОБА_3 сільської ради Лубенського району Полтавської області, останнім місцем реєстрації ОСОБА_4 було за адресою: с. Стадия, вул. Урожайна, буд. 32, Лубенського району Полтавської області. На час її смерті за цією адресою ніхто не проживав та не був зареєстрований.

Відповідно до п. 4.15 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно.

Тобто, підставою для видачі свідоцтва про право на спадщину на майно є наявність документів, що посвідчують право власності на нього (правовстановлюючий документ). У даному випадку сертифікат на земельну частку (пай).

Однак, позивачем ОСОБА_1 під час звернення з заявою про прийняття спадщини на вищевказану земельну ділянку не було дотримано вимога вказаних положень, а саме: не надано відповідного правовстановлюючого документу на земельну частку (пай) сертифікату, що свідчить про законність і обгрунтованість відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину на неї.

Тому, позивач позбавлений можливості оформити право власності на зазначену земельну ділянку у позасудовому нотаріальному порядку через відсутність у нього документів про право власності спадкодавця на неї, оскільки правовстановлюючий документ був втрачений.

При вирішення справи по суті суд виходить з наведених нижче положень чинного законодавства.

Щодо наявності права позивача на спадкування майна, що належало спадкодавцю, суд відзначає, що відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом, що встановлено положеннями ст. 1217 ЦК України.

Згідно ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять всі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися на момент його смерті.

Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою, що визначено ч.ч. 1,2 ст. 1220 ЦК України.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають, зокрема, діти спадкодавця.

У відповідності до вимог ч. 1,5 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

За ч. 1 ст. 1225 ЦК, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Щодо правового регулювання правовідносин, що виникають відносно земельних часток (паїв), суд бере до уваги наступне.

Відповідно до п. п. 4, 5 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям», затвердження розміру земельної частки (паю) та видача громадянам сертифікатів на право на земельну частку (пай) провадяться відповідною районною державною адміністрацією.

Пунктами 10, 11, 12 додатку №1 до Методичних рекомендацій щодо паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям, затверджених наказом Державного комітету України по земельним ресурсам №11 від 20.02.1996 року було передбачено, що сертифікати про право власності на земельну частку (пай) видаються відповідною районною державною адміністрацією особі, яка має на це право. Відновлення втрачених сертифікатів проводиться тими ж органами, що їх видали.

Так, було встановлено, що сертифікат на земельну частку (пай) був втрачений, однак, видача іншого правовстановлюючого документу на померлу ОСОБА_4 неможлива, оскільки правоздатність особи втрачається зі смертю, тому спір може бути вирішено лише в судовому порядку.

Згідно п. 17 Перехідних положень Земельного кодексу України, сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості).

Відповідно до ч. 1 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність», сертифікат на земельну частку (пай) визначає розмір земельної частки у колективній власності члена КСП без виділення ділянки в натурі (на місцевості).

Разом з тим, суд бере до уваги те, що положеннями ст. 79-1 ЗК України встановлено, що формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об'єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 ЗУ "Про земельний кадастр" державна реєстрація земельної ділянки це - внесення до Державного земельного кадастру передбачених цим Законом відомостей про формування земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номера. У разі якщо відомості про земельні ділянки не внесені до Державного реєстру земель, їх державна реєстрація здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за заявою їх власників (користувачів земельної ділянки державної чи комунальної власності).

Приписами п. 1 ч. 1 ст. 4 та ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що державній реєстрації прав підляга є право власності. У Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки.

Відповідно до ч. 1 ст. 20 цього закону, заява на проведення реєстраційних дій та оригінали документів, необхідних для проведення таких дій, подаються заявником у паперовій або електронній формі у випадках, передбачених законодавством.

Так, встановлено, що відомості про земельну частку (пай) не внесені ні до Реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, ні до Державного земельного кадастру, тому не має змоги отримати і відповідні витяги з них, що також позбавляє нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину на їх підставі.

Згідно п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про Державний земельний кадастр" земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформаваними незалежно від присвоєння їм кадастрового номера. У разі, якщо відомості про зазначені земельні ділянки не внесені до Державного реєстру земель, їх державна реєстрація здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за заявою їх власників (користувачів земельної ділянки державної чи комунальної власності).

Відповідно до ч.ч. 3,4 ст. 3 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обовязкової реєстрації.

Будь-які дії особи, спрямовані на набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, можуть вчинятися, якщо речові права на таке майно зареєстровані згідно із вимогами цього Закону, крім випадків, коли речові права на нерухоме майно, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними згідно з частиною третьою цієї статті, та у випадках, визначених статтею 28 цього Закону.

Таким чином, право власності на вказану земельну частку (пай) було оформлене відповідно до вимог діючого на той час законодавства.

При вирішенні питання про наявність у позивача права на спадкування вказаної земельної ділянки суд керується нижчевикладеним.

Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Згідно статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Також, Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його прав і обов'язків цивільного характеру (п.36 рішення ЄСПЛ від 21.02.1975 року у справі «Голден проти Сполученого королівства») та кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту (ст.13 Конвенції).

У відповідностіст. 41 Конституції Україниправо приватної власності набувається в порядку визначеного законом.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Згідно п. 11 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30.05.2008 року "Про судову практику у справах про спадкування", при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай).

Згідно ст. ст. 1,2 ЗУ «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», право на земельну частку (пай) мають громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом; основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є, зокрема, рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).

Захист прав спадкоємців на отримання в порядку спадкування земельних часток (паїв) при втраті сертифікату на земельну частку (пай), за аналогією закону здійснюється в порядку ст. 392 ЦК України, яка передбачає, що власник майна може предявити позов про визнання його права власності в разі втрати ним документа, який засвідчує його права власності - шляхом предявлення позову про визнання прав на земельну частку (пай) в порядку спадкування.

У звязку з відсутністю правовстановлюючого документу, позивачем було зроблено оголошення у друкованому засобі масової інформації газеті «Вісник», в якому повідомлено про втрату сертифікату про право власності на земельну частку (пай) серії ПЛ №0188170, виданого на імя ОСОБА_4, - що свідчить про здійснення зі сторони позивача дій, спрямованих на пошук втраченого документу на земельну частку (пай).

Керуючись положеннями ст. 392 ЦК України, суд констатує, що саме відсутність у позивача сертифіката на земельну частку (пай), який було втрачено, і є перешкодою для оформлення ним свої спадкових прав та отримання свідоцтва про прийняття спадщини своїх спадкових прав, а тому його не визнане право підлягає судовому захисту у спосіб встановлений п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України.

Крім того, суд звертає увагу на те, що, згідно листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13, у деяких випадках при розгляді цивільних справ про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування суди неправильно встановлюють зміст правовідносин, що виникають, та застосовують до спірних правовідносин норми, що регулюють право власності на земельні ділянки, та не беруть до уваги, що право на земельну частку (пай) виникає в осіб, які на час видачі колективному сільськогосподарському підприємству державного акта на право колективної власності на землю були членами цього підприємства.

Так, відповідно до листа-відповіді Відділу у Лубенському районі ГУ Держгеокадастру у Полтавській області від 03.10.2018 року, 27.12.1996 року ОСОБА_4 було видано сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ПЛ №0188170 на підставі рішення Лубенської райдержадміністрації від 28.10.1996 року №411 розміром 4,33 в умовних кадастрових гектарах.

Разом з тим, державний акт на право колективної власності на землю серії ПЛ-12 було видано колективному сільськогосподарському підприємству "Україна" 06.02.1996 року, тобто за життя ОСОБА_4 При цьому, на час отримання даного акту ОСОБА_4 була членом колективного сільськогосподарського підприємства «Україна» Лубенського району, що підтверджується витягом з списку громадян членів КСП «Україна».

Отже, з огляду на вищевикладене, керуючись проаналізованими вище законодавчими положеннями, суд вважає, що на даний момент позивач у позасудовому нотаріальному порядку не має можливості отримати у порядку спадкування право власності на земельну частку (пай) через відсутність правовстановлюючого документу, належність якої спадкодавцю підтверджується сукупністю всебічно досліджених належних та достатніх доказів у справі, суд приходить до висновку про доведеність, обгрунтованість і законність заявлених позивачем вимог, та їх задоволення.

Керуючись ст.ст. 259,263-265,273,354 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 сільської ради Лубенського району Полтавської області про визнання права власності на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 у порядку спадкування за законом після померлої 17.02.1996 року ОСОБА_4 право на земельну частку (пай), розміром 4,33 в умовних кадастрових гектарах, без визначення меж цієї частки в натурі, розташованої в адміністративних межах ОСОБА_3 сільської ради Лубенського району Полтавської області, яка належала ОСОБА_4 на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ПЛ №0188170, виданого на підставі розпорядження голови Лубенської РДА №411 від 28.10.1996 року.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складання повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до апеляційного суду Полтавської області безпосередньо або через Лубенський міськрайонний суд Полтавської області.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи згідно п. 4 ч. 5 ст.265 ЦПК України:

- позивач ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, реєстраційний номер облікової карти платника податків НОМЕР_1, зареєстроване у встановленому порядку місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_3, квартал 274АДРЕСА_1.

- відповідач ОСОБА_3 сільська рада Лубенського району Полтавської області, , адреса реєстрації: Полтавська область, Лубенський район, с. Засулля, вул. Молодіжна, буд. 78.

Повне судове рішення складено 12.10.2018 року.

Суддя О.С. Алтухова