Справа № 703/3507/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2018 року Смілянський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Борєйко О.М.

за участю секретаря судового засідання Кочеткової І.В.

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Сміла Черкаської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Смілянської міської ради Черкаської області про визнання права власності в порядку спадкування,

ВСТАНОВИВ:

01 жовтня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Смілянського міськрайонного суду Чекраської області з позовом до Смілянської міської ради Черкаської області, в якому просить визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом на 2/3 частки квартири АДРЕСА_1 (назва вулиці до перейменування Жовтнева) в м. Сміла Черкаської області, загальною площею 50,5 м.кв., житловою площею 34,1 м.кв., належні померлим ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого відділом приватизації житлового фонду Шевченківського відділу Одеської залізниці 08 жовтня 1993 року.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 29 листопада 2009 року помер його батько ОСОБА_2. Після смерті останнього залишилася спадщина 1/3 частка квартири АДРЕСА_1 (назва вулиці до перейменування - Жовтнева) в м. Сміла Черкаської області, загальною площею 50,5 м.кв., житловою площею 34,1 м.кв., належна померлому на підставі свідоцтва про право власності на житло, видане відділом приватизації житлового фонду Шевченківського відділу Одеської залізниці 08 жовтня 1993 року. Спадщину після смерті ОСОБА_2 прийняла, але юридично не переоформила дружина померлого та рідна мати позивача ОСОБА_3, оскільки постійно проживала і була зареєстрована разом із спадкодавцем на день відкриття спадщини.

03 жовтня 2015 року ОСОБА_3 померла. Після її смерті залишилася спадщина, яка складається з прийнятої, але юридично не переоформленої після смерті чоловіка 1/3 частки квартири АДРЕСА_2, та належної їй особисто 1/3 частки вказаної квартири. Спадщину після смерті матері позивач прийняв шляхом подачі до Смілянської державної нотаріальної контори заяви відповідного змісту у визначений рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 12 червня 2018 року строк. Інші спадкоємці першої черги після смерті батьків відсутні. Однак, оформити спадщину після смерті батьків в позасудовому порядку він не може, оскільки втрачений оригінал вищевказаного свідоцтва про право власності на житло, яке посвідчує право власності померлих на 2/3 частки квартири АДРЕСА_2.

Ухвалою Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 03 жовтня 2018 року відкрито загальне позовне провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Смілянської міської ради Черкаської області про визнання права власності в порядку спадкування та призначено підготовче судове засідання на 09 жовтня 2018 року.

В судове засідання 09 жовтня 2018 року представник відповідача в судове засідання не зявився, про причини неявки суду не повідомив.

На підставі п.1 ч.1 ст. 223 Цивільного процесуального кодексу України, оскільки на момент розгляду справи у суду були відсутні відомості про вручення відповідачу повідомлення про дату,час і місце судового засідання, розгляд справи був відкладений на 18 жовтня 2018 року.

Позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат ОСОБА_4 у підготовче судове засідання, яке відбулося 18 жовтня 2018 року, не з'явилися, останній надав до суду заяву, в якій просить справу розглядати без його та позивача участі, на задоволенні позовних вимог наполягає.

Представник Смілянської міської ради Черкаської області, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, в підготовче судове засідання 18 жовтня 2018 року, не з'явився, однак надав до суду заяву, в якій просить справу розглядати без його участі, проти задоволення позову не заперечує.

Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється.

Оскільки розгляд справи відбувався за відсутності учасників процесу фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснювалося.

Згідно ч.3 ст.200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про можливість ухвалення рішення за результатами підготовчого провадження.

Суд, вивчивши матеріали справи, надані сторонами докази, дослідивши їх всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши всі обставини справи, вважає позовну заяву ОСОБА_1 обґрунтованою та такою, що підлягає до задоволення, виходячи із наступного:

Відповідно до статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (ч. 1 ст. 95 ЦПК України).

Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За правилами ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Як вбачається з свідоцтва про смерть серії І-СР №323049, виданого повторно Смілянським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області 14 лютого 2018 року, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, помер 29 листопада 2009 року в м. Сміла Черкаської області, про що 30 листопада 2009 року складено відповідний актовий запис №887 (а.с.5).

Відповідно до ч.2 ст. 15 Закону України «Про власність» від 07 лютого 1991 року №697-XII, чинного на момент існування спірних правовідносин, наймач жилого приміщення в будинку державного чи громадського житлового фонду та члени його сімї мають право придбати у власність відповідну квартиру шляхом їх викупу або на інших підставах, передбачених законодавством України.

Відповідно до свідоцтва про право власності на житло, виданого відділом приватизації житлового фонду Шевченківського відділку Одеської залізниці 08 жовтня 1993 року, квартира АДРЕСА_3 (назва вулиці після перейменування ОСОБА_5) в м. Сміла Черкаської області, на праві часткової власності належить ОСОБА_3, її чоловіку ОСОБА_2, внучці ОСОБА_6 (а.с.16).

Згідно довідки №930-0, виданої директором Смілянського відділку комунального підприємства «Черкаське обласне обєднане бюро технічної інвентаризації» 26 липня 2018 року, станом на 01 січня 2013 року квартира АДРЕСА_1 (до перейменування - Жовтнева) в м. Сміла Черкаської області зареєстрована за ОСОБА_3, ОСОБА_2 та ОСОБА_6 на підставі свідоцтва про право власності на житло, посвідченого відділом приватизації житлового фонду Шевченківського відділу Одеської залізниці 08 жовтня 1993 року. Частка кожного з вищевказаних осіб у квартирі складає 1/3 (а.с.9).

Таким чином, після смерті 29 листопада 2009 року ОСОБА_2 відкрилася спадщина на 1/3 частку квартири АДРЕСА_1 (назва вулиці до перейменування Жовтнева) в м. Сміла Черкаської області.

Відповідно до ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Як вбачається з позовної заяви ОСОБА_1, спадщину після смерті ОСОБА_2 прийняла, але юридично не переоформила дружина померлого ОСОБА_3, оскільки постійно проживала і була зареєстрована разом із спадкодавцем на день відкриття спадщини.

Відповідно до ч.5 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обовязковими для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.( ч.6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»)

Верховний Суд України в постанові по справі № 6-44936св10 зазначив: «Частиною 3 ст.1296 ЦК України визначено, що відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Зволікання з виконанням зобовязань, передбачених ч.1 ст. 1297,ч.1 ст.1299 ЦК України, щодо оформлення права на спадщину,у складі якої є нерухоме майно, або їх невиконання також не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Саме до цього зводяться розяснення, надані Пленумом Верховного Суду України в п.27 постанови від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування»

Відповідно до свідоцтва про одруження серії ІІ-ЯК №0476894, виданого Смілянським РАЦС Черкаської області 22 березня 1968 року, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, 22 березня 1968 року уклав шлюб з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, про що зроблено відповідний запис за №66. Після реєстрації одруження дружині присвоєно прізвище - ОСОБА_3 (а.с.15).

Згідно свідоцтва про народження серії ІІ АВ №688044, виданого Смілянським РАЦС Черкаської області 22 березня 1968 року, батьками ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, являються ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а.с.14).

Будь-яких доказів наявності у померлого ОСОБА_2 інших дітей чи спадкоємців першої черги, матеріали справи не містять.

Таким чином, суд приходить до висновку, що спадкоємцями першої черги на спадщину, яка відкрилася після смерті ОСОБА_2 29 листопада 2009 року, а саме: на 1/3 частку квартири АДРЕСА_2, являлися його дружина ОСОБА_3 та син ОСОБА_1.

Разом з тим, будь-яких доказів, які б свідчили про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 його дружиною ОСОБА_3 та сином ОСОБА_1, матеріали справи не містять.

Однак, згідно ч.3 ст.1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до довідки №71, виданої СКП «Наш дім» 26 лютого 2018 року, померлий ОСОБА_2 до дня смерті проживав та був зареєстрований в ІНФОРМАЦІЯ_5. За даною адресою з ним були зареєстровані: дружина ОСОБА_3 та онука ОСОБА_6 (а.с.7).

Згідно довідки №968 про реєстрацію місця проживання особи, виданої відділом державної реєстрації виконавчого комітету Смілянської міської ради Черкаської області, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_6, була зареєстрована в ІНФОРМАЦІЯ_5, з 27 березня 1969 року. Знята з реєстрації 22 лютого 2018 року в звязку зі смертю (а.с.8).

Згідно листа №2080/02-14 від 12 жовтня 2018 року державного нотаріуса Смілянської державної нотаріальної контори ОСОБА_7 на запит Смілянського міськрайонного суду Черкаської області, після смерті 29 листопада 2009 року ОСОБА_2 до Смілянської державної нотаріальної контори, на підставі рішення Смілянського міськрайонного суду від 12 червня 2018 року звернувся з заявою про прийняття спадщини ОСОБА_1. На підставі поданої заяви була заведена спадкова справа №393/2018 (а.с.37-38).

Враховуючи, що дружина померлого 29 листопада 2009 року ОСОБА_2 ОСОБА_3 на час його смерті була зареєстрована та постійно проживала разом з ним, та приймаючи до уваги, що після смерті ОСОБА_2 до часу звернення ОСОБА_1 до Смілянської державної нотаріальної контори, ніхто з спадкоємців не звертався до нотаріальної контори та свідоцтво про право на спадщину не отримував, суд вважає, що саме ОСОБА_3 прийняла спадщину після його смерті, яка складалася з 1/3 частки квартири АДРЕСА_2.

Разом з тим, матеріали цивільної справи не містять жодного доказу оформлення у передбаченому законом порядку, спадкового майна, яке залишилося після смерті 29 листопада 2009 року ОСОБА_2, його дружиною ОСОБА_3, в звязку з чим суд приходить до висновку, що право власності на вищевказане майно ОСОБА_3 у встановленому законом порядку оформлено не було.

Згідно свідоцтва про смерть серії І-СР №323058, виданого повторно Смілянським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаської області 17 лютого 2018 року, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_6, померла 03 жовтня 2015 року, про що в цей же день складено відповідний актовий запис №645 (а.с.6).

Таким чином, після смерті 03 жовтня 2015 року ОСОБА_3 відкрилася спадщина, яка складається з прийнятої, але юридично не оформленої після смерті чоловіка ОСОБА_2, який помер 29 листопада 2009 року, 1/3 частки квартири АДРЕСА_2, та належної їй особисто 1/3 частки вказаної квартири.

Як вбачається з матеріалів справи, спадкоємці першої черги, які мають право на спадщину, яка відкрилася після смерті 03 жовтня 2015 року ОСОБА_3, окрім її сина, ОСОБА_1, відсутні.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, - позивач по справі, являється єдиним спадкоємцем першої черги на спадкове майно, що залишилося після смерті 03 жовтня 2015 року його матері ОСОБА_3.

Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особа яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ч. 1 ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обв'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч.1 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Згідно зі статтею 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 12 червня 2018 року ОСОБА_1 визначено додатковий строк терміном один місяць для подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3, яка померла 03 жовтня 2015 року, з дня набрання судовим рішенням законної сили (а.с.10).

Вищевказане рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області набрало законної сили 13 липня 2018 року (а.с.10-зворот).

Відповідно до постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 27 вересня 2018 року, яка ухвалена ОСОБА_7, державним нотаріусом Другої Черкаської державної нотаріальної контори, виконуючої обовязки державного нотаріуса Смілянської державної нотаріальної контори, за заявою ОСОБА_1 про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на 2/3 частки квартири АДРЕСА_4, після смерті померлої 03 жовтня 2015 року матері ОСОБА_3, встановлено, що на підставі вищевказаної заяви ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, було заведено спадкову справу №393/2018. Інших спадкоємців, які прийняли спадщину, немає. Разом з тим, ОСОБА_1В не подав правовстановлюючого документу на 2/3 частки квартири АДРЕСА_4, посилаючись на його втрату, в звязку з чим йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 2/3 частки вищевказаної квартири (а.с.18).

Як вбачається з позовної заяви, ОСОБА_1 підтвердив факт втрати правовстановлюючого документу на 2/3 частки квартири АДРЕСА_4.

Відповідно до статті 392 ЦК України, власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ч.4 ст. 334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Згідно ч. 3 ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" ( надалі по тексту «Закон»), права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5 та зареєстроване в Міністерстві юстиції України 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте, виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Відповідно до ч.1 ст.182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Відповідно до Тимчасового положення про порядок державної реєстрації прав власності та інших речових прав на нерухоме майно затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року №7/5, органи БТІ у разі втрати або зіпсування свідоцтва про право власності за заявою власника (власників) або уповноваженої ним (ними) особи, до якої додається опубліковане в пресі повідомлення про недійсність втраченого або зіпсованого свідоцтва про право власності мали право видавати дублікат свідоцтва про право власності. Однак, з 01 січня 2013 року вищевказане положення втратило свою чинність, а тому отримати дублікат втраченого реєстраційного посвідчення на право власності на частку квартири є неможливим.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що спадкодавець ОСОБА_3, яка померла 03 жовтня 2015 року, являється власником спірного майна.

На підставі п. 4.14 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів.

Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року №7, у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Згідно з ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

На підставі викладеного, відповідно до ст.ст. 15, 16, 334, 392, 1216, 1218, 1223, 1233, 1261, 1268, 1269, 1270 ЦК України, ч.ч.3,4 ст.3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5, Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5 та керуючись ст.ст. 1, 2, 76, 81, 82, 89, 200, 247, 259, 263-265, 273, 354 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Смілянської міської ради Черкаської області про визнання права власності в порядку спадкування - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, РНОКПП НОМЕР_1, право власності в порядку спадкування за законом після смерті 03 жовтня 2015 року ОСОБА_3, 2/3 частки квартири АДРЕСА_1 (назва вулиці до перейменування Жовтнева) в м. Сміла Черкаської області (загальна площа 50,5 м.кв., житлова площа 34,1 м.кв.).

Рішення може бути оскаржене сторонами в 30-денний строк з дня його проголошення до Апеляційного суду Черкаської області шляхом подання апеляційної скарги через Смілянський міськрайонний суд Черкаської області.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на його оскарження, а в разі оскарження - після розгляду справи апеляційним судом, якщо воно не буде скасовано.

Сторони у справі:

Позивач ОСОБА_1, адреса: вул. Залізняка, буд.14, м. Мукачеве Закарпатська область, 89600, РНОКПП НОМЕР_1.

Відповідач Смілянська міська рада Черкаської області, адреса: вул. Незалежності, буд. 37, м. Сміла Черкаська область, 20700, .

Головуючий О.М. Борєйко