Постанова

Іменем України

18 травня 2018 року

м. Київ

справа № 591/5310/16-ц

провадження № 61-19635 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулька Б. І. (суддя-доповідач), Луспеника Д. Д., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4;

представники позивача: ОСОБА_5, ОСОБА_6;

відповідач - ОСОБА_7;

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_7 на рішення апеляційного суду Сумської області у складі колегії суддів: Ткачук С. С., Кононенко О. Ю., Семеній Л. І., від 29 березня 2017 року,

ВСТАНОВИВ :

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У жовтні 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_7 про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу та поділ майна подружжя.

Позовна заява мотивована тим, що з серпня 2003 року вона проживала однією сім'єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_1, у будинку матері відповідача. ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилася спільна донька - ОСОБА_10. Зареєструвати шлюб відповідач відмовлявся з різних причин, проте, як вона дізналась пізніше відповідач весь цей час перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_9, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Валенсія, Королівство Іспанія, тому у силу статті 37 КпШС України, чинного на той час, такий шлюб припинений. Після народження дитини вона протягом трьох років спільно проживала з відповідачем у місті Суми, а у 2007 році виїхала за кордон до Швейцарії з метою працевлаштування, куди згодом почала їздити постійно, щоб придбати власне житло. Дитина в цей час проживала з відповідачем та його матір'ю. Відповідач за час їх спільного проживання ніде на працював, жив виключно на кошти, які вона заробляла за кордоном та пересилала на його рахунок або передавала готівкою. За цей період відповідач за спільні кошти придбавав дорогі автомобілі, які в подальшому продавав. Встановлення факту проживання однією сім'єю необхідне для визнання за нею права власності на половину спільного майна, яке вони придбали за спільні кошти, перебуваючи у фактичних шлюбних відносинах, та з приводу якого існує спір.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_4 просила суд: встановити факт її проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_7 з серпня 2003 року по серпень 2016 року; визнати за нею право власності на 1/2 частину автомобіля AUDI Cabriolet, 1992 року випуску, номерний знак НОМЕР_1, та 1/2 частину автомобіля HUMMER H3, номерний знак НОМЕР_2.

Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 4 січня 2017 року позовну заяву ОСОБА_4 в частині позовних вимог про визнання права власності на 1/2 частину автомобіля HUMMER H3 залишено без розгляду.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми у складі судді Кривцової Г. В. від 2 лютого 2017 року позов ОСОБА_4 задоволено частково. Встановлено факт проживання однією сім'ю без реєстрації шлюбу ОСОБА_4 та ОСОБА_7 з квітня 2004 року по грудень 2007 року. Визнано за ОСОБА_4 право власності на 1/2 частину автомобіля AUDI Cabriolet, 1992 року випуску, номерний знак НОМЕР_1. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду мотивовано тим, що ОСОБА_4 та ОСОБА_7 після народження їх спільної дитини до моменту виїзду позивачки за кордон у грудні 2007 року, дійсно проживали однією сім'єю. Цей період спільного проживання визнає як позивач, так і відповідач, а також цей період підтверджується письмовими доказами й показаннями свідків. Щодо подальшого періоду спільного проживання, що просить встановити позивач (з грудня 2007 року по серпень 2016 року), то вказаний період не підтверджується матеріалами справи, спростовуються, як поясненнями самої позивачки, викладеними нею у позові, так і показаннями свідків та письмовими доказами. Враховуючи те, що спірний автомобіль AUDI Cabriolet, 1992 року випуску, номерний знак НОМЕР_1, був зареєстрований 19 травня 2005 року у сервісному центрі, то він є об'єктом спільної сумісної власності сторін, так як був придбаний за час їх спільного проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу.

Рішенням апеляційного суду Сумської області від 29 березня 2017 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 - задоволено частково. Резолютивну частини рішення Зарічного районного суду м. Суми від 2 лютого 2017 року в частині періоду проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу змінено. Встановлено факт проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_4 та ОСОБА_7 з 1 січня 2004 року по 21 серпня 2016 року. В іншій частині рішення суду першої інстанції не оскаржувалось.

Змінюючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд виходив із того, що у період 1 січня 2004 року по 21 серпня 2016 року сторони проживали однією сім'єю, мали єдиний бюджет на утримання їх сім'ї, спільно виховували доньку, мали відносно один до одного взаємні права та обов'язки, а тимчасовий від'їзд позивачки за кордон з метою заробітку, витрачався на утримання сім'ї: її, відповідача та їх спільної доньки. Доказів того, що він купував автомобілі за свої особисті кошти ним не надано.

У касаційній скарзі, поданій у травні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_7, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржуване рішення апеляційного суду скасувати, рішення суду першої інстанції залишити в силі.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд не дослідив фактичні обставини справи, які пов'язанні із періодом, протягом якого позивачка та відповідач спільно проживали, мали спільний побут та взаємні права і обов'язки. Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження того, що, починаючи з грудня 2007 року, позивачка та відповідач проживали однією сім'єю і мали взаємні права і обов'язки, вели спільний побут. Позивачка декілька років проживала за кордоном, що само по собі виключає факт проживання з відповідачем однією сім'єю й наявності спільних прав та обов'язків. Все, що об'єднувало їх, це спільна донька, яка проживала разом із відповідачем, і позивачка інколи приймала участь у її утриманні шляхом направлення незначних сум коштів на картковий рахунок відповідача. Згідно положень частини другої статті 181 СК України за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Проте на вищевказані положення закону апеляційний суд уваги не звернув.

В іншій частині позовних вимог судове рішення не оскаржується.

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У квітні 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.

Згідно із положенням частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване рішення апеляційного суду ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 256 ЦПК України 2004 року суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу.

Згідно із положенням частини другої статті 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Судами встановлено, що сторони мають спільну дитину, ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Змінюючи рішення суду першої інстанції в частині періоду, протягом якого позивачка та відповідач спільно проживали, апеляційний суд, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, правильно виходив із того, що у період 1 січня 2004 року по 21 серпня 2016 року ОСОБА_4 та ОСОБА_7 проживали однією сім'єю, мали єдиний бюджет на утримання їх сім'ї, спільно виховували доньку, мали відносно один до одного взаємні права та обов'язки, а тимчасовий від'їзд позивачки за кордон з метою заробітку, витрачався на утримання всіх членів їхньої сім'ї. Тобто позивачка довела, що за цей період вона проживала однією сім'єю без реєстрації шлюбу з відповідачем і за цей час вони були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки.

Доводи касаційної скарги цих висновків суду не спростовують, на законність рішення апеляційного суду не впливають, а в основному направлені на переоцінку доказів у справі, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу та залишити рішення апеляційного суду без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Сумської області від 29 березня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Б. І. Гулько

Д. Д. Луспеник

Ю. В. Черняк