Справа № 311/3103/18
Провадження № 2/311/1211/2018
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

18 жовтня 2018 року м. Василівка

Василівський районний суд Запорізької області у складі:

Головуючого судді: Сидоренко Ю.В.,

при секретарі: Осінцевій Л.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Василівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщення,

В С Т А Н О В И В :

06 вересня 2018 року до Василівського районного суду Запорізької області надійшов позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщення. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачка ОСОБА_1 зазначає, що їй на праві приватної власності на підставі договору Дарування житлового будинку від 22 січня 2003 року належить будинок №109-а за адресою: вул.Миру (Леніна) с.Широке Василівського району Запорізької області. Вказаний будинок був їй подарований 22.01.2003 року відповідачем ОСОБА_2 У належному їй будинку зареєстроаний відповідач по справі ОСОБА_2, який є колишнім власником будинку, але з 2003 року він у вказаному будинку не проживає. З моменту дарування позивачці даного будинку ОСОБА_2 в ньому не мешкав і речей його в будинку немає. В добровільному порядку відповідач ОСОБА_2 з реєстрації не знімається, що створює їй перешкоди у користуванні власністю та розпорядженні на власний розсуд, а саме: позивач несе додаткові витрати на сплату комунальних послуг та немає можливості оформити субсидію на сплату комунальних послуг. Тому вона вимушена звернутися до суду з даним позовом, в якому просить визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, таким, що стратив право користування жилим приміщенням в будинку №109-А по вул. Миру (Леніна) с.Широке Василівського району Запорізької області.

Ухвалою Василівського районного суду Запорізької області від 20 вересня 2018 року відкрито провадження у даній цивільній справі та справу призначено до судового розгляду в порядку спрощеного провадження, з викликом сторін (а.с.18).

В судове засідання позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_3 не зявилися, про день та час розгляду справи були повідомлені судом своєчасно, належним чином та у встановленому законом порядку, проте суду надано письмові заяви, в якій позивачка та її представник просять розглянути справу у їх відсутність. Заявлені позовні вимоги підтримую у повному обсязі, наполягають на задоволенні позову за підставами, викладеними у позовній заяві. Проти ухвалення по справі заочного рішення не заперечують (а.с.37-38,39).

В судове засідання відповідач ОСОБА_2 повторно не зявився, про день та час розгляду справи був повідомлений судом своєчасно, належним чином та у встановленому законом порядку за останнім відомим місцем проживання (перебування), що підтверджується поштовими конвертами, які повернулися на адресу суду з відміткою «не проживає» (а.с24,25), також належне сповіщення відповідача здійснено судом шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі судової влади про виклик відповідача до суду, відповідно до приписів ч.11 ст.128 ЦПК України (а.с.27-28). Проте, будь-яких документів на підтвердження поважності причин неявки відповідачем суду не надано, відгуку та заперечень на позов суду не представлено. Відповідно до вимог ст.281 ЦПК України, зі згоди позивача, суд ухвалив про заочний розгляд справи, на підставі наявних у ній доказів.

Дослідивши письмові матеріали справи, всебічно та повно зясувавши обставини справи, обєктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами цивільної справи, суд вважає, що заявлені ОСОБА_1 позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст. 13, 43, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом; , учасники сторін зобов'язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно положень ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1, позивачка по справі, є власником житлового будинку № 109-А по вул. Миру (Леніна) в с.Широке Василівського району Запорізької області на підставі договору Дарування, посвідченого 22.01.2003 року приватним нотаріусом Василівського районного нотаріального округу Запорізької області ОСОБА_4, зареєстровано в реєстрі за №92, копія якого міститься в матеріалах справи (а.с.6-7,33).

Як вбачається з відповіді на запит суду від 18.10.2018 року за вих.№ 673, виданої РКП «Василівське бюро технічної інвентаризації», останніми повідомлено, що згідно інвентаризаційної справи, станом на 31.12.2012 року, право власності на житловий будинок, розташований за адресою: Запорізька область Василівськи район с. Широке вул.Мира буд.109-А зареєстровано за ОСОБА_1 на підставі договору дарування від 22.01.2003 року реєстровий №92, посвідчений приватним нотаріусом Василівського районного нотаріального округу ОСОБА_4 (а.с.40).

Згідно довідки про склад сімї від 27.08.2018 року за вих.№ 1048, виданої Підгірненською сільською радою Василівського району Запорізької області, за адресою: с.Широке вул.Миру буд.109-А, зареєстровані: власник ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, чоловік ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, не родич ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.11).

З Актів встановлення факту проживання, складених депутатом Підгірненської сільської ради Василівського району Запорізької області ОСОБА_6, за підписом сусідів: ОСОБА_7, ОСОБА_8, підписи яких посвідчено секретарем Підгірненської сільської ради Василівського району Запорізької області ОСОБА_9 вбачається, що зі слів власниці, її чоловіка та сусідів ОСОБА_7 та ОСОБА_8, відповідач ОСОБА_2 участі у веденні спільного господарства не приймає, в будинку не проживає з 2003 року, та оригінали казаних актів містяться в матеріалах справи (а.с.12,30,31,32).

Згідно ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно ч.2 ст.386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Виходячи з положень ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України щодо обов'язку доказування, обов'язок довести свої заперечення щодо наявності поважних причин відсутності на спірній житловій площі покладено на відповідача.

Стаття 41 Конституції України передбачає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним.

Стаття 47 Конституції України та ст.9 ЖК України передбачають, що кожен має право на житло і ніхто не може бути обмежений у праві користуванням інакше ніж з підстав і в порядку визначеним законом.

Право на повагу до житла гарантує і ст.8 Конвенції про захист прав людини та основних свобод.

Відповідно до вимог ст.317 ЦК України власнику належать права володіння, користування і розпоряджання своїм майном. Згідно статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Права власника житлового приміщення визначені в статті 383 ЦК України та статті 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Згідно ч.2 ст.386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до приписів ч.2 ст.405 ЦК України, член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла, або законом.

Таким чином вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням, відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст.ст.71, 72, 107, 116, 156 ЖК України).

Таким чином, при розгляді справи щодо визнання таким, що втратив право користування житловим приміщенням члена сім'ї власника житла, мають встановлюватися наступні факти: чи є спірне приміщення житлом, чи є воно власністю позивача, чи відсутній відповідач у спірному приміщені понад встановлені строки, чи є причини відсутності поважними та чи не було між власником та відповідачем будь якої іншої домовленості щодо користування житлом або збереження права на користування житлом на час відсутності.

Пленум Верховного ОСОБА_2 України в пункті 10 постанови від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» роз'яснив судам, що у справах цієї категорії необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. У разі їх поважності суд може продовжити пропущений строк.

Згідно розяснень п.11 постанови Пленуму Верховного ОСОБА_2 України № 2 від 12.04.1985 року з подальшими змінами „Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України", на ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресовка кореспонденції, утворення сімї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладання трудового договору на невизначений строк тощо).

На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що заявлені позивачем ОСОБА_1 позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі та суд вважає необхідним позов задовольнити та визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням житловим будинком № 109 «А» по вулиці Миру (вул.Леніна) в селі Широке Василівського району Запорізької області, що належить ОСОБА_1 на праві приватної власності на підставі договору Дарування, посвідченого 22.01.2003 року приватним нотаріусом Василівського районного нотаріального округу Запорізької області ОСОБА_4, зареєстровано в реєстрі за №92, а саме з тих підстав, що відповідач ОСОБА_2 у спірному будинку тривалий час (понад п'ятнадцять років) не проживає і по теперішній час, що вбачається з Актів встановлення факту проживання, складеного депутатом складеного складеного депутатом Підгірненської сільської ради Василівського району Запорізької області ОСОБА_6, за підписом сусідів: ОСОБА_7, ОСОБА_8, підписи яких посвідчено секретарем Підгірненської сільської ради Василівського району Запорізької області ОСОБА_9, та участі в утриманні даного житлового будинку, відповідач ОСОБА_2 не приймає, комунальні послуги не сплачує, та, будучи зареєстрованим у вищевказаному житловому будинку, який належить позивачці ОСОБА_1 на праві приватної власності, але не проживаючи у вказаному житловому будинку, відповідач чинить позивачці, як власнику, перешкоди у володінні, користуванні та розпорядженні своєю власністю, крім того, позивач не може у повному обсязі реалізувати своє право на розпорядження приватною власністю, та у добровільному порядку знятися з реєстраційного обліку відповідач не бажає.

Крім того, викладені у позові доводи позивача про відсутність відповідача ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4 у спірному житловому будинку тривалий час, з 2003 року без поважних причин підтверджені належними та допустимими доказами, які містяться у справі, відповідачем під час розгляду справи не оспорені, відзив на позов ним не поданий, тому існують правові підстави, передбачені ст.ст.71,107 ЖК України для задоволення позовних вимог про визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням житловим будинком № 109 «А» по вулиці Миру (вул.Леніна) в селі Широке Василівського району Запорізької області.

На підставі вищенаведеного, суд приходить до висновку, що заявлені ОСОБА_1 позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню у повному обсязі за вищенаведеними підставами.

Керуючись ст.8 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, ст.ст.41,47 Конституції України, ст.ст.317,319,386,391 Цивільного Кодексу України, ст.71,107,156,163 Житлового кодексу України, Законом України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" від 11.12.2003 року, Постановою Пленуму Верховного ОСОБА_2 України № 2 від 12.04.1985 року „Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України", ст.ст.9, 12, 13, 81, 259, 263-265, 268, 280-282 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрована та мешкає за адресою: вул.Миру буд.109А с.Широке Василівського району Запорізької області, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1) до ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_4, зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5), про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщення задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4 таким, що втратив право користування житловим приміщенням житловим будинком № 109 «А» по вулиці Миру (вул.Леніна) в селі Широке Василівського району Запорізької області.

Заочне рішення може бути переглянуте Василівським районним судом за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається до Запорізького апеляційного суду через Василівський районний суд Запорізької області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя

Василівського районного суду

Запорізької області ОСОБА_10