Постанова

Іменем України

01 серпня 2018 року

м. Київ

справа № 316/1338/16

провадження № 61-13492св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І., Коротуна В. М., Курило В. П. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - ОСОБА_2,

треті особи: відділ реєстрації актів цивільного стану Енергодарського міського управління юстиції, Орган опіки та піклування виконавчого комітету Енергодарської міської ради,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення сторін касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Енергодарського міського суду Запорізької області від 06 листопада 2017 року у складі судді Вільямовської Н. О., та постанову апеляційного суду Запорізької області від 18 січня 2018 року у складі колегії суддів: Кочеткової І. В., Маловічко С. В., Гончар М. С.,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, треті особи: відділ реєстрації актів цивільного стану Енергодарського міського управління юстиції, Орган опіки та піклування виконавчого комітету Енергодарської міської ради, про визнання його батьком малолітньої ОСОБА_3, внесення відповідних змін до актового запису про народження дитини.

Позовна заява мотивована тим, що з червня 2006 року перебував у близьких стосунках з ОСОБА_4 В період стосунків, ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася донька ОСОБА_3, державна реєстрація народження дитини проведена відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України (за вказівкою матері). Як під час вагітності ОСОБА_4, так і після народження дитини він визнавав себе її батьком та приймав участь в її утриманні та вихованні. Дитина часто буває у нього вдома, спілкується з його дітьми та дружиною.

ІНФОРМАЦІЯ_5 мати малолітньої ОСОБА_4 померла. Дитина залишилася проживати разом з бабусею - ОСОБА_2, яку 21 квітня 2016 року призначено її опікуном. Посилаючись на те, що він є біологічним батьком дитини, має намір приймати участь у виховуванні дитини, просив суд задовольнити позов.

Рішенням Енергодарського міського суду Запорізької області від 06 листопада 2017 року позов задоволено.

Визнано ОСОБА_1 батьком малолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

В актовий запис № 669 від 19 грудня 2008 року про народження ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, здійснений Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Енергодарського міського управління юстиції у Запорізькій області, постановлено внести зміни про батька, записавши батьком дитини ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженця села Павлівка Білогорського районуКримської області, громадянина України.

Прізвище дитині ОСОБА_3 змінено на «ОСОБА_3».

Рішення суду першої інстанції мотивована тим, що підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи. Судом встановлено існування між ОСОБА_1 і матір'ю малолітньої ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5, тривалих стосунків, наявність у свідоцтві про народження дитини запису про батька відповідно до статті 135 СК України, участь батька у вихованні і утриманні дитини, свідоме ухилення відповідачки від проведення призначеної судом судово-генетичної експертизи з метою встановлення батьківства.

Постановою апеляційного суду Запорізької області від 18 січня 2018 року рішення Енергодарського міського суду Запорізької області від 06 листопада 2017 року залишено без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що враховуючи обставини справи та свідоме ухилення відповідачки від проведення експертизи, свідчить про походження дитини від позивача.

12 лютого 2018 року ОСОБА_2 через засоби поштового зв'язку подала до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Енергодарського міського суду Запорізької області від 06 листопада

2017 року та постанову апеляційного суду Запорізької області від 18 січня 2018 року та постановити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що суд вважав встановленими обставини, які зазначені в позові. Однак ці факти не підтверджено доказами. В оскаржуваних рішеннях не вказано як довго були відносини між матір'ю дитини та позивачем, які це були стосунки. Суд апеляційної інстанції безпідставно вказав, що позивач забирав ОСОБА_4 з донькою із пологового будинку, що не підтверджується матеріалами справи.

У квітні 2018 року орган опіки та піклування виконавчого комітету Енергодарської міської ради Запорізької області в особі служби у справах дітей Енергодарської міської ради подали до суду заперечення, в яких просять відмовити в задоволенні касаційної скарги ОСОБА_2 на рішення Енергодарського міського суду Запорізької області від 06 листопада 2017 року та постанову апеляційного суду Запорізької області від 18 січня 2018 року.

Заперечення мотивовано тим, що визнання ОСОБА_1 батьком малолітньої ОСОБА_3 відповідає інтересам дитини, оскільки для повноцінного розвитку дівчинки важливо, щоб вона зростала в сімї батька, а не була дитиною-сиротою.

У травні 2018 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_6 подала до суду відзив, в якому просять касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а судові рішення залишити без змін.

Відзив мотивовано тим, що експертиза ДНК на сьогодні є найбільш ефективним доказом, що підтверджує наявність чи відсутність батьківства особи щодо дитини. Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Однак, судові рішення не можуть бути скасовані лише з формальних міркувань.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

03 квітня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 400 ЦПК України встановлено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судом установлено, що відповідно до свідоцтва про народження ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, її батьками записані - мати ОСОБА_4, батько - ОСОБА_5.

Згідно повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису від 03 березня 2016 року відомості про батька внесені на підставі заяви матері дитини від 19 грудня 2008 року.

У відповідності до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Енергодарського міського управління юстиції у Запорізькій області 01 березня 2016 року, ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_5.

Рішенням Виконавчого комітету Енергодарської міської ради від 21 квітня 2016 року № 118 призначено ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4 опікуном малолітньої онуки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Частиною першою статті 135 СК України передбачено, що при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім'я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.

В ході розгляду справи судом за клопотанням представника позивача була призначена судово-медична молекулярно-генетична експертиза для з'ясування можливості батьківства позивача відносно до дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Суди попередніх інстанцій прийшли до висновку що ОСОБА_2 ухилилась від подання експертам необхідних для проведення експертизи матеріалів.

З матеріалів справи вбачається, що судом першої інстанції відповідно до статті 143 ЦПК України ухвалою від 06 грудня 2016 року у справі призначались молекулярно-генетичні експертизи (а. с. 67).

Для забезпечення явки відповідача до експертно-криміналістичного центру судами направлялися судові виклики на адресу місця проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_1

Про призначення даної експертизи та дату проведення відбору біологічних зразків відповідачу було відомо.

Відповідно до листа - повідомлення про неможливість проведення експертизи № 8-356 від 28 лютого 2017 року Запорізького науково-дослідницького експертно-криміналістичного центру МВС України, відбір біологічних зразків не проводився у зв'язку з неприбуттям ОСОБА_3 в супроводі ОСОБА_2 до експертної установи.

ОСОБА_1 прибув в призначений день та знаходився в установі 12 січня 2017 року (а. с. 72).

Повідомлень про можливість або не можливість прибути до експертної установи в інші дні та часи відповідачем ні суду, ні експертній установі не надано.

Європейський суд з прав людини зауважив, що на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства» (Калачова проти Російської Федерації,

№ 3451/05, § 34, від 07 травня 2009 року).

Відповідно до статті 143 ЦПК України 2004 року, для з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі.

За положеннями частини першої статті 146 ЦПК України 2004 року, у разі ухилення особи, яка бере участь у справі, від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з'ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

Апеляційний суд, залишаючи без змін рішення суду першої інстанції і погоджуючись з його висновком про визнання батьківства ОСОБА_1 відносно дитини ОСОБА_3, дійшов правильного висновку, що свідоме ухилення ОСОБА_2 від проведення судово-генетичної експертизи дає суду підстави встановити походження дитини від позивача виходячи з інтересів дитини.

Аргументи касаційної скарги та зміст оскаржуваних судових рішень не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, тому колегія суддів касаційну скаргу залишає без задоволення.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободзобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Оскаржувана постанова суду апеляційної інстанції відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Статтею 410 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують, на правильність судового рішення не впливають.

Оскільки судами повно та всебічно з'ясовано дійсні обставини справи, надано належну оцінку зібраним у ній доказам, постановлено законне і обґрунтоване рішення, подану касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції та постанову апеляційного суду - без змін.

Керуючись статтями 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційної цивільного суду

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Енергодарського міського суду Запорізької області від 06 листопада 2017 року та постанову апеляційного суду Запорізької області від 18 січня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді: Н. О. Антоненко

В.І. Журавель

В.М. Коротун

В. П. Курило