Справа № 766/4519/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.10.2018 року Херсонський міський суд Херсонської області у складі:

головуючого судді Дорошинської В.Е.

при секретарі Рєпи А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в своїх інтересах та інтересах малолітнього ОСОБА_2 до Комісії з ліквідації управління Державної пенітенціарної служби України в Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м.Севастополі, третя особа: Виконавчий комітет Суворовської районної у м. Херсоні ради орган опіки та піклування про визнання права власності, -

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду з вказаною позовною заявою до Комісії з ліквідації управління Державної пенітенціарної служби України в Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі, третя особа: Виконавчий комітет Суворовської районної у м. Херсоні ради орган опіки та піклування про визнання права власності. Обґрунтовуючи свою позицію Позивач зазначає, що наказом Управління Державного Департаменту з питань виконання покарань у Херсонській області, правонаступником якого є Управління Державної пенітенціарної служби України в Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі, отримав службове житло, а саме 1-кімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1, де на підставі відповідного ордеру № 23 від 29.04.2009, виданого рішенням виконавчого комітету Херсонської міської ради постійно проживають, сплачують комунальні платежі та здійснюють ремонт та її благоустрій.

У серпні 2016 року Позивач звернувся до Відповідача із клопотанням про виключення спірної квартири з чиста службових та надання права на постійне користування нею.

Рішенням житлово-побутової комісії управління Державної пенітенціарної служби України в Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі № 4 від 19 серпня 2016 року, затвердженого т.в.о. начальника управління ОСОБА_3, прийнято рішення про надання згоди щодо виключення вказаної квартири з числа службових. Проте, у 2016 році Кабінетом Міністрів України була прийнята постанова № 343 «Деякі питання оптимізації діяльності центральних органів виконавчої влади системи юстиції», згідно якої ліквідовано Державну пенітенціарну службу України.

Однак, відповідно до листа комісії з ліквідації управління ДПтС України в Херсонській області, АР Крим та м. Севастополі остання позбавлена повноважень самостійно приймати рішення щодо виключення жилих приміщень з числа службових та звернутись з відповідним клопотанням до органів місцевого самоврядування, а також вирішити питання про її подальшу приватизацію, тому для урегулювання порушеного питання мені рекомендовано звернутись до суду з позовом про визнання права власності на квартиру.

З огляду на викладене, із посиланням на положення Житлового кодексу Української РСР, Цивільного кодексу України, Позивач діючи в своїх інтересах та інтересах малолітнього сина ОСОБА_2 просить визнати за кожним право власності по 1/2 частці на квартиру АДРЕСА_2.

Позивач в судове засідання надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити.

Відповідачем на адресу суду було надано відзив на позовну заяву, в якому відповідач проти задоволення позову не заперечував, просив позовні вимоги задовольнити та проводити розгляд справи без його участі.

Представник третьої особи: Виконавчий комітет Суворовської районної у м. Херсоні ради орган опіки та піклування в судове засідання надали заву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримали у повному обсязі, проти задоволення не заперечували.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до протоколу № 4 від 15.04.2009 року засідання міської громадської комісії з житлових питань, затвердженого рішенням виконавчого комітету Херсонської міської ради № 196 від 21 квітня 2009 року «Про затвердження протоколу засідання міської громадської комісії з житлових питань від 15 квітня 2009 року № 4» квартиру під № 44 по вул. Перекопській, буд. 8-А у м. Херсоні, визнано службовою.

29.04.2009р., позивачу ОСОБА_1, видано ордер на вказане вище жиле приміщення №23 на квартиру АДРЕСА_3, загальною площею 19,1/36,6 кв.м. , яке складається з 1 кімнати у квартирі ізольованій (вказаний ордер наявний в матеріалах справи).

Відповідно до довідки про склад сімї з місця проживання від 15.02.2018 року встановлено, що за вказаною адресою: АДРЕСА_4 значаться зареєстрованими ОСОБА_1 , та його малолітній син - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-КГ 154588 виданим 04.04.2013р. відділом ДРАЦС реєстраційної служби Суворовського районного управління юстиції у м.Херсоні.

В подальшому, рішенням житлово-побутової комісії управління Державної пенітенціарної служби України в Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі № 4 від 19.08.2016 року, затвердженого т.в.о. начальника управління ОСОБА_3, прийнято рішення про надання згоди щодо виключення вказаної квартири з числа службових. Підставою для прийняття вказаного рішення слугував той факт, що згідно інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна, право власності або інші речові права на нерухоме майно та їх похідні за Позивачем та членами його родини не зареєстровані; згідно акту обстеження житлово-побутових умов останні потребують поліпшення житлових умов, а також те, що в структурі органів ДКВС України Позивач проходив службу більш ніж 10 років (що підтверджується наказом від 25.02.2009 року за №30 де зазначено, що ОСОБА_1 проходить службу в КВС Управління державного департаменту України у Херсонській області з 2004 року), а тому в силу вимог ст. 125 ЖК УРСР останній не підлягає виселенню із займаного житла без надання іншого житлового приміщення.

В той же час, у 2016 році Кабінетом Міністрів України була прийнята постанова № 343 «Деякі питання оптимізації діяльності центральних органів виконавчої влади системи юстиції», пунктом 1 якої Уряд України ліквідував Державну пенітенціарну службу, поклавши на Міністерство юстиції завдання і функції з реалізації державної політики у сфері виконання кримінальних покарань та пробації та визначивши її правонаступником виключно в цій частині, з огляду на що житлово-побутова комісія ДПтС України, повноваження якої поширювались на вирішення питання щодо звернення до місцевих органів виконавчої влади з відповідним клопотання, припинила свою діяльність.

Згідно інформаційної довідки від 29.05.2017 року за кодом ЄДРПОУ управління Державної пенітенціарної служби України в Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі зареєстровано речові права, у тому числі на квартиру під №44 по вул. Перекопській буд. 8-А у м. Херсоні.

Відповідно до листа комісії з ліквідації управління ДПтС України в Херсонській області, АР Крим та м. Севастополі остання позбавлена повноважень самостійно приймати рішення щодо виключення жилих приміщень з числа службових та звернутись з відповідним клопотанням до органів місцевого самоврядування, а також вирішити питання про її подальшу приватизацію, тому для урегулювання порушеного питання рекомендували звернутись до суду.

Вирішуючи спір по суті суд виходить із наступного:

Положенням ст. 9 ЖК УРСР передбачено, що громадяни мають право на одержання у безстрокове користування у встановленому порядку житлового приміщення в будинках державного чи громадського житлового фонду.

В той же час, ст. 48 Конституції України визначено, що кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім'ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло.

Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій.

Відповідно до ст.. 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями, що повинні відповідати вимогам житлового законодавства. Крім того, військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються жилі приміщення для постійного проживання. Такі жилі приміщення надаються їм один раз протягом усього часу проходження військової служби шляхом надання із числа квартир виключених із службових (п. 3 Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями).

Відповідно до п. 6 Положення про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними в Українській РСР, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 4 лютого 1988 р. № 37, жиле приміщення виключається з числа службових, якщо відпала потреба в такому його використанні, а також у випадках, коли в установленому порядку воно виключено з числа жилих.

Виключення жилого приміщення з числа службових провадиться на підставі клопотання підприємства, установи, організації рішенням виконавчого комітету відповідної районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів.

Однак, вищезазначеним положенням та законодавством України не визначено порядку та способу виключення жилого приміщення з числа службових у разі ліквідації підприємства, установи, організації за клопотаннями яких має прийматись рішенням виконавчого комітету відповідної районної міської, районної в місті Ради народних депутатів.

Тобто, на даний час склалась ситуація, за якої Позивачі фактично позбавлені можливості виключити спірну квартиру з числа службових, оскільки Управління ДПтС України в Херсонській області, АР Крим та м. Севастополі, як установа, яка має повноваження звертатись до органу місцевого самоврядування з відповідним клопотанням на даний час перебуває у процесі ліквідації, а житлово-побутову комісію управління ліквідовано.

Виходячи зі змісту пунктів 32 - 35 рішення Європейського суду з прав людини від 24 червня 2003 року «Стретч проти Сполученого Королівства» майном у значенні статті 1 Протоколу 1 до Конвенції вважається законне та обґрунтоване очікування набути майно або майнове право за договором, укладеним з органом публічної влади.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 31 липня 2003 року у справі "Дорани проти Ірландії" поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

При цьому, ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

Статтею 15 ч.1 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Тому, при розгляді даного спору суд виходить із загальних принципів права, таких як принцип правової визначеності.

Принцип правової визначеності є невід'ємною, органічною складовою принципу верховенства права. Про це у низці своїх рішень зазначає зокрема Європейський суд з прав людини. У своїх рішеннях Конституційний Суд України також посилається на принцип правової визначеності, наголошуючи на тому, що він є необхідним компонентом принципу верховенства права, так Конституційний Суд України у Рішенні від 2 листопада 2004 року N 15-рп/2004 зазначив, що верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо (абзац другий підпункту 4.1 пункту 4 мотивувальної частини).

Отже, внаслідок застосування до даних правовідносин принципу правової визначеності, що випливає із принципу верховенства права, суд дійшов до висновку, що Положення про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними в Українській РСР, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР за № 37 від 04 лютого 1988 року «Про службові житлові приміщення», застосовується в частині, що не суперечить нормам Конституції України та Конвенції про права людини і основні свободи, у тому числі і ст. 8 Конвенції.

Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які дії, за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. У відповідності із ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Враховуючи вищенаведене, та те, що Позивачі дійсно позбавлені можливості вирішити питання у досудовому порядку, суд приходить висновку про можливість задоволення позовних вимог.

На підставі викладеного керуючись ст. ст. 6-13, 81, 133, 141, 258, 259, 263, 264, 265, 354 ЦПК України, ст.ст. 321, 328 ЦК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 в своїх інтересах та інтересах малолітнього ОСОБА_2 до Комісії з ліквідації управління Державної пенітенціарної служби України в Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі, третя особа: Виконавчий комітет Суворовської районної у м. Херсоні ради орган опіки та піклування про визнання права власності - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ОСОБА_2 право спільної часткової власності по 1/2 ідеальній частці на квартиру АДРЕСА_5.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Суддя В.Е. Дорошинська