Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний № 336/4527/17 Головуючий у 1 інстанції: Дмитрюк О.В.
Провадження № 22-ц /778/435/18 Суддя-доповідач: Маловічко С.В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2018 року м. Запоріжжя

Апеляційний суд Запорізької області у склад колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий - суддя Маловічко С.В., судді Гончар М.С., Кочеткова І.В.

при секретарі: Остащенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 04 жовтня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2017 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя.

В обґрунтування позову зазначила, що з відповідачем вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з 04.07.1998р., який розірвано 22.05.2017р. У період спільного проживання з відповідачем вони придбали квартиру АДРЕСА_1, яка складається з 3-х кімнат, загальною площею 67,81 кв. м, вартістю 43 500 доларів США. На придбання зазначеної квартири нею було витрачено 25 000 доларів США, які були її особистими коштами, отриманими від продажу квартири АДРЕСА_2, що належала їй на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Вказана належна їй квартира була продана за 32 000 доларів США, які частково були витрачені в інтересах сім»ї, а частково заощаджені з метою поліпшення умов проживання їх сім»ї. Також на придбання спірної трикімнатної квартири була витрачена частина грошей в сумі 18 000 доларів США, які були отримані в результаті продажу їх спільної однокімнатної квартири в м. Запоріжжі.

Посилаючись на те, що на придбання квартири по вул. Чарівній у м. Запоріжжя були витрачені грошові кошти в сумі 25 000 доларів США, отримані від продажу 08.09.2009р. її власної квартири, позивач просила суд визнати за нею право власності на 2/3 частини квартири АДРЕСА_3 у м. Запоріжжя.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 04 жовтня 2017 року позов задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_4, як на частку у спільній сумісній власності подружжя.

У задоволенні вимог ОСОБА_2 про визнання права власності на 2/3 частини квартири відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2

судовий збір у сумі 1 321,07 грн.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, неповноту встановлення обставин справи, які мають значення для її вирішення, неправильну оцінку доказів, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

За вказаною апеляційною скаргою ухвалою судді Апеляційного суду Запорізької області від 07 листопада 2017 року було відкрито провадження у справі та ухвалою колегії Апеляційного суду Запорізької області від 13 листопада 2017 року розгляд справи призначено на 25 січня 2018 року.

Вказані процесуальні дії були вчинені за вимогами ЦПК України в редакції від 18 березня 2004р.

15.12.217р. набрав чинності ЗУ № 2147-VIII від 03.10.2017 року, яким внесено зміни до цивільно-процесуального кодексу.

Відповідно до п. 9 розділу ХІІІ «Перехідні положення» нової редакції ЦПК від 15.12.2017р., справи у судах апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Разом з тим, оскаржуване рішення суду, постановлене за правилами ЦПК України у ред. від 18.03.2004р., перевіряється на відповідність вимогам саме ЦПК у вказаній редакції від 18.03.2004р., а судове рішення апеляційного суду за наслідками розгляду апеляційної скарги постановляється у відповідності до положень ЦПК України у новій редакції від 15.12.2017р.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право змінити рішення суду.

У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для зміни судового рішення є невідповідність висновків суду обставина справи.

Задовольняючи позовні вимоги частково та розподіляючи спірну квартиру між сторонами порівну, суд першої інстанції виходив із того, що позивач належними та допустимими доказами не довела, що зазначену нею в позові частину коштів від продажу власної квартири витратила на придбання квартири, яка підлягає поділу, а тому відсутні підстави для збільшення частки позивача при поділі майна подружжя.

Колегія суддів апеляційного суду не повністю погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Так, по справі було встановлено, що з 04.07.1998р. по 22.05.2017р. сторони перебували в зареєстрованому шлюбі.

26.11.2010р. за договором купівлі-продажу, посвідченим приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу, зареєстрованим в реєстрі за № 6062, ОСОБА_3 придбав квартиру АДРЕСА_5 (а.с. 31-32).

Право власності відповідача на згадану нерухомість зареєстровано в ОП «ЗМБТІ» (а.с. 33).

Згідно ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Стаття 69 СК передбачає, що дружина та чоловік мають право на розділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

При розділі майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором, що встановлено ч.1 ст.70 СК України та ст. 372 ЦК України.

Позивач, заявляючи вимогу про визнання за нею права власності на 2/3 частини квартири, посилалась на те, що грошові кошти в сумі 25 000 доларів США, отримані нею від продажу власної квартири 08.09.2009р., були витрачені на придбання спірної.

Відповідно до пп. 23, 24 постанови Пленум Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007р. № 11, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання.

У відповідності до ч.ч. 1, 4 ст. 60, ч. 3 ст. 10 ЦПК України (в редакції, що діяла на момент ухвалення рішення) кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Статтями 58, 59 ЦПК України передбачено поняття належності та допустимості доказів.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції вважав, що ОСОБА_4 належними та допустимими доказами не довела, що зазначену нею в позові частину коштів від продажу власної квартири у розмірі 25 000 доларів США вклала у придбання квартири, яка підлягає поділу.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 наголошує на тому, що спірна квартира була придбана за 43 500 доларів США, та у їх з відповідачем сім»ї таких коштів не було, тому вони використали частково заощаджені кошти від продажу її особистої квартири в м. Харкові, та її особистий вклад у придбання спірної квартири складає 25 000 доларів США, на які і має бути збільшена її частка у спільному з відповідачем майні.

Проте, ці ствердження не повністю відповідають наявним матеріалам справи, які лише частково свідчать на користь позивача, на що не звернув уваги суд першої інстанції.

Так, згідно з договором купівлі-продажу квартири АДРЕСА_5 від 26 листопада 2010 рок ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 продали ОСОБА_3 вищезазначену квартиру за 240 000 грн. Відповідно до п. 5 зазначеного договору ОСОБА_2 підтвердила, що квартира була придбана за ціною, зазначеною у договорі (а.с. 31).

Квартира АДРЕСА_6, яку сторони визнали спільним майном подружжя, була продана за 186 535 грн., а вказані кошти були вкладені у придбання вищезазначеної квартири в порядку поліпшення житлових умов сім»ї ОСОБА_2, чого не заперечували сторони.

Будь-яких письмових доказів на спростування вказаних даних, зазначених у нотарі-

ально посвідчених договорах купівлі-продажу квартир в частині заявленої позивачем вартості вказаних квартир, сторонами не надано. Тому колегія виходить саме із умов нотаріально посвідчених договорів купівлі-продажу, а не з пояснень сторін, які носять суто декларативний характер. А заниження вартості квартир в договорах з метою зменшення супутніх витрат, пов»язаних з їх придбанням, позбавило сторони можливості довести іншу - більшу вартість цих квартир.

Ці обставини визнавались ОСОБА_4 в ході апеляційного розгляду справи.

Отже, твердження в апеляційній скарзі ОСОБА_4 про те, що нею було вкладено 25 000 доларів США особистих коштів у придбання спірної квартири, спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.

Колегія виходить із того, що, оскільки квартира, яка підлягає поділу, була придбана через 3 дні після продажу квартири, яка була спільною власністю подружжя, то є доведеним, а також визнано сторонами, той факт, що отримані від її продажу кошти у розмірі 186 535 грн., були вкладені у придбання трикімнатної квартири.

Різниця між вартість проданої та придбаної квартири становить 240 000 грн. - 186 535 грн. = 53 465 грн.

Відповідач ОСОБА_3 вказував, що в нього мались інші заощадження, а також частково ним були запозичені кошти для купівлі трикімнатної квартири, але цих усних пояснень не підтвердив жодним доказом.

Між тим, він не заперечував, що виручені від продажу квартири в м. Харкові, належної позивачу, кошти частково були витрачені на потреби сім» та на поліпшення однокімнатної квартири, а частково були заощаджені в інтересах сім»ї, оскільки у них мала народитись дитини.

ОСОБА_4, зі свого боку, вказувала, що саме ці заощаджені кошти від продажу її квартири були додані до суми, сплаченої за трикімнатну квартиру.

Та колегія визнає ці доводи частково обґрунтованими, оскільки іншого джерела походження суми у розмірі 53 465 грн., яка була додана до суми продажу спільної однокімнатної квартири у розмірі 186 535 грн. для придбання спірної трикімнатної вартістю 240 000 грн., сторони не довели.

В такому разі частка ОСОБА_4 у майні підлягає збільшенню у відповідності до вказаної суми.

Отже, на внесені позивачем особисті кошти приходиться: 240 000 грн. - 100 %, 53 465 грн. - 22 %, що буде складати 1/5 частку у майні. Тобто частка позивача у праві власності на спільну квартиру у майні подружжя підлягає збільшенню на 1/5 частину, та буде складати 3/5 частини, а частка відповідача - 2/5 частини.

З огляду на зазначені обставини, апеляційний суд визнає апеляційну скаргу частково обгрунтованою, тому у відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 376 ЦПК України оскаржуване рішення підлягає зміні в частині розміру часток, визначених судом при поділі спірної квартири, та з відступленням від рівності часток подружжя у спільному майні визначає частку позивача у розмірі 3/5, а частку відповідача у розмірі 2/5 частин спірної квартири.

У відповідності до статті 141 ЦПК України пропорційно до задоволених вимог слід змінити розмір судового збору, який підлягає компенсації позивачеві за рахунок відповідача.

Позивачем сплачено за подання позову - 1981,60 грн., за подання апеляційної скарги - 1453,17 грн. та доплачено на вимогу суду 292,30 грн., а всього 3 727,07 грн. Тому пропорційно до задоволеної частини вимог на її користь підлягає стягненню сума у розмірі 3 354,36 грн.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381, 382 - 384, 390 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 04 жовтня 2017 року у цій справі змінити в частині розміру визначених судом часток сторін у спільному майні подружжя та розміру судового збору, визнавши за ОСОБА_2 право власності на 3/5 частки, а за ОСОБА_3 право власності на 2/5 частки квартири АДРЕСА_7.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір у сумі 3 354 (три тисячі триста п'ятдесят чотири) гривні 36 копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови буде складено 05 лютого 2018 року.

Головуючий: Маловічко С.В.

Судді: Кочеткова І.В.

Гончар М.С.