Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17.10.2018 Справа №607/4921/18

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді Сливка Л.М.

за участі секретаря судового засідання Кісіль Т.М.,

представника позивача ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про звільнення від сплати заборгованості за аліментами,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 предявив до суду позов до відповідача ОСОБА_3, у кому просить звільнити його від сплати заборгованості за аліментами на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5, 27 січня 2006 року. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 20 травня 2008 року з нього (ОСОБА_5Г.) на користь відповідача ОСОБА_3 стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі ? частини усіх видів його заробітку. Деякий час він (ОСОБА_5Г.) сплачував визначений судом розмір аліментів, однак, на початку 2015 року відповідач ОСОБА_3 залишила неповнолітнього сина, виїхавши за кордон. З цього часу їх неповнолітній син ОСОБА_6 перебуває повністю на його (ОСОБА_5Г.) утриманні. Крім цього, перед відїздом відповідач повідомила його про те, що подала заяву в ДВС Тернопільського міського управління юстиції про припинення стягнення аліментів. Однак, в лютому 2018 року йому надійшов виклик у Тернопільський міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, де його повідомили про наявність заборгованості по сплаті аліментів, розмір якої станом на 01 лютого 2018 року становить 47620,75 гривень. Оскільки син фактично проживає з ним та перебуває на його утриманні, позивач просить звільнити його від сплати заборгованості за аліментами.

Представник позивача ОСОБА_2 адвокат ОСОБА_1 у судовому засіданні позов підтримав та просив задовольнити, з підстав, викладених у позовній заяві , вказав, що не заперечує щодо заочного розгляду справи.

Відповідач ОСОБА_3, будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, повторно до суду не з'явилася, не повідомивши про причини неявки, відзиву на позовну заяву не подавала.

За вказаних обставин, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи в порядку статті 280 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів.

Судом установлено:

Позивач ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_3 зареєстрували шлюб 12 червня 2005 року .

Від шлюбу сторін 27 січня 2006 року народився син ОСОБА_5, про що складено актовий запис №255 Відділу реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області України, яким 10 лютого 2006 року видане свідоцтво про народження серії 1-ИД №020134.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 20 травня 2008 року задоволено позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів та вирішено стягувати з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_3 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_5, в розмірі ? частини всіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 21 квітня 2008 року, до досягнення ним повноліття.

На виконання вказаного рішення суду 20 травня 2008 року Тернопільським міськрайонним судом видано виконавчий лист №2-3404 про стягнення з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_3 аліментів на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі ? частини всіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 21 квітня 2008 року, до досягнення ним повноліття.

Згідно розрахунку заборгованості по аліментах виданого 15 лютого 2018 року старшим державним виконавцем Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області ОСОБА_7, станом на 01 лютого 2018 року за ОСОБА_2 наявна заборгованість за аліментами, які стягуються з нього на користь ОСОБА_3 на неповнолітнього сина ОСОБА_6, 27 січня 2006 року, у розмірі 47620,75 гривень. Вказаний розрахунок заборгованості проведено за період з лютого 2014 року по лютий 2018 року. Зокрема розмір заборгованості позивача ОСОБА_2 за період: з лютого 2014 по грудень 2014 року становить 7279 гривень; з січня 2015 року по грудень 2015 року 9079,50 гривень; з січня 2016 року по грудень 2016 року 11544,75 гривень; за період з січня 2017 року по грудень 2017 року 18010,50 гривень; за січень 2018 1707 гривень.

Відповідач ОСОБА_3 у січні 2015 року виїхала за кордон, залишивши неповнолітнього сина ОСОБА_6. З цього часу, неповнолітній син сторін ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 проживає разом із батьком (позивачем по справі) ОСОБА_2 та перебуває повністю на його утриманні.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_8 вказав, що добре знайомий із позивачем ОСОБА_2, знає, що позивач понад три роки повністю утримує сина ОСОБА_6, оскільки дружина позивача ОСОБА_3 з січня 2015 року виїхала в Італію, ніяких коштів на утримання сина не надає.

Згідно довідки №15 виданої 14 травня 2018 року комунальним закладом Тернопільської міської ради «Комплексна дитячо-юнацька спортивна школа №2», ОСОБА_5 дійсно займається в комунальному закладі Тернопільської міської ради «КДЮСШ №2» на відділенні плавання в оздоровчій групі з 2014 року. Оплату регулярно здійснює батько ОСОБА_2.

Як убачається із довідки №57 виданої 14 травня 2018 року Тернопільською загальноосвітньою школою І-ІІІ ступенів №13 імені ОСОБА_9 Тернопільської міської ради, протягом 2015-2016 року батько ОСОБА_5 ОСОБА_2 декілька разів приходив до школи та цікавився навчанням сина, що стверджується вчителем початкових класів Тернопільської ОСОБА_10 ступенів №13 ім. А. Юркевича ОСОБА_11.

Проаналізувавши в сукупності досліджені докази, встановлені ними обставини та визначені відповідно до них правовідносини сторін, суд приходить до переконання, що позовні вимоги підлягають до задоволення.

Стаття 16 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) визначає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого права та інтересу.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обовязком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно ст. 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обовязковість яких надана Верховною ОСОБА_8 України.

Вимогами ст. 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Статтею 27 вищевказаної Конвенції визначено, що батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно ч. 2 ст. 51 Конституції України, батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття.

Стаття 179 Сімейного кодексу України передбачає, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на імя якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання.

Згідно ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відтак, однією з обставин, яка підлягає доказуванню у справі, є те, з ким саме з батьків проживає дитина на час розгляду справи судом та ухвалення рішення по справі, зокрема з одержувачем аліментів чи з їх платником.

Відповідно до ч. 2 ст. 197 Сімейного кодексу України, за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв'язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Як зазначено в п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» - суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, а за передбачених ст. 197 СК умов - повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості.

Судом установлено, що неповнолітній син сторін ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 проживає разом із батьком ОСОБА_2 з 2014 року та перебуває повністю на його утриманні.

Стороною відповідача не надано жодних належних та допустимих доказів на спростування викладених у позові обставин.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Заслухавши пояснення сторін, проаналізувавши встановлені обставини справи, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до переконання, що позовні вимоги підлягають до задоволення шляхом звільнення позивача ОСОБА_2 від сплати заборгованості за аліментами, що утворилася з 01 лютого 2014 року на підставі виконавчого листа №2-3404 виданого 20 травня 2008 року Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області.

Вимогами ст.141 ЦПК України передбачено, що судові витрати, повязані з розглядом справи у разі задоволення позову покладаються на відповідача .

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 4, 5, 89,141, 264, 265,268, 280, 282, 352,354 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_2, адреса місця проживання: ІНФОРМАЦІЯ_3, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) до ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_4, зареєстрована адреса місця проживання: ІНФОРМАЦІЯ_5) про звільнення від сплати заборгованості за аліментами задовольнити.

Звільнити ОСОБА_2 від сплати заборгованості за аліментами, що утворилася з 01 лютого 2014 року на підставі виконавчого листа №2-3404 виданого 20 травня 2008 року Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 704,80 гривень судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Рішення суду може бути оскаржене позивачем у загальному порядку до Тернопільського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Дата складення повного судового рішення 17 жовтня 2018 року.

Позивач: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, адреса фактичного місця проживання: ІНФОРМАЦІЯ_5, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1.

Відповідач: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, зареєстрована адреса місця проживання: ІНФОРМАЦІЯ_5.

Головуючий суддяОСОБА_12