Номер провадження: 22-ц/785/2646/18
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Комлева О. С.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.10.2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого-судді Комлевої О.С.

суддів Журавльова О.Г., Кравця Ю.І.

з участю секретаря Бєляєвої А.О.

імена (найменування) сторін:

позивач Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк»

представник позивача ОСОБА_2

відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5

Представник відповідача ОСОБА_4 ОСОБА_6

Представник відповідача ОСОБА_5 ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа ПАТ «Білгород-Дністровський КХП» про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 07 вересня 2016 року (суддя Кравчук Т.С.)

в с т а н о в и в:

У червні 2015 року ПАТ «Дельта Банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що 19 червня 2013 року між ПАТ «Дельта Банк» та ПАТ «Білгород-Дністровський комбінат хлібопродуктів» було укладено договір кредитної лінії №ВКЛ-2009993/1, згідно якого банк надав позичальнику грошові кошти у тимчасове користування в межах відновлювальної мультивалютної кредитної лінії з максимальним лімітом заборгованості 11 400 000,00 доларів США, з кінцевим терміном погашення заборгованості не пізніше 02 листопада 2013 року.

08 листопада 2013 року між ПАТ «Дельта Банк» та ПАТ «Білгород-Дністровський комбінат хлібопродуктів» укладено додатковий договір № 1 до договору кредитної лінії № ВКЛ-2009993/1 від 19 червня 2013 року, відповідно до умов якого надання кредиту буде здійснюватися окремими частинами - траншами, на умовах визначених даним договором, в межах відновлювальної мультивалютної кредитної лінії з максимальним лімітом заборгованості 11 400 000,00 доларів США зі сплатою плати за користування кредитом у розмірі 14% річних у доларах США; 22% річних у гривнях з кінцевим терміном погашення заборгованості за кредитом не пізніше 13 грудня 2013 року.

В забезпечення виконання зобов'язань позичальника за кредитним договором між: ПАТ «Дельта Банк», ПАТ «Білгород-Дністровський комбінат хлібопродуктів» та ОСОБА_3 був укладений договір поруки № П-ВКЛ-2009993/1 від 19.06.2013 року (договір поруки 1); між ПАТ «Дельта Банк», ПАТ «Білгород-Дністровський комбінат хлібопродуктів» та ОСОБА_4 був укладений договір поруки № П-ВКЛ-2009993/1/S1 від 19.06.2013 року (договір поруки 2); між ПАТ «Дельта Банк», ПАТ «Білгород-Дністровський комбінат хлібопродуктів» та ОСОБА_5 був укладений договір поруки № П-ВКЛ-2009993/1/S2 від 19.06.2013 року (договір поруки 3).

Оскільки, позичальник свої зобовязання за договором не виконав, та допустив порушення умов кредитного договору, у нього станом на 20 травня 2015 року виникла заборгованість за кредитним договором, яка склала загальний розмір 10 944 312, 34 доларів США.

На підставі вищевикладеного, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, як солідарних боржників заборгованість за кредитним договором.

У судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_3 та представник ОСОБА_4 позов не визнали.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 07 вересня 2016 у задоволені позову ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа ПАТ «Білгород-Дністровський КХП» про стягнення заборгованості відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ПАТ «Дельта Банк» подало апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати, постановити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, посилаючись на те, що судом порушені норми матеріального та процесуального права.

У обґрунтуванні своєї апеляційної скарги ПАТ «Дельта Банк» зазначає, що судом першої інстанції єдиною підставою для відмови в задоволені заявлений позовних вимог було посилання на Постанову Київського апеляційного господарського суду від 29.09.2015 року по справі № 910/11426/15, якою було задоволено позов ПАТ «Б-Д КХП» до АТ ОСОБА_8 про визнання припиненою іпотеку за іпотечним договором № ВКЛ-2009993 від 20.06.2013 року на підставі заяви про припинення зобовязань зарахуванням зустрічних однорідних вимог за № 517 від 27.02.2015 року, однак судом не було взято до уваги, що АТ ОСОБА_8 звернулося до Господарського суду Одеської області з позовом до ПАТ «Білгород-Дністровський КХП» про визнання недійсним одностороннього правочину - заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог за вихідним № 517 від 27.02.2015 року, на підтвердження чого надало документи, апелянт вважає, що це було підставою для зупинення провадження по справі, однак суд прийняв рішення, з яким ПАТ «Дельта Банк» в частині відмови в задоволені позову не погоджується та просить скасуватирішення суду.

До суду апеляційної інстанції ОСОБА_4, ОСОБА_3 та ОСОБА_5 надали кожний окремо заперечення на апеляційну скаргу, в яких зазначили, що з доводами апеляційної скарги не погоджуються, оскільки суд першої інстанції прийняв законне та обґрунтоване рішення, в звязку з чим просять відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а рішення залишити без змін.

В порядку п. 8 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. У разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду (п. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

У звязку із цим справа підлягає розгляду в порядку п.8 розділу Х111 Перехідних положень Цивільно-процесуального кодексу України.

Справа розглядається апеляційним судом Одеської області, у межах територіальної юрисдикції якого перебуває місцевий суд, який ухвалив рішення, що оскаржується, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах, відповідно до вимог п. 8 ст. 1 Перехідних положень.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечення на неї, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до ст. 367ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст. 375ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Статтею 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що 19.06.2013 року між ПАТ «Дельта Банк» та ПАТ «Білгород-Дністровський комбінат хлібопродуктів» укладено договір кредитної лінії № ВКЛ-2009993/1, умовами якого передбачено, що кредитор зобов'язується надавати позичальнику грошові кошти у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання.

Відповідно до п. 1.1.1. договору, надання кредиту буде здійснюватися окремими частинами - траншами, на умовах визначених даним договором, в межах відновлювальної мультивалютної кредитної лінії з максимальним лімітом заборгованості 11 400 000,00 доларів США (одинадцять мільйонів чотириста тисяч доларів США 00 центів) зі сплатою плати за користування кредитом у розмірі: 14% (чотирнадцять процентів) річних у доларах США; 22% (двадцять два проценти) річних у гривнях, в порядку, визначеному даним договором та кінцевим терміном погашення заборгованості за кредитом не пізніше 02.11.2013 року.

Пізніше сторонами були укладені додаткові угоди щодо змін умов кредитного договору.

В забезпечення виконання зобов'язань ПАТ «Білгород-Дністровський комбінат хлібопродуктів» за кредитним договором між ПАТ «Дельта Банк», ПАТ «Білгород-Дністровський комбінат хлібопродуктів» та ОСОБА_3 був укладений Договір поруки № П-ВКЛ-2009993/1 від 19.06.2013 року, між ПАТ «Дельта Банк», ПАТ «Білгород-Дністровський комбінат хлібопродуктів» та ОСОБА_4 був укладений Договір поруки № П-ВКЛ-2009993/1/S1 від 19.06.2013 року, між ПАТ «Дельта Банк», ПАТ «Білгород-Дністровський комбінат хлібопродуктів» та ОСОБА_5 був укладений Договір № П-ВКЛ-2009993/1/S2 від 19.06.2013 року.

Оскільки, вимоги укладеного договору не виконувались, 26 грудня 2014 року позивач звернувся до вищевказаних поручителів з вимогами (претензіями) про сплату заборгованості, що підтверджується доданими до позовної заяви копіями вимог (претензій).

Як встановлено судовими рішеннями, а саме рішенням Господарського суду міста Києва від 02.07.2015 року, постанови Київського апеляційного господарського суду від 29.09.2015 року, постанови Вищого господарського суду України від 25 листопада 2015 року у справі №910/11426/15 ПАТ «Білгород-Дністровський комбінат хлібопродуктів» звернувся до ПАТ «Дельта Банк» із заявою про припинення зобов'язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог у порядку ст. 601 ЦК України за № 517 від 27.02.2015 року.

Судами у даній справі було встановлено, що ПАТ «Білгород-Дністровський комбінат хлібопродуктів» укладено ряд договорів про відступлення права вимоги за договорами на обслуговування рахунку (від 12.02.2015 №1202003 з гр. ОСОБА_9; від 12.02.2015 № 1202002 з гр. ОСОБА_10; від 12.02.2015 № 1202001 з гр. ОСОБА_11; від 25.02.2015 № 2502005 з ОСОБА_12; від 25.02.2015 № 2502006 з ОСОБА_13; від 25.02.2015 № 2502005 з гр. ОСОБА_14; від 25.02.2015 № 2502004 з гр. ОСОБА_15; від 26.01.2015 №260115 з гр. ОСОБА_16М.), про що на адресу ПАТ «Дельта Банк» направлені відповідні повідомлення про відступлення права вимоги.

Господарські суди дослідили, що 27.02.2015 року ПАТ «Білгород-Дністровський комбінат хлібопродуктів» направлено ПАТ «Дельта Банк» заяву № 517 про припинення зобов'язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог в порядку ст. 601 ЦК України на суму 207645988,12 грн., проте ОСОБА_13 20.03.2015 року повідомив товариство про неможливість здійснення зарахування зустрічних однорідних вимог, оскільки постановою Національного банку України від 02.03.2015 № 150 ПАТ «Дельта Банк» віднесено до категорії неплатоспроможних, а тому заява № 517 задоволенню не підлягає.

Заявою від 28.02.2015 року № 518 про зарахування зустрічних однорідних вимог ПАТ «Білгород-Дністровський комбінат хлібопродуктів» уточнив та остаточно визначив розмір грошових вимог до ПАТ «Дельта Банк» в загальній сумі 13 125 616,24 доларів США.

Згідно зі ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення про позику, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок (ч. 3 ст. 1049 ЦК України).

Положеннями статті 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Відповідно до ст. 510 ЦК України, сторонами у зобов'язанні є боржник і кредитор. Якщо кожна із сторін у зобов'язанні має одночасно і права, і обов'язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов'язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї.

У відповідності до ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

За приписами ст. 513 ЦК України, правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Згідно зі ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Ч. 1 ст. 516 Цивільного кодексу України передбачено, що заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до положень ст. 202 ГК України, господарське зобов'язання припиняється: виконанням, проведеним належним чином; зарахуванням зустрічної однорідної вимоги або страхового зобов'язання; у разі поєднання управленої та зобов'язаної сторін в одній особі; за згодою сторін; через неможливість виконання та в інших випадках, передбачених цим Кодексом або іншими законами, а також згідно частини 2 цієї статті в разі його розірвання або визнання недійсним за рішенням суду.

Згідно ч. 3 ст. 203 ГК України, господарське зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічної однорідної вимоги, строк якої настав або строк якої не визначений чи визначений моментом витребування. Для зарахування достатньо заяви однієї сторони.

На підставі ч. 1 ст. 601 ЦК України, зобов'язання припиняються зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги.

Таким чином, зарахування зустрічних однорідних вимог є одностороннім правочином, спрямованим на припинення зобов'язання, та внаслідок якого має місце індивідуальне задоволення вимог окремого кредитора за рахунок майна боржника.

Судами апеляційної та касаційної інстанції у справі № 910/11426/15, було встановлено, що до публічного акціонерного товариства «Білгород-Дністровський комбінат хлібопродуктів» перейшли права вимагати від публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» сплати грошових коштів на підставі договорів відступлення права вимоги за договорами банківських рахунків, укладених з вказаними особами.

Так, згідно п. 7.1.2. ст. 7 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», поточний рахунок - рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання коштів і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України.

Відповідно до положень ст. 1066 ЦК України, за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами.

Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Згідно ч. 3 ст. 1068 ЦК України, банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.

Суд прийшов до обґрунтованого висновку, що, за договором банківського рахунку та відповідно до наведених норм законодавства банк виконує функції з відкриття та обслуговування банківського рахунку клієнта, зокрема, банк здійснює приймання і зарахування коштів на рахунок, виконання розпоряджень клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунку, а також здійснення інших операцій з рахунком.

Таким чином, фізичні особи, на момент укладення з ПАТ «Білгород-Дністровський комбінат хлібопродуктів» договорів відступлення прав вимоги, були кредиторами ПАТ «Дельта Банк» за договорами банківського рахунку щодо виконання ПАТ «Дельта Банк» зобов'язань за зазначеними договорами банківського рахунку, а відтак їхні вимоги про перерахування залишку коштів, які знаходяться на їхніх рахунках у ПАТ «Дельта Банк», є саме вимогою кредитора, які були заявлені до запровадження тимчасової адміністрації в Банку, тому посилання на ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», є неправомірним.

Саме ці права-вимоги фізичні особи і відступили ПАТ «Білгород-Дністровський комбінат хлібопродуктів», уклавши з останнім договори відступлення прав вимоги.

Суд також вірно зазначив, що господарські суди з'ясовуючи обставини у справі № 910/11426/15, прийшли до висновку, що на час укладення ПАТ «Білгород-Дністровський комбінат хлібопродуктів» з фізичними особами - клієнтами публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» договорів відступлення прав вимоги, вимоги клієнтів до банку є такими, що настали та не були виконані банком. Таким чином судами встановлено факт припинення іпотеки у зв'язку з припиненням основного зобов'язання - договору кредитної лінії № ВКЛ-2009993/1.

Відповідно до ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

На підставі ч. 1 ст. 601 ЦК України, зобов'язання припиняються зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги.

Відмовляючи у задоволені позовуПАТ «Дельта Банк» про стягнення заборгованості, суд першої інстанції виходив з того, що господарськими судами встановлено факт припинення іпотеки у зв'язку з припиненням основного зобов'язання - договору кредитної лінії № ВКЛ-2009993/1 на підставі ст. 559 та ч. 1 ст. 601 ЦК України, а оскільки припинено основне зобов'язання, суд залишив на законних підставах позовні вимоги про стягнення заборгованості з ОСОБА_3 за Договором поруки № П-ВКЛ-2009993/1 від 19.06.2013 року, ОСОБА_4 за Договором поруки № П-ВКЛ-2009993/1/S1 від 19.06.2013 року, ОСОБА_5 за Договором поруки № П-ВКЛ-2009993/1/S2 від 19.06.2013 року без задоволення.

З вказаними висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів апеляційної інстанції.

Доводи апеляційної скарги ПАТ «Дельта Банк» про те, що суд відмовляючи у задоволені позову не прийняв до уваги те, що АТ ОСОБА_8 звернулося до Господарського суду Одеської області з позовом до ПАТ «Білгород-Дністровський КХП» про визнання недійсним одностороннього правочину - заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог за вихідним № 517 від 27.02.2015 року, на підтвердження чого надало документи, та вважало, що це було підставою для зупинення провадження по справі, на підставі чого до суду подало клопотання про зупинення провадження, яке не було розглянуто, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки за результатами розгляду господарськими судами встановлено встановлений факт припинення іпотеки у зв'язку з припиненням основного зобов'язання договору кредитної лінії.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржене рішення постановлено без додержання норм матеріального і процесуального права. У звязку з наведеним, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржене рішення без змін.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги на момент винесення рішення суду, вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, а наведені в апеляційної скарги доводи правильність висновків суду не спростовують.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги не є переконливими, та задоволенню не підлягають, підстав для ухвалення нового рішення - не має.

Судова колегія, розглянувши справу прийшла до висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, в звязку з чим апеляційний суд залишає без задоволення апеляційну скаргу і залишає рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 368, 374, 375, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 7 вересня 2016 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 22 жовтня 2018 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ О.Г. Журавльов

______________________________________ ОСОБА_17