Постанова

Іменем України

18 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 682/2961/16-ц

провадження № 61-29401св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Висоцької В. С. (суддя-доповідач), Пророка В.В., Фаловської І. М.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - Хмельницька обласна рада,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 15 листопада 2017 року, у складі судді Гринчука Р. С.,

ВСТАНОВИВ :

У грудні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Хмельницької обласної ради про визнання права власності на цілісний майновий комплекс об'єктів нерухомого майна.

Рішенням Ставутського міськрайонного суду Хмельницької області від 18 серпня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

Зазначене рішення оскаржене позивачем в апеляційному порядку.

Ухвалою апеляційного суду Хмельницької області від 04 жовтня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 було залишено без руху із наданням строку для усунення її недоліків.

Ухвалою апеляційного суду Хмельницької області від 15 листопада 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 визнано неподаною та повернуто позивачу.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що позивачем не було виконано вимоги ухвали суду про залишення апеляційної скарги без руху, а саме - не сплачено судовий збір.

У касаційній скарзі, поданій у листопаді 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_4 просить скасувати ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 15 листопада 2017 року, посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права.

У касаційній скарзі заявник, посилаючись на незаконність та необґрунтованість оскаржуваної ухвали апеляційного суду, вказує на те, що позовна вимога щодо визнання права власності на цілісний майновий комплекс об'єктів нерухомого майна не породжує право власності позивача, а тому не носить майнового характеру, що вказує на відсутність необхідності додаткової сплати судового збору, виходячи з немайнового характеру позовної заяви.

Відповідач не скористався своїм правом на подання до суду відзиву на касаційну скаргу, своїх заперечень щодо змісту і вимог касаційної скарги до касаційного суду не направив.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 листопада 2017 року відкрито касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів».

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року дану справу передано до Верховного Суду.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Касаційна скарга ОСОБА_4 не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Згідно положень частини першої статті 4 ЦПК України (в редакції, чинній на момент постановлення оскаржуваної ухвали) закріплено право кожної особи на звернення до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, дотримуючись при цьому, встановленого процесуальним законодавством порядку такого звернення.

Так, відповідно до положень частини другої статті 297 ЦПК України (в редакції, чинній на момент постановлення оскаржуваної ухвали) встановлено, що невідповідність апеляційної скарги законодавчим вимогам щодо її форми та змісту, а також у разі несплати судового збору, така апеляційна скарга залишається без руху, про що судом постановляється відповідна ухвала. При цьому, невиконання вимог такої ухвали має наслідком визнання апеляційної скарги неподаною та повернення особі, яка її подала.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою апеляційного суду Хмельницької області від 04 жовтня 2017 року апеляційну скаргу

ОСОБА_4 було залишено без руху із наданням строку для усунення її недоліку - сплати заявником судового збору.

Залишаючи апеляційну скаргу без руху, суд апеляційної інстанції виходив з того, що позовна заява ОСОБА_4 містить вимогу про визнання права власності на цілісний майновий комплекс об'єктів нерухомого майна, яка вказує на обов'язок позивача додаткової сплати судового збору, з урахуванням майнового характеру позовної заяви.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 80 ЦПК України (в редакції, чинній на момент звернення з апеляційною скаргою) у позовах про визнання права власності на майно або його витребування ціна позову визначається вартістю майна. Отже, позов про витребування майна є позовом майнового характеру.

Відповідно до підпункту 6 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України від 8 липня 2011 року «Про судовий збір», (в редакції, чинній на момент звернення з апеляційною скаргою) за подання до суду апеляційної скарги на рішення суду ставка судового збору становить 110 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

Із урахуванням наведеного, апеляційний суд, визначаючи належну до сплати суму судового збору, дійшов обґрунтованого висновку про необхідність сплати судового збору за подання апеляційної скарги на рішення суду у розмірі, встановленому законом, виходячи зі ставки, яка підлягала сплаті за подання позовної заяви майнового характеру.

Позивачем вимоги ухвали апеляційного суду про залишення апеляційної скарги без руху усунуто не було. У зв'язку з чим, апеляційний суд, на підставі положень частини другої статті 297 та частини другої статті 121 ЦПК України (в редакції, чинній на момент постановлення оскаржуваної ухвали), дійшов обґрунтованого висновку про визнання неподаною апеляційної скарги ОСОБА_4 та її повернення, про що 15 листопада 2017 року постановив відповідну ухвалу, яка відповідає вимогам закону.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про те, що оскаржувана ухвала постановлена без додержання норм процесуального права. У зв'язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 15 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: В. С. Висоцька

В. В.Пророк

І. М.Фаловська