Справа № 266/2942/18
Провадженя№ 2/266/750/18
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 жовтня 2018 року м. Маріуполь
Приморський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:
головуючого судді Федотової В.М.,
за участі секретаря судового засідання Шишханової К.Р.,
розглянувши за правилами спрощеного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заборгованості із заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку, середнього заробітку за час затримки розрахунку, винагороди за підсумком роботи, -
В травні 2018р . позивачка звернулась до суду із позовом , вимоги якого було уточнено під час судового розгляду справи, до ПАТ «Українська залізниця» про стягнення заборгованості із заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку, середнього заробітку за час затримки розрахунку, винагороди за підсумком роботи за 2016рік. В обґрунтування позову зазначила, що перебувала у трудових відносинах з відповідачем. В день звільнення їй було видано трудову книжку, але не виплачено заборгованість із заробітної плати за період червень-липень 2016 р. у розмірі 7 378 грн.46коп., з 16 березня 2017р. по 08 червня 2017р. у розмірі 13 485гривень 19копійок. Також, не була виплачена грошова компенсація за всі не використані дні щорічної відпустки, а саме за 18 днів, згідно наказу про звільнення, що складає 5 409гривень. Крім цього, ПАТ «Українська залізниця» зобов'язалась виплатити працівникам регіональних філій, винагороду за підсумком роботи за 2016 р. у відсотках до посадового окладу (місячної тарифної ставки) який склався на кінець 2016 р., враховуючи виконання показників роботи за 2016 р. Відповідно до наказу винагорода, яка належить їй до виплати, складає 2 372грн.48копійок. Вважає такі дії відповідача незаконними та просила стягнути з відповідача - ПАТ «Українська залізниця» на її користь нараховану, але не виплачену заборгованість із заробітної плати за період червень-липень 2016 р. у розмірі 7 378 грн.46коп., з 16 березня 2017р. по 08 червня 2017р. у розмірі 13 485гривень 19копійок ; нараховану, але не виплачену грошову компенсацію за всі не використані дні щорічної відпустки, а саме за 18 календарних днів у розмірі 5 409гривень; нараховану, але не виплачену винагороду за підсумками роботи за 2016 р. в розмірі 52,5 % від окладу в сумі 2 372 грн.48копійок; суму середнього заробітку за час затримки розрахунку у розмірі 121277 грн.76копійок та стягнути відповідно до Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою КМУ від 21.02.2001 р. № 159 суму компенсації у розмірі 3 598гривень 99 копійок.
Представник відповідача надав суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що майно підприємств, установ залізничного транспортну загального користування, їх структурних підрозділів розміщене на тимчасово окупованій території та території проведення антитерористичної операції, не включаються до переліків і зведених актів інвентаризації майна. У зв'язку з відсутністю організаційних та технологічних умов для здійснення господарської діяльності, викликаних припинення переміщення вантажів через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської областей шляхом залізничного та автомобільного сполучення, відповідно Рішення ради національної безпеки і оборони України від 15.03.2017 року «Про невідкладні додаткові заходи із протидію гібридним загрозам національної безпеці України», введеного в дію Указом Президента України від 15.03.2017 року у зв'язку з відсутністю первинної документації на підконтрольній Україні території нарахування заробітної плати не відбувалося. У звязку з захопленням невідомими особами адміністративної будівлі та виробничих обєктів ПАТ «Укрзалізниця» розташованих у м. Донецьк, у відповідача з 20.03.2017р. відсутній доступ до документації підприємства (кадрової, первинної, технічної,договірної, податкової, архівної та іншої) до компютерних баз та втрачено контроль над господарською діяльністю. Висновком Торгово-промислової палати України №126/2/21-10.2 від 16 січня 2018року , щодо унеможливлення виконання обовязків передбачених законодавством України про працю при вивільненні (звільнені) працівників, спричиненого впливом дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) відносно ПАТ «Укрзалізниця» засвідчено настання форс-мажорних обставин при здійсненні господарської діяльності на території, непідконтрольній українській владі, у тому числі у м. Донецьк. Фактично відповідач втратив контроль і доступ до своїх виробничих потужностей та іншого майна, у ому числі і до трудових книжок працівників, оригіналів наказів. Початок дій форс-мажорних обставин (обставин не переробної сили) є 20 березня 2017року. Відповідач не мав обєктивної можливості перевірити факт виконання позивачем своїх професіональних обовязків та виконати свої зобовязання за трудовим договором. Нарахування заробітної плати є неможливим, оскільки таке нарахування проводиться на підставі документів з первинного обліку праці та заробітної плати: штатним розписом, розцінками та нормами праці, табелем обліку використання робочого часу, розпорядженнями про надбавки та премії за умови, що господарська діяльність здійснювалась. Оскільки встановлено, що через захоплення підприємства невідомими особами відповідач втратив контроль над виробничими потужностями підприємства, нерухомим майном та документацією, то перевірити дані факти не є можливим. Вважає, що при нарахуванні середнього заробітку за час затримки необхідно наявність вини підприємства , що передбачають вимоги ст..117 та ч.6 ст.235 КЗпП України. Вважає, що відсутня вина відповідача у нездійснені виплат на користь позивача оскільки це є наслідком злочинної дії третіх осіб, що підтверджується Науково-правовим висновком Торгово-промислової падати України №126/21-10.2 від 16 січня 2018року. Аналогічні доводи були приведені по нарахуванню компенсації за невикористану відпустку. Просив відмовити в задоволенні позовних вимог.
В судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги, наполягала на їх задоволенні.
Представник відповідача ОСОБА_2, який діє на підставі довіреності, в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив відмовити в їх задоволенні, підтримав наданий відзив на позовну заяву. В додаток пояснив, що трудові відносини в період з лютого 2016 року по липень 2016 року позивачка мала з інформаційно-обчислювальним центром державного підприємства «Донецька залізниця», яке входить до складу ДП «Донецька залізниця». Станом на сьогоднішній день ДП «Донецька залізниця» залишається юридичною особою та має відповідати за своїми зобов'язаннями.
Суд заслухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи доказами, якими вони обґрунтовують свої вимоги та доводи, вважає, що позов ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Згідно ст.81 ЦПК України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ст.. 13 ЦПК України - суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України - доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Ст. 77 ЦПК України передбачує, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Ухвалою Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 30 травня 2018 року відкрито провадження по справі та розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження .
Основним Законом України статтею 43 Конституції передбачено право кожної людини на труд, що включає можливість заробляти собі на життя працею. Зазначеному праву людини, яка належним чином виконує свої трудові обов'язки, в рівній мірі кореспондується обов'язок працедавця своєчасно та належним чином оплачувати труд працівника і своєчасно виплачувати йому заробітну плату.
ОСОБА_1 з 26.08.1980 р. перебувала у трудових відносинах з Державним підприємством «Донецька залізниця», а з 01 серпня 2016 року працювала інженером другої категорії виробничого підрозділу «Інформаційно - обчислювальний центр» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця». 08.06.2017 р. на підставі наказу №1438/ДНос від 06.06.2017р. була звільнена на підставі п.1 ст.36 КЗпП України (а.с.12-14). Дані підтверджені трудовою книжкою позивачки.
Відповідно до Закону України № 4442-1У від 23.02.2012 року, Постанови КМУ від 25.06.2014 року № 200 ДП «Донецька залізниця» було реорганізоване шляхом злиття у регіональну філію «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця». Згідно з наказом правління ПАТ «Українська залізниця» № 3033 від 15.04.2016 року інформаційно-обчислювальний центр ДП «Донецька залізниця» реорганізовано шляхом перетворення у виробничий підрозділ «Інформаційно-обчислювальний центр» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця».
З 01.08.2016 року згідно наказу № 134/ДН-ос від 29.07.2016 року у зв'язку з реорганізацією ДП «Донецька залізниця» продовжено дію безстрокового трудового договору ОСОБА_1 на посаді інженера другої категорії відділу технічного обслуговування АРМів виробничого підрозділу «Інформаційно - обчислювальний центр» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця». ( а.с. 15-17).
Відповідно до положень ст. 115 КЗпП України, ст. 24 Закону України "Про оплату праці" заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.
Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.
Статтею 117 КЗпП України встановлено обов'язок власника або уповноваженого ним органу виплатити працівникові у разі затримки розрахунку при звільненні його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, при цьому визначальним є такі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку .
Підставою відповідальності власника відповідно до ст.. 117 КЗпП, на яку посилається позивач, обґрунтовував свої вимоги, є склад правопорушення, який включає два юридичних факти : порушення власником строків розрахунку при звільненні та вина власника.
Оскільки відповідач не виплатив позивачці вчасно суми, що належать їй у зв'язку із звільненням, згідно ст. 117 КЗпП України відповідач має виплатити середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Позивачка просить стягнути заборгованість по заробітній платі за період:
з червня по липень 2016 р. у розмірі 7 378 грн.46коп ;
за березень 2017 рік 2 686гривень 73копійки ;
квітень 2017 рік 3366гривень 54коп.;
травень 2017 рік 3050гривень62коп;
червень 2017року 4 381гривня30копійок,
в тому числі не виплачена грошова компенсація за всі не використані дні щорічної відпустки, а саме за 18 днів -5 409гривень , а всього загальний розмір заробітної плати за весь час затримки 26 272гривні 65копійок. До того ж позивачка вважає, що є заборгованість з виплати їй, як працівнику регіональної філії, винагороди за підсумком роботи за 2016 р. у відсотках до посадового окладу (місячної тарифної ставки) який склався на кінець 2016 р., враховуючи виконання показників роботи за 2016 р. і становить 2 372грн.48копійок
При визначені розміру заборгованості по заробітній платі, суд бере до уваги розрахунки заробітної плати згідно табелів обліку використання робочого часу, особовий рахунок та розрахунки заробітної плати, надані позивачем.
Так, позивачу було нарахована, заробітна плата у період:
- червень 2016 р. 3 860гривень 97копійок (згідно розрахунку заробітної плати за червень 2016 р.)(а.с.38)
- липень 2016 р. 3 571гривня 49 копійок (згідно розрахунку заробітної плати за липень 2016 р. а.с.38)
- з 16 березня 2017р. по 08 червня 2017р. у розмірі 13 485гривень 19копійок.( а.с.31-37,39-40).
Як вбачається з уточнених позовних вимог, не виплаченою є сума 20 863 грн.65копійок.
Встановлено, що з 01 серпня 2016 року позивачка працювала в виробничому підрозділі «Інформаційно - обчислювальний центр» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» . Як вбачається з довідки в.о. начальника фінансово-економічної служби регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» підтвердити виплату позивачці заробітної плати березень-червень 2017 року відповідач не має можливості (а.с.110-111).
Зі справи вбачається, що звертаючись до суду позивачка просить про стягнення з відповідача заборгованості по заробітній платі за червень - липень 2016 року в розмірі 7 378 грн.46коп . Між тим, матеріали справи вказують на те, що ОСОБА_1 в цей період часу працювала в ДП «Донецька залізниця», і тільки з 01 серпня 2016 року її трудові відносини виникли з ПАТ «Українська залізниця.
В звязку з чим суд вважає, що правових підстав для покладення на відповідача зобов'язань перед позивачем іншої юридичної особи, діяльність якої не припинена, нема. За таких обставин розмір заборгованості по заробітній платі підлягає зменшенню на суму 7 378гривень 46 копійок, а розмір заборгованості по заробітній платі позивача за березень-червень 2017 року визначається в сумі 13 485гривень 19копійок
Вказана сума на момент звільнення позивачці не сплачена, а тому заборгованість у розмірі 13 485гривень 19 копійок підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки.
Крім того, відповідно до ст.ст.74, 79 КЗпП України, громадянам, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи, надаються щорічні (основна та додаткова) відпустки із збереженням на їх період місця роботи (посади) і заробітної плати.
Згідно ст..24 ЗУ «Про відпустки» у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної відпустки.
Кількість невикористаних днів відпустки позивача, за які надається компенсація, складає 18 днів. Згідно розрахунку оплати відпусток, компенсація за всі невикористані дні щорічної відпустки складає 5 409гривень (а.с.31-33).
Відповідно до ст. 117 КЗпП України, в разі несплати власником або уповноваженим ним органом належних звільненому працівнику сум у встановлені строки, зазначені в 116 цього Кодексу, при вiдсутностi спору про їх розмiр, підприємство, установа, організація повинні сплатити працівнику його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку або на момент розгляду справи в суді.
Вирішуючи позовні вимоги, в частині стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку, а саме по день винесення судового рішення по справі, слід зазначити, що відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24.12.1999р. «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.
У разі не проведення розрахунку у зв'язку із виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню у повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. При частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи.
Середньоденна заробітна плата для розрахунку середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку визначається за правилами, встановленими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою КМУ від 08.02.1995 за № 100 .
Відповідно до п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою КМУ від 08.02.1995 за № 100, у випадку нарахування середнього заробітку за час затримки розрахунку середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку.
Відповідно до п. 8 Порядку, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.
Враховуючи те, що відповідачем не надано будь-яких доказів на підтвердження або спростування викладених у позовній заяві відомостей, суд вважає за можливе прийняти наданий позивачем розрахунок та стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 121 277гривень 76копійок.
Що стосується позовних вимог щодо стягнення компенсації, то відповідно до постанови КМУ № 159 від 21.02.2001 р. сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.
Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом.
Суд вважає за можливе прийняти наданий позивачем розрахунок та стягнути з відповідача компенсацію втрати частини доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, але за період березень червень 2017 р. у загальному розмірі 1610гривень25копійок .
Суд не вбачає підстав для стягнення з підприємства компенсації за червень 2016року в розмірі 1042гривні99копійок та липень 2016 року в розмірі 945 гривень75копійок, оскільки заборгованість по заробітній платі виникла за червень 2016року та липень 2016 року за час роботи позивачки на іншому підприємстві.
Згідно з ч.1 ст.5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. При цьому, зі змісту ст.ст.55, 124 Конституції України та ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод випливає, що кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.
Відповідно до положень ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Позивачем не надано доказів на підтвердження суми винагороди, яка належить їй до виплати за підсумком роботи за 2016рік у сумі 2 372грн.48копійок, тому суд вважає, що в цій частині позов не підлягає задоволенню.
Таким чином, суд повно і всебічно з'ясувавши обставини по справі, надані суду докази, прийшов до висновку, що позовні вимоги позивачки підлягають частковому задоволенню, а саме з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню сума заборгованості по заробітній платі за березень-червень 2017 року в розмірі 13 485гривень 19копійок; компенсація за 18 днів невикористаної щорічної відпустки у сумі 5 409гривень; середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 121 277гривень 76копійок; компенсацію втрати частини доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, за період березень червень 2017 р. у розмірі 1610гривень25копійок, а всього 141 782гривні 20 копійок . В задоволені інших вимог суд відмовляє оскільки вони є необґрунтованими та не підтверджені належними доказами.
Суд не приймає до уваги посилання відповідача на висновки Торгово-промислової палати України від 16 січня 2018 року № 126/21-10.2 , оскільки даний документ не є підтвердженням форс-мажорної обставини згідно вимог ч.1 ст.14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати України» . Згідно ч.1 ст.14-1 вказаного Закону - Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення субєкта господарської діяльності за собівартістю.
Згідно ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Згідно ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення заробітної плати.
Враховуючи, що позовні вимоги частково задоволені судом з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 417гривень82копійки .
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 258, 259, 263, 264, 265, 354 ЦПК України, суд,-
Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1), нараховану, але не виплачену заборгованість із заробітної плати в сумі 13 485гривень 19копійок (тринадцять тисяч чотириста вісімдесят пять ) грн. 19 коп.
Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1), грошову компенсацію за не використані дні щорічної відпустки, а саме за вісімнадцять календарних днів у розмірі 5 409гривень (пять тисяч чотириста дев'ять ) грн.00коп.
Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1) суму середнього заробітку за час затримки розрахунку у розмірі 121 277гривень 76копійок (сто двадцять одна тисяча двісті сімдесят сім) грн. 76 коп.
Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1) компенсацію втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати у розмірі 1610гривень 25копійок (одна тисяча шістсот десять) грн.25 коп.
В решті позовних вимог - відмовити.
Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» судовий збір в доход держави у розмірі 1417гривень 82копійки (одна тисяча чотириста сімнадцять гривень ) грн. 82 коп.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Донецького апеляційного суду .

Повний текст рішення складено 16 жовтня 2018року.

Суддя: Федотова В. М.