Постанова

Іменем України

11 червня 2018 року

м. Київ

справа № 766/11118/16-ц

провадження № 61-10159св18

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Кузнєцова В. О. (суддя-доповідач), Олійник А. С., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідачі: ОСОБА_5, ОСОБА_6,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_5, ОСОБА_6 на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 16 листопада 2016 року у складі головуючого-судді Гаврилова Д. В. та постанову Апеляційного суду Херсонської області від 20 грудня 2017 року у складі суддів: Приходько Л. А., Бездрабко В. О., Кузнєцової О. А.,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про встановлення порядку користування жилим будинком АДРЕСА_1

Позовна заява мотивована тим, що йому на праві власності належить 1/3 частина жилого будинку АДРЕСА_1 співвласниками інших 2/3 частин вказаного будинку є відповідачі у рівних частках.

Посилаючись на відсутність технічної можливості поділити спірний будинок в натурі та неможливість у добровільному порядку дійти згоди щодо порядку користування будинком, ОСОБА_4 уточнивши позовні вимоги, просив встановити порядок користування жилим будинком АДРЕСА_1 виділивши йому у користування жилу кімнату 1-4 площею 11 кв.м, що відповідає його частці у праві спільної власності, залишивши у спільному користуванні відповідачів жилі кімнати 1-5 площею 8, 4 кв.м та 1-6 площею 14, 2 кв.м, а також заливши у спільному користуванні власників коридор, тамбур та прибудови.

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 16 листопада 2016 року позов задоволено. Встановлено порядок користування жилим будинком АДРЕСА_1 Виділено у користування ОСОБА_4 пропорційно розміру його частки (1/3) у праві власності на спільне майно, жилу кімнату 1-4 площею 11, 1 кв.м; залишено у користуванні ОСОБА_5, ОСОБА_6 пропорційно розміру їх часток (2/3) у праві власності на спільне майно, жилі кімнати 1-5 площею 8, 4 кв.м, 1-6 площею 14, 2 кв.м та приміщення V площею 15 кв.м; у загальному користуванні сторін залишено приміщення І - тамбур площею 4, 5 кв.м, ІІ - прибудова площею 4, 1 кв.м, ІІІ - прибудова площею 7, 7 кв.м, IV - прибудова площею 4, 6 кв.м, 1-2 сіни площею 5, 3 кв.м. Вирішено питання про судові витрати.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що запропонований експертом другий варіант встановлення порядку користування жилим будинком найбільш враховує інтереси кожного з співвласників, крім того приміщення 1-3, яке є самочинним будівництвом не може бути враховано при встановленні такого порядку.

Постановою Апеляційного суду Херсонської області від 20 грудня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_5 та ОСОБА_6 відхилено, рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 16 листопада 2016 року залишено без змін.

Залишаючи рішення суду першої інстанції без змін, апеляційний суд погодився з його висновками, зазначивши про відповідність рішення суду нормам матеріального та процесуального права.

21 лютого 2018 року ОСОБА_5, ОСОБА_6 подали до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просять ухвалені у справі судові рішення скасувати і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4

Касаційна скарга мотивована тим, що судами залишено поза увагою те, що спірний жилий будинок є малогабаритним, розрахованим на проживання однієї сім'ї, й відповідно його поділ та спільне користування усіма співвласниками є неможливим, а відтак виділення відповідачам двох суміжних кімнат порушує права останніх.

Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду від 02 березня 2018 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі.

Станом на час розгляду справи у Верховному суді відзивів на касаційну скаргу не надходило.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Встановлено, і це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані рішення суду ухвалено з правильним застосуванням норм матеріального права та додержанням норм процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Судами встановлено, що сторонам на праві власності, по 1/3 частині кожному, належить жилий будинок АДРЕСА_1 загальною площею 85,9 кв.м, жилою площею 44,7кв.м та складається з чотирьох жилих кімнат: площею 11,1 кв.м (приміщення 1-3), 11,0 кв.м (приміщення 1-4), 8,4 кв.м (приміщення 1-5), 14,2 кв.м (приміщення 1-6), при цьому приміщення 1-3 площею 11,1 кв.м є самочинним будівництвом (переобладнано з службового в житлове), а також: прибудови площею 4,5 кв.м (приміщення І), прибудови площею 4,1 кв.м (приміщення ІІ), кухні площею 7,7 кв.м (приміщення ІІІ), прибудови площею 4,6 кв.м (приміщення IV), прибудови площею 15,0 кв.м (приміщення V), сіни площею 5,3 кв.м (приміщення 1-2).

Рішенням Дніпровського районного суду м. Херсона від 16 жовтня 2007 року у справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_8, ОСОБА_9 про визнання права власності та зустрічним позовом ОСОБА_10 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання права власності на прибудови, визнано за кожним право власності на 1/6 частину службових прибудов до житлового будинку АДРЕСА_1 а саме: сіни «а1» (приміщення 1) площею 4.5 кв.м, сіни «а2» (приміщення V) площею 15 кв.м, сарай літера «Г» площею 5.5 кв.м.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Херсону від 28 жовтня 2008 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_10 про поділ будинку та визначення порядку користування земельною ділянкою та зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, ОСОБА_10 про поділ будинку встановлена технічна неможливість поділу в натурі будинку АДРЕСА_1 у тих частинах, якими володіють його співвласники.

Відповідно до довідки від 07 листопада 2016 року № 495 органом самоорганізації населення - квартальний комітет №5 у спірному будинку проживають: ОСОБА_5, її мати ОСОБА_11, дочка ОСОБА_6, онука ОСОБА_12 та ОСОБА_13, який проживає без реєстрації. Позивач ОСОБА_4 зареєстрований, але не проживає.

Згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи від 06 червня 2017 року №17/2017 визначити варіанти порядку користування жилим будинком АДРЕСА_1 між сторонами з точним дотриманням ідеальних часток співвласників не можливо, разом з тим запропоновано два варіанти визначення порядку користування спірним будинком між сторонами з певним відхиленням від ідеальних часток співвласників.

Відповідно до статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Зі змісту зазначеної норми закону убачається, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Разом з тим, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд.

При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним з співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі у разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток.

Таким чином, потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму, і порядок встановлення користування спільним майном.

Оскільки спірні правовідносини не стосуються розподілу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, суд виділяє в користування сторонам спору частки в натурі, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв'язку з неможливістю забезпечити дотримання їх точності. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 381/3268/16-ц та постанові Верховного Суду України від 17 лютого 2016 року у справі № 6-1500цс15.

Задовольняючи позовні вимоги, суди обґрунтовано виходили з того, що спірний жилий будинок належить сторонам на праві спільної часткової власності, між позивачем та відповідачами існують тривалі неприязнені стосунки, та дійшли правильного висновку, що запропонований експертом другий варіант встановлення порядку користування таким будинком найбільш враховує баланс інтересів кожного із співвласників, оскільки позивачу виділено єдину окрему жилу кімнату площею 11, 0 кв.м, а відповідачам, які є однією сім'єю та близькими родичами, залишено у користуванні дві суміжні кімнати, загальною жилою площею 22, 6 кв.м, також судами вірно не враховано при встановленні порядку користування спірним будинком наявність жилої кімнати 1-3 площею 11,1 кв.м, яка є самочинним будівництвом. Відповідачами іншого варіанту користування жилим будинком не запропоновано. Встановлений судами порядок користування нерухомістю не змінює розміру часток сторін у праві власності на спірний будинок та не порушує їх права власників.

За наведених обставин доводи касаційної скарги про те, щоспірний будинок поділу не підлягає, а встановлений судом порядок користування порушує їх права, не дають підстав для скасування оскаржуваних рішень суду, так як зводяться до переоцінки доказів, такі доводи були предметом розгляду суду першої та апеляційної інстанцій і не знайшли свого підтвердження.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_5, ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 16 листопада 2016 року та постанову Апеляційного суду Херсонської області від 20 грудня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. О. Кузнєцов
А.С. Олійник
Г.І. Усик