Номер провадження 2-о/754/379/18
Справа №754/8261/18
РІШЕННЯ

Іменем України

20 вересня 2018 рокуДеснянський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді : Галась І.А.

при секретарі - Кузнецовій К.П..

представника заявника - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_2, заінтересована особа - Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації, про встановлення факту, що має юридичне значення,

В С Т А Н О В И В:

25 червня 2018 року представник заявника ОСОБА_2 - ОСОБА_1 звернулась до Деснянського районного суду м. Києва, заінтересована особа: Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації про встановлення факту, що має юридичне значення.

Заяву обґрунтовує наступним.

ОСОБА_2 є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 1-ї категорії, безпосередній учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, що підтверджується відповідним посвідченням загальнодержавного зразку серії НОМЕР_1 з вкладкою учасника ліквідації наслідків авари на Чорнобильській АЕС. З 05 листопада 1998 року Заявнику встановлено третю групу інвалідності довічно, яка пов'язана з виконанням робіт по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, що підтверджується довідкою МСЕК серії КИЕ-1 № 074211.

В 1987 році ОСОБА_2 був переведений у Чорнобильське монтажне управління «Спецатоменергомонтаж» на посаду електрозварника 6 розряду, де приймав участь в роботах по ліквідації наслідків аварії на 4 енергоблоці Чорнобильській АЕС вахтовим методом з 01 лютого по 15 лютого 1987 рік, що підтверджується наказом № 18-к від 30.01.1987 р.

Враховуючи вищевикладене, відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22 жовтня 1993 року № 3551-ХІІ ОСОБА_2 має право на статус особи з інвалідністю внаслідок війни, п. 9 ч. 2 ст. 7 Закону визначає, що до осіб з інвалідністю внаслідок війни належать також особи з інвалідністю з числа осіб, залучених до складу формувань Цивільної оборони, які стали особами з інвалідністю внаслідок захворювань, пов'язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи.

З метою отримання посвідчення інваліда війни, відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» ОСОБА_2 звернувся до Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної у м. Києві державної адміністрації, однак отримав лист-відповідь, що необхідно встановити факт виконання заходів по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у складі формувань Цивільної оборони.

На підставі викладеного, представник заявника ОСОБА_2 - ОСОБА_1 просить суд:

?встановити факт того, що ОСОБА_2 приймав участь та виконував заходи по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у складі формувань Цивільної оборони в період з 01 лютого по 15 лютого 1987 рік.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 03.07.2018 року відкрито провадження в справі та призначено справу до судового розгляду за правилами окремого провадження.

В судовому засіданні представник заявника заяву підтримала в повному обсязі, просила її задовольнити посилаючись на обставини справи викладені в заяві.

Представник заінтересованої особи - Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації до судового засідання не з'явився, повідомлено про час та дату розгляду справи належним чином, причини неявки до суду не повідомили.

Вислухавши пояснення представника заявника, всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об'єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази, керуючись законом, суд дійшов висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до вимог ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Вимогами ст.10 ЦПК України передбачено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до вимог ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Суд в межах заявлених (стаття 13 ЦПК України) вимог та наданих сторонами доказів по справі встановив наступні обставини та правовідносини.

Судом об'єктивно встановлено, що ОСОБА_2 є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи та є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 від 04.10.2007 року та вкладкою № 633870, категорія 1 (а.с.5).

Відповідно до трудової книжки ОСОБА_2, 01.02.1987 року заявник був переведений у Чорнобильське монтажне управління «Спецатоменергомонтаж» на посаду електрозварника 6 розряду (а.с.8).

Згідно наказу Чорнобильського монтажного управління «Спецатоменергомонтаж» №18-к від 30.01.1987 року, в зв'язку з закінченням строку перебування вахти «А» та ліквідації аварій на ІУ - блоці Чорнобильської АЕС, призначено на вахту «Б» з 01.02 1987 року по 15.02.1987 рік, зокрема, ЗАВОД «ГЕНЕРАТОР» /ВИГОТОВЛЕННЯ/ - ОСОБА_2, електрозварника (а.с.11).

Згідно Довідки №01-1581/18 від 02.04.2018 рік - Приватне акціонерне товариство «Укренергомонтаж» є правонаступником Чорнобильського монтажного управління «Спецатоменергомонтаж» (а.с.22).

Відповідно до форми №122 Приватного акціонерного товариства «Укренергомонтаж» від 13.03.2012 року №02-200, вбачається, що ОСОБА_2 був безпосередньо зайнятий в роботах, передбачених постановою ЦК КПРС, Ради Міністрів СРСР і ВЦРСПС від 05.09.1986 року №665-195. Постановою ЦК КПРС3 Ради Міністрів СРСР і ВЦСПС від 29.12.1987 р. №1497-878, що дають право на державну пенсію на пільгових умовах згідно зі списком №1, затверджених Постановою Ради Міністрів СРСР від 22.08.1956 року №1173, Постановою Державного Комітету СРСР з праці та соціальних питань від 09.03.1988 року, та Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.1994 року №162. З 01.02.1987 р. по 15.02.1987 р. Наказ №18-к від 30.01.1987 р. Роботи виконувались вахтовим методом (а.с.12).

Отже, судом об'єктивно встановлено, що в період з 01.02.1987 р. по 15.02.1987 р. ОСОБА_2 приймав участь в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС в складі формувань Цивільної оборони.

У відповідності до експертного висновкуЦентральної міжвідомчої експертної ради по встановленню причинного зв'язку захворювань та інвалідності з роботами по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та їх професійного характеру, Центральна міжвідомча експертна рада на засіданні №5 від 17.06.1998 р. розглянувши заяву ОСОБА_2, надала висновок, що захворювання останнього пов'язане з роботами по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС (а.с.7).

Згідно Висновку медико-соціальних (експертних) комісій про умови і характер праці інвалідів є обов'язковим для адміністрацій, підприємств, установ і організацій - довідки до Акту огляду МСЕК, серії КИ-1 № 074211 ОСОБА_2 є інвалідом ІІІ групи з 05.11.1998 року, пов'язане з роботою по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, безстроково (а.с.6).

Надаючи оцінку встановленим в судовому засіданні обставинам справи, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 10 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов'язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986-1987 роках незалежно від кількості робочих днів, а у 1988-1990 роках - не менше 30 календарних днів, у тому числі проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також тимчасово направлені або відряджені у зазначені строки для виконання робіт у зоні відчуження, включаючи військовослужбовців*, працівники державних, громадських, інших підприємств, установ і організацій незалежно від їх відомчої підпорядкованості, а також ті, хто працював не менше 14 календарних днів у 1986 році на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві. Перелік цих пунктів визначається Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до чинних на момент аварії на Чорнобильській АЕС нормативно - правових актів з питань Цивільної оборони, зокрема, - Положення про Цивільну оборону СРСР, затвердженого 18.03.1976 року Постановою ЦК КПРС і Ради Міністрів СРСР № 1111 та Положення про невоєнізовані формування Цивільної оборони та норми оснащення їх матеріально-технічними засобами, яке введено в дію наказом начальника Цивільної оборони СРСР, в кожному міністерстві, відомстві або іншому центральному органі виконавчої влади, а також на підприємствах, в установах та організаціях за територіально - виробничим принципом створювались система, служби та формування Цивільної оборони. Формування ЦО, в тому числі і невоєнізовані, створювались саме з метою виконання робіт по ліквідації наслідків аварії, катастроф і стихійних лих. Громадяни, які виконували роботи по ліквідації Чорнобильської катастрофи (аварії на Чорнобильській АЕС та її наслідків) залучались до виконання цих робіт саме у складі формувань Цивільної оборони.

Відповідно до чинних на момент аварії на Чорнобильській АЕС нормативно- правових актів з питань Цивільної оборони, зокрема - Положення про Цивільну оборону СРСР, затвердженого 18.03.1976 року Постановою ЦК КПРС і Ради Міністрів СРСР № 1111, та Положення про невоєнізовані формування Цивільної оборони та норми оснащення їх матеріально-технічними засобами, яке введено в дію наказом начальника Цивільної оборони СРСР - заступника Міністра оборони СРСР від 06.07.1975 року №90, в кожному міністерстві, відомстві або іншому центральному органі виконавчої влади, а також на підприємствах, в установах та організаціях за територіально - виробничим принципом в усіх населених пунктах та всіх об'єктах народного господарства, створювались система, служби та формування Цивільної оборони. До складу невоєнізованих формувань Цивільної оборони зараховуються в обов'язковому порядку громадяни СРСР: чоловіки у віці від 16 до 60 років та жінки від 16 до 55 років, за винятком вагітних жінок та жінок, які мають малолітніх дітей.

При цьому, жоден нормативний документ з питань цивільної оборони не містить однозначної вимоги щодо обов'язковості видання розпорядчого документу про залучення кожної конкретної особи до дій у складі формувань цивільної оборони.

Таким чином, особи, які залучались до складу формувань Цивільної оборони у травні 1986 року, інвалідність яких пов'язана з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, за наявності документів, підтверджуючих право на отримання статусу інваліда війни, мають право отримати такий статус з видачею відповідного посвідчення.

Крім того, відповідно до п. 9 ст. 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», до інвалідів війни належать також інваліди з числа осіб, залучених до складу формувань цивільної оборони, які стали інвалідами внаслідок захворювань, пов'язаних з ліквідацією Чорнобильської катастрофи.

Підставами для визнання особи інвалідом війни є наявність двох складових умов: 1) особа повинна бути залучена до складу формувань цивільної оборони; 2) особі повинен бути встановлений статус особи, яка стала інвалідом внаслідок захворювань, пов'язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи.

Таким чином, факт участі та виконання ОСОБА_2 заходів по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у складі формувань цивільної оборони в період з 01.02.1987 р. по 15.02.1987 р. доведено зібраними по справі доказами.

Підтвердження вказаного факту необхідно заявнику для встановлення статусу інваліда війни та видачі відповідного посвідчення.

Відповідно до ч.2 п.5 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Згідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що вимоги є підставними та обґрунтованими, а тому є такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 12, 19, 81, 141, 258-260, 263-265, 293-294, 315-319 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_2, заінтересована особа - Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації, про встановлення факту, що має юридичне значення - задовольнити.

Встановити факт участі та виконання заходів ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у складі формувань Цивільної оборони в період з 01 лютого 1987 року по 15 лютого 1987 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: