ЄУН № 337/2529/18
Провадження №2-о/337/68/2018
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2018 року Хортицький районний суд міста Запоріжжя
у складі: головуючого судді Нещеретної Л.М.
при секретарі Чередниченко Л.В.
за участю - представника позивача ОСОБА_1
представника заінтересованої особи Парфьонової О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні залі суду в м. Запоріжжя цивільну справу в порядку окремого провадження заяву ОСОБА_2 про встановлення факту, що має юридичне значення, заінтересована особа Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області,-

ВСТАНОВИВ:

Заявник ОСОБА_2 звернувся до суду з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме встановлення факту проживання особи у певний час на певній території. Заява обґрунтована тим, що він народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у місті Зугрес Донецької області, що вбачається зі свідоцтва про народження VII НОМЕР_1 виданим Зугреським міським РАГС 26.03.1966 р. З 1966 року до 15 лютого 1994 року заявник проживав за адресою АДРЕСА_1 , був зареєстрований за вказаною адресою в період з 01.02.1991 до 15.02.1994 р. У період з 01.09.1983 року до 16.06.1988 року навчався у Новоросійському вищому інженерному морському училищі ім. Ф.Ф.Ушакова (НВІМУ) (м. Новоросійськ Російська РСР). 08.05.1982 року Харцизьким МВВС Донецької області було видано ОСОБА_2 паспорт громадянина колишнього СРСР серії НОМЕР_2 . Після отримання диплому, з серпня 1988 року до 16 січня 1991 року ОСОБА_2 здійснював трудову діяльність на посадах 4-го механіка Далекосхідного пароплавства, після чого повернувся до м. Зугрес Донецької області за адресою своєї реєстрації та проживання. З 27 липня 1990 року перебуває у зареєстрованому Зугреською міськрадою м. Харцизька Донецької області Української РСР шлюбі, що підтверджується свідоцтвом серії НОМЕР_3 . 10.09.1990 року Фрунзевським райвіськоматом м. Владивосток ОСОБА_2 було видано військовий квиток серії НОМЕР_4 . Згідно вказаного військового квитка (стор.27) 01 лютого 1991 року Харцизьким військоматом Донецької області громадянин ОСОБА_2 був прийнятий на облік та знятий з обліку 10 березня 1992 року у зв`язку з вибуттям до м. Новоросійська, що підтверджує факт постійного проживання громадянина ОСОБА_2 на території України з 01.02.1991 року до березня 1992 року тобто, станом на 24 серпня 1991 року та на 13 листопада 1991 року. Крім того, згідно Виписки з історії хвороби № 931 в період з 22.02.1991 року по 06.03.1991 року ОСОБА_2 перебував на стаціонарному лікуванні в кардіологічному відділенні Харцизської центральної міської лікарні.

Згідно трудової книжки серії НОМЕР_5 , 19 вересня 1991 року ОСОБА_2 був прийнятий на посаду електрослюсаря з ремонту та обслуговуванню засобів вимірювання Зуєвської ГРЕС-2, яка розташована у м. Зугрес Донецької області та звільнений з даного підприємства 10 березня 1992 року у зв`язку з переводом до м. Новоросійська, що також є підтвердження факту його проживання на території України станом на 13 листопада 1991 року.

Також, факт реєстрації громадянина ОСОБА_2 за адресою АДРЕСА_1 у період з 01.02.1991 року по 15.02.1994 року підтверджується карткою прописки «Форма А», поквартальною карткою «Форма Б», довідкою № 01-02-15/545 від 05.07.2017 року.

02 листопада 2017 року Хортицьким РВ у м. Запоріжжі УДМС України в Запорізькій області було видано гр. ОСОБА_2 паспорт громадянина України № НОМЕР_6 , який в подальшому, на підставі Висновку Управління ДМС в Запорізькій області № 23/2018 від 23.05.2018 року був вилучений у зв`язку з недоведеністю факту належності до громадянства України, тобто у зв`язку із відсутністю на момент видачі паспорту доказів проживання гр. ОСОБА_2 на території України станом на 24.08.1991 року або на 13.11.1991 року. Незважаючи на викладені обставини, які підтверджуються наявними, офіційними документами, Управлінням Державної міграційної служби України в Запорізькій області рекомендовано звернутися до суду для встановлення факту проживання в Україні в визначений період.

Просив задовольнити заяву та встановити факт його постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року (на момент проголошення незалежності України) та станом на 13 листопада 1991 року (на момент набрання чинності Законом України "Про громадянство України"№ 1636-XII від 08.10.1991 року), т.я. встановлення даного факту має для заявника юридичне значення, оскільки від його встановлення залежить визначення приналежності ОСОБА_2 до громадянства України та необхідне для подання в подальшому документів до міграційної служби з метою отримання паспорту громадянина України, а встановити такий факт в позасудовому порядку не є можливим.
В судове засідання з`явивсь представник заявника, який в повному обсязі підтримав заяву та просив її задовольнити, надав при цьому пояснення, аналогічні тим, що викладені у поданій заяві.

Представник заінтересованої особи Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення заяви про встановлення факту проживання ОСОБА_2 станом на 24.08.1991 року та станом на 13.11.1991 р. в той же час, надала письмові пояснення та вказала, що станом на час проведення перевірки фактично належність гр. ОСОБА_2 до громадянства України не була підтверджена, а рішення про встановлення факту його належності до громадянства України в порядку, визначеному законодавством України не приймалось, т.я. ОСОБА_2 не було надано належним чином оформлених документів, що підтверджують факти, з якими закон пов`язує належність особи до громадянства України. Відомості про постійне місце проживання заявника на території України станом на 24.08.1991 року та станом на 13.11.1991 р. не було підтверджено документами, що мають юридичне значення, оскільки надані ним довідки про реєстрацію місця проживання (форма «А» та форма «Б»), видані органами, які на теперішній час перебувають на окупованій території, а від так не можуть вважатися офіційними.

Вирішуючи питання про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме встановлення факту проживання у певний час на певній території заявника ОСОБА_2 , вислухавши пояснення сторін та враховуючи надані письмові пояснення, суд дійшов до наступного висновку.

Згідно із ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

У відповідності до вимог ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Згідно п.1 ст. 2 Закону України «Про громадянство України» за № 1636-ХІІ в редакції від 08 жовтня 1991 року, яка діяла до 16 квітня 1997 року, громадянами України є: особи, які на момент набрання чинності цим законом проживали в Україні, незалежно від походження, соціального і майнового стану, расової та національної належності, статі, освіти, мови, політичних поглядів, релігійних переконань, роду і характеру занять, які не є громадянами інших держав і які не заперечують проти набуття громадянства України.

Згідно ст. 55 Конституції України права і свободи громадян захищаються судом.

Наведене свідчить про те, що суд не може відмовити у правосудді, якщо громадянин України, іноземець, особа без громадянства вважають, що їхні права і свободи порушені або порушуються, створені або створюються перешкоди для їх реалізації, або мають місце інші ущемлення прав та свобод.

Встановлення факту постійного проживання на території України у певний період, має для заявника юридичне значення, для встановлення належності до громадянства України та отримання паспорту громадянина України.

Оскільки в судовому засіданні знайшов підтвердження факт того, що заявник ОСОБА_2 , уродженець м. Зугрес Донецької області у період з 01.02.1991 року по 10.03.1992 року, в тому числі станом на 24 серпня 1991 року та станом на 13 листопада 1991 року постійно проживав та був зареєстрований на території України, наведене не спростовується і вбачається з письмових доказів, а саме: копії військового квитка серії НОМЕР_4 виданого 10.09.1990 року Фрунзевським райвіськоматом м. Владивосток, копією трудової книжки серії НОМЕР_5 , карткою прописки «Форма А» та поквартальною карткою «Форма Б» та ін., заява підлягає задоволенню у повному обсязі.

При цьому суд зазначає, що інформація, яка міститься в архівних довідках, а саме інформація щодо реєстрації місця проживання заявника є достовірною, оскільки вона стосується минулого періоду часу і відображає події того часу, знаходиться в матеріалах архівних фондів і не стосується часу (періоду) тимчасової окупації Донецької області чи створених на її території незаконних органів , а прямо пов`язана із захистом конституційних прав громадянина України.

Враховуючи вищезазначене та керуючись ст. 55 Конституції України, ст. 2 Закону України «Про громадянство України» за № 1636-ХІІ в редакції від 08 жовтня 1991 року, чинній до 16 квітня 1997 року, ст.ст.76, 258, 259, 263, 265, 315 ЦПК України , суд, -

В И Р І Ш И В :

Заяву ОСОБА_2 про встановлення факту, що має юридичне значення, заінтересована особа Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області - задовольнити.
Встановити факт постійного проживання ОСОБА_2 (уродженця м. Зугрес Донецької області, ІНФОРМАЦІЯ_2 , номер за ДРФО: НОМЕР_7 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ) на території України станом на 24 серпня 1991 року (на момент проголошення незалежності України) та станом на 13 листопада 1991 року (на момент набрання чинності Законом України "Про громадянство України"№1636-XII від 08.10.1991 року) для встановлення належності громадянства України і отримання паспорту громадянина України.
Відповідно до ч. 1ст. 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Згідно з ч. 1ст. 355 ЦПК України апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.
У відповідності до п. п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно - телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Суддя Л.М. Нещеретна