№ 308/1054/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

18.09.2018 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в особі:

судді Бедьо В.І.

за участі секретаря судових засідань - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгород справу в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін цивільну справуза позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулася до суду з даним позовом, який обґрунтовує наступним.

ОСОБА_2 є одноосібним власником квартири АДРЕСА_1, що підтверджується Витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 110080370.

Згідно довідки ЖБК «Пролісок» № 73 від 21.12.2017 року у вказаній квартирі зареєстрована позивач, а також зареєстрована, але не проживає з квітня 2012 року ОСОБА_3, яка є колишньою дружиною сина позивача.

Факт її не проживання за вказаною адресою із квітня 2012 року підтверджується актом про фактичне не проживання особи від 10.07.2017 року та актом про фактичне не проживання особи від 21.12. 2017 року.

Позивач вказує на те, що відповідач не є членом її сімї, правових підстав для користування даною квартирою немає, натомість її реєстрація у належній позивачці квартирі обмежує ОСОБА_2 у праві вільного та безперешкодного володіння належним їй нерухомим майном.

На підставі викладеного позивач ставить вимоги про визнання ОСОБА_3 такою, що втратила право користування житловим приміщенням у квартирі, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2.

Позивач у судове засідання не зявилася, хоч була належним чином повідомлена про дату та час розгляду справи.

Відповідач у судове засідання не зявилася, хоча про час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином, про причини неявки не повідомила, відзив протягом строку, встановленого судом, відповідач не подала та клопотань про відкладення справи до суду від неї не надходило.

На підставі наведеного. суд керуючись ч.4 ст.223,280-281 ЦПК України ухвалив провести заочний розгляд справи.

Вивчивши зміст позовної заяви, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов до наступного висновку.

За приписом ч.1ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Частиною 2 ст.13 та ч.1 ст.81 ЦПК України передбачено обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ОСОБА_4 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 110080370 від 09.01.2018 року ОСОБА_2 на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_1 ( а.с. 7) .

Як слідує зі змісту позовної заяви у вказаній квартирі крім ОСОБА_2 також зареєстрована ОСОБА_3, яка є колишньою дружиною покійного сина позивачки та з квітня 2012 року не проживає за вказаною адресою.

Вказану обставину позивач підтверджує доданими до матеріалів цивільної справи актами про не проживання особи від 10.07.2017 року та від 21.12. 2017 року.

Згідно довідки ЖБК «Пролісок» № 73 від 21.12. 2017 року ОСОБА_3 в квартирі за адресою : АДРЕСА_3 зареєстрована, але не проживає починаючи з квітня 2012 року.

Позивач ставить вимоги про визнання ОСОБА_3 такою, що втратила право користування житловим приміщенням у квартирі, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 з тих підстав, що така не є членом її сімії чи співвласником нерухомого майна, а її реєстрація чинить перешкоди їй, як власнику, безперешкодно володіти та користуватись належною власністю.

Відповідно до ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно ст. 156 ЖК Україничлени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Члени сім'ї власника будинку (квартири) зобов'язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). Повнолітні члени сім'ї власника зобов'язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і при домової території та проведенню ремонту. Спори між власником та членами його сім'ї про розмір участі в витратах вирішуються в судовому порядку.

До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу (дружина, діти, батьки власника, інші особи, якщо вони постійно проживають з власником і ведуть з ним спільне господарство).

Відповідно до ст. 71 ЖК України за тимчасової відсутності наймача або членів сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім ' ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк, за заявою відсутнього, може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Тимчасова відсутність особи може бути безперервною, але не повинна перевищувати шести місяців.

Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до жилого приміщення, яке вона займала, перериває строк тимчасової відсутності . тимчасова відсутність наймача, членів його сім'ї не потребує згоди інших членів сім'ї. Не має значення і причина відсутності, якщо остання не перевищила шість місяців.

Відповідно до ч.1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб.

Статтею 155 ЖК України встановлені гарантії прав громадян, які мають в приватній власності жилий будинок (квартири), а саме жилі будинки (квартири), що є в приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством.

Такі ж гарантії встановлені і ст.321 ЦК України, згідно якої право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

За змістом норм матеріального права, зокрема ст.156 ЖК України та ст.405 ЦК України правом користування житлом, якій знаходиться у власності особи, мають члени сім'ї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть спільне господарство.

Згідно з положеннями ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», громадяни України, іноземці та особи без громадянства реєструють своє місце проживання. В статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» встановлено, що реєстрація це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесенням цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу. Згідно зі ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її представника, що подається до органу реєстрації; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть; паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку; інших документів, які свідчать про припинення: підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства; підстав для проживання або перебування особи у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту; підстав на право користування житловим приміщенням.

Таким чином, рішення суду про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, після набуття ним законної сили, є підставою для скасування реєстрації відповідача за вищевказаною адресою.

Відповідно до положень ст.ст.317, 319, 321, 391 ЦК України, якими передбачено зміст, порядок, захист здійснення права власності та його непорушність, враховуючи встановені судом обставини, підтвердились доводи позивача, що реєстрація відповідача в помешканні за вищевказаною адресою фактично перешкоджає в реалізації її прав власника спірного жилого приміщення, які підлягають відновленню, зокрема, і шляхом усунення перешкод у користуванні житловим будинком, визнавши відповідача такю, що втратили право користування житловим приміщенням .

Узагальнюючи зазначене вище, суд приходить до переконання, що оскільки ОСОБА_2 є одноосібним власником спірної житлової квартири, відповідач не вправі порушувати її законні права на володіння та користування належним нерухомим майном, відповідач в свою чергу не надав суду доказів щодо своїх правових підстав користування спірним житлом, суду не надано відомостей, які б спростовували твердження позивача, відтак право власності позивача підлягає захисту шляхом визнання ОСОБА_3 такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Згідно ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. 41 Конституції України, ст.ст. 16, 29, 316, 317, 319, 391 ЦК України, ст. 3, 6, 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ст. .ст.12, 76, 223, 258, 259, 260, 280-282 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву - задовольнити.

Визнати ОСОБА_3 такою, що втратила право користування житловим приміщенням у квартирі, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2.

Стягнути з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача ОСОБА_2 сплачений нею судовий збір в розмірі 704, 80 грн.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до апеляційного суду Закарпатської області.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_4