Головуючий у 1 інстанції: Хоменко Д.Є. Єдиний унікальний номер 233/2814/18
Суддя - доповідач: Краснощокова Н.С. Номер провадження 22-ц/4808/75/2018
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2018 року Донецький апеляційний суд в складі:

головуючого судді Краснощокової Н.С.,

суддів: Азевича В.Б., Жданової В.С.,

розглянувши у порядку письмового провадження у м. Бахмуті Донецької області цивільну справу № 233/2814/18 за позовом ОСОБА_1 до Костянтинівського державного науково-виробничого підприємства «Кварсит» про стягнення заборгованості із заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за апеляційною скаргою ОСОБА_1, від імені якої діє адвокат ОСОБА_2, на рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 23 липня 2018 року (суддя Каліуш О.В, повний текст рішення складено 23 липня 2018 року),

ВСТАНОВИВ:

У червні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з даним позовом.

Посилалась на те, що вона працювала у відповідача на посаді бухгалтера, 02 березня 2016 року була звільнена з роботи за власним бажанням за ч.1 ст. 38 КЗпП України. При звільненні відповідач не провів з нею розрахунок, залишилась невиплаченою заборгованість в сумі 14 825,19 грн., її неодноразові звернення до відповідача щодо виплати заборгованості залишились не задоволеними. Просила стягнути з відповідача на її користь заборгованість по заробітній платі в сумі 14 825,19 грн. та середній заробіток за затримку розрахунку про звільненні за період з 03.03.2016 року по 04.06.2018 року в сумі 128 576 грн..

Рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 23 липня 2018 року позов задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь позивачки заборгованість по заробітній платі в розмірі 14 825,19 грн., у задоволенні позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відмовлено. Стягнуто з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 1 762 грн..

У апеляційній скарзі представник позивачки адвокат ОСОБА_2 просить скасувати рішення в частині відмови у задоволенні позовної вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення вказаної позовної вимоги. Посилається на порушення судом норм матеріального і процесуального права при ухваленні рішення в оскаржуваній частині, зокрема, зазначає, що суд неправильно прийшов до висновку про те, що затримка виплати належних позивачці при звільненні сум у строки, визначені в статті 116 КЗП України відбулась не з вини КДНВП «Кварсит», тому підстав для покладення на відповідача обов'язку з виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не вбачається. Суд неправильно визнав доведеними посилання відповідача на наявність форс-мажорних обставин на підставі листа Торгово - промислової палати від 27 травня 2014 року, помилково ототожнивши лист із сертифікатом. Доданий до матеріалів справи лист не може використовуватися у якості доказу форс-мажорних обставин, оскільки таким доказом може бути лише законодавчо визначений документ - сертифікат. Так, статтею 10 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» визначено, що протягом строку дії цього Закону єдиним належним та достатнім документом, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобов'язань, є сертифікат Торгово-промислової палати України. Відповідно до ст.14-1 Закону України «Про торгово - промислові палати в Україні» Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про

такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб'єкта господарської діяльності. Порядок засвідчення форс - мажорних обставин (обставин непереборної сили) встановлений Регламентом засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), затвердженим рішенням Президії Торгово - промислової палати України від 18 грудня 2014 року №44(5) зі змінами і доповненнями від 26 квітня 2016 року. Регламентом, зокрема, затверджена форма сертифікату, ведення єдиного Реєстру сертифікатів, сертифікат виготовляється на бланку Торгово-промислової палати України/регіональної ТПП, що проводить засвідчення форс-мажорних обставин, і підписується уповноваженою особою, яка прийняла рішення про засвідчення форс-мажорних обставин, і відповідно першим віце-президентом або віце-президентом ТПП України/ регіональної ТПП. Відповідач побудував свої висновки про наявність форс -мажорних обставин на підставі листа Торгово -промислової палати від 27 травня 2014 року, помилково ототожнивши лист, підписаний директором юридичного департаменту Донецької ТПП, із сертифікатом. Оскільки відповідач є учасником зовнішньоторговельної угоди та міжнародного договору із підприємством РФ, сертифікат він мав отримати не від регіональної ТПП, а від Торгово - промислової палати України. У відповідача не було підстав для отримання сертифікату, оскільки у місті Костянтинівці бойові дії не відбувались і на підприємстві «Кварсит» будь - які руйнування чи виведення з ладу устаткування, що стали б перешкодою для виконання договірних відносин були відсутніми. Тимчасове припинення відвантаження продукції відповідача у Російську Федерацію не пов'язане із місцезнаходженням підприємства у Донецькій області. У теперішніх умовах збут продукції не можна пов'язувати із проблемами форс - мажору. В теперішній час це проблеми менеджменту по пошуку інших ринків збуту чи переорієнтування на випуск іншої продукції. Отже лист Донецької торгово - промислової палати від 27.05.2014 року не можу бути підґрунтям для відмови у позові про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Відповідачем надано відзив на апеляційну скаргу із доданням доказів направлення його 12.09.2018 року позивачці.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Посилається на те, що рішення є законним та обґрунтованим, а доводи, викладені у апеляційній скарзі є хибними, безпідставними та необґрунтованими. КДНВП «Кварсит» є вузько спеціалізованим підприємством по виготовленню, як основного виду продукції, виробів військового призначення та входить у склад Державного концерну «Укроборонпром», загальний обсяг виготовлення продукції військового призначення від загального обсягу виготовлення продукції відповідачем становить майже 98%. Згідно листа Державного концерну «Укроборонпром» від 04 квітня 2014 року відповідачу наказано припинити відвантаження виробів військового призначення та подвійного використання до Російської Федерації. Основною причиною виникнення затримки по виплаті заробітної плати позивачу є важке фінансове становище підприємства та відсутність грошових коштів внаслідок державної заборони експорту продукції КДНВП «Кварсит» на територію Російської Федерації. Цей факт безумовно свідчить про те, що вказані події є перешкоджанням для відповідача в належному виконанні ним своїх обов'язків перед позивачем, враховуючи, що відповідач проявляв належну дбайливість та виключає вину підприємства. Висновком Донецької торгово - промислової палати від 27 травня 2014 року підтверджено, що постачання продукції на територію Російської Федерації зупинено у зв'язку із настанням для відповідача обставин непереборної сили та ці обставини перешкоджають своєчасному виконанню договірних та податкових зобов'язань. Отже, затримка у своєчасній виплаті позивачу заробітної плати сталась не з вини відповідача, а внаслідок настання дій форс - мажорних обставин. Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 2 грудня 2015 року №1275-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України» м. Костянтинівка (де розташоване КДНВП «Кварсит») віднесено до населених пунктів, де здійснювалась антитерористична операція. Отже, затримка виплати позивачу належних їй сум при звільненні сталась не з вини КДНВП «Кварсит», а внаслідок настання та дії форс - мажорних обставин, які унеможливили виконання зобов'язань відповідача, як роботодавця, щодо своєчасної виплати працівнику належних йому сум при звільненні. Твердження апелянта про те, що форс - мажорні обставини мають бути засвідчені лише сертифікатом є хибними, оскільки висновок Донецької ТПП України про засвідчення форс - мажорних обставин для КДНВП «Кварсит» був виданий 27.05.2014 року, тобто на день отримання висновку видача сертифікатів не була передбачена. Згідно п.3.3 Регламенту засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) сертифікат у певних договорах, законодавчих і нормативних актах згадується також як висновок, довідка, підтвердження. Тобто за формою та змістом висновок Донецької ТПП України про засвідчення форс - мажорних обставин для КДНВП «Кварсит» від 27.05.2014 року є документом, який засвідчує настання форс - мажорних обставин для підприємства. В судовій практиці Верховного Суду України, а саме у постановах від 11.11.2015 року, від 23.03.2016 року, від 25.05.2016 року суди посилаються як на сертифікати, так і на висновки ТПП України чи регіональних ТПП. Починаючи з квітня 2014 року по теперішній час підприємство не знайшло інших контрагентів, які могли б стати належною пропорційною заміною контрагенту, якому поставлялася продукція військового призначення по контракту №147/13 від 10.10.2013 року.

Дана справа разом із апеляційною скаргою надійшла до Апеляційного суду Донецької області 30 серпня 2018 року. Ухвалою судді Апеляційного суду Донецької області від 04 вересня 2018 року відкрито апеляційне провадження, ухвалою колегії суддів Апеляційного суду Донецької області від 18 вересня 2018 року справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

На підставі Указу Президента України від 29 грудня 2017 року № 452/2017 «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» та Указу Президента України від 28 вересня 2018 року № 297/2018 «Про переведення суддів» апеляційний суд Донецької області ліквідовано, 03 жовтня 2018 року утворено Донецький апеляційний суд, юрисдикція якого поширюється на територію, на яку поширювалася юрисдикція ліквідованого суду, а суддів переведено на роботу на посадах суддів Донецького апеляційного суду, до якого також передані цивільні справи та матеріали ліквідованого суду.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Донецького апеляційного суду від 05 жовтня 2018 року визначено склад колегії суддів: Краснощокова Н.С. (головуючий суддя, суддя - доповідач), Азевич В.Б., Жданова В.С..

Відповідно до ч.1, 3 ст. 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції справа розглядається за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою, в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, що предметом апеляційного оскарження є рішення суду у справі з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб та справа не відноситься до тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 працювала у Костянтинівському державному науково-виробничому підприємстві «Кварсит» на посаді бухгалтера, 02 березня 2016 року вона була звільнена з роботи за власним бажанням на підставі ч.1 ст. 38 КЗпП України.

При звільненні позивачці не була виплачена заборгованість по заробітній платі в сумі 14 825,19 грн., що підтверджено виданою відповідачем довідкою. Наявність заборгованості по заробітній платі не оспорювалось відповідачем під час розгляду справи в суді першої інстанції.

Згідно із ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Суд стягнув з відповідача на користь позивачки заборгованість по заробітній платі в розмірі 14 825,19 грн. та рішення у вказаній частині сторонами не оскаржено.

Згідно із ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, тому рішення в частині стягнення на користь ОСОБА_5 заборгованості по заробітній платі в апеляційному порядку не переглядається.

Згідно із ч.1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Отже, за положеннями статті 117 КЗпП України обов'язковою умовою для покладення на підприємство відповідальності за невиплату належних працівникові сум при звільненні є наявність вини підприємства.

Згідно статті 4 КЗпП України законодавство про працю складається з КЗпП України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

Відповідно частина перша статті 9 ЦК України кореспондується з вищевказаною статтею КЗпП України щодо застосування ЦК України до врегулювання відносин, зокрема, до трудових відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавствами.

З огляду на неврегульованість трудовим законодавством відносин з приводу відшкодування майнової шкоди, положення цивільного законодавства можуть поширюватися на ці відносини.

Враховуючи позовні вимоги у даній справі, зокрема, вимоги щодо виплати компенсації у зв'язку з несвоєчасною виплатою належних працівникові сум, тобто свого роду відшкодування завданої майнової шкоди, що регулюються главою 82 ЦК України, застосуванню підлягають положення цивільного законодавства.

Статтею 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

У пункті 1 частини першої статті 263 ЦК України наведено ознаки непереборної сили та визначено, що непереборна сила це надзвичайна або невідворотна за даних умов подія. Отже, непереборною силою є надзвичайна і невідворотна зовнішня подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобов'язання, за умови що остання не могла її передбачити або передбачила але не могла її відвернути, та ця подія завдала збитків.

Відповідно до статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні», торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб'єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб'єктів малого підприємництва видається безкоштовно.

Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об'єктивно унеможливлюють виконання зобов'язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов'язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади тощо.

Відповідно до висновку Донецької торгово-промислової палати від 27 травня 2014 року за № 100-28/12-12/03 встановлено, що згідно листа Державного підприємства «Укроборонпром» від 04.04.2014 року директору Костянтинівського державного науково-виробничого підприємства «Кварсит» запропоновано тимчасово призупинити відвантаження продукції військового та подвійного призначення у Російську Федерацію. Згідно п.1.1. Статуту підприємства Костянтинівське державне науково-виробниче підприємство «Кварсит» знаходиться в управлінні Державного концерну «Украоборпонпром». Регулювання, контроль і координація діяльності КДНВП «Кварсит» здійснюється Концерном як уповноваженим суб'єктом господарювання по управлінню об'єктами державної власності в оборонно - промисловому комплексі. Згідно Указу Президента України №405/2014 від 14.04.2014 «Про рішення Ради національної безпеки та оборони України від 13.04.2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» розпочата антитерористична операція. Зазначені обставини мають для обох сторін договору непередбачуваний, надзвичайний та невідворотний характер, не залежали від волевиявлення сторін, потягли за собою тимчасову неможливість для КДНВП «Кварсит» належного виконання своїх зобов'язань перед ВАТ «Долгопрудненське науково -виробниче підприємство» Росія. Моментом настання обставин непереборної сили по виконанню зобов'язань за контрактом від 10.10.2013 року є дата 04.04.2014 року - дата реєстрації листа державного концерну «Укроборонпром» про тимчасову зупинку відвантаження продукції військового та подвійного призначення в Російську Федерацію. Невиконання зобов'язань відбулось в період дії антитерористичної операції на території Донецької області, при наявності фактів озброєних зіткнень на вказаній території, блокування органів влади та за своїм характером не залежало від волевиявлення сторін та третіх осіб, обставини являються форс - мажорними для Костянтинівського державного науково-виробничого підприємства «Кварсит», тобто непередбачуваними, знаходяться поза контролем та перешкоджають своєчасному виконанню договірних та податкових зобов'язань (а. с. 22 - 23).

Ураховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що затримка виплати належних позивачці сум у строки, визначені статтею 116 КЗпП України, відбулася не з вини відповідача, а внаслідок настання обставин непереборної сили, що встановлені висновком Донецької торгово - промислової палати від 27 травня 2014 року №100-28/12-12/03, тому відсутні підстави для стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Відповідні правові позиції висловлені у постановах Верховного Суду України від 11 листопада 2015 року № 6-2159цс15, від 11 травня 2016 року № 6-383цс15, від 23 березня 2016 року № 364цс16, від 23 березня 2016 року № 365цс16, від 25 травня 2016 року № 948цс16, від 31 травня 2017 року № 6-2163 цс16, а також у постанові Верховного Суду від 15 серпня 2018 року у справі № 264/925/17 -ц.

Згідно з ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач отримав не сертифікат, а лист торгово - промислової палати, який оформлений не у відповідності до вимог Регламенту засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) і тому цей лист не може використовуватись у якості доказу форс - мажорних обставин не можуть бути підставою для скасування рішення виходячи з наступного.

Законом України від 02.09.2014 р. № 1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» були внесені зміни у Закон України «Про торгово-промислові палати в Україні» від 2 грудня 1997 року № 671/97-ВР, зокрема, абзац третій частини третьої статті 14 викладено в такій редакції: «засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), а також торговельні та портові звичаї, прийняті в Україні, за зверненнями суб'єктів господарської діяльності та фізичних осіб» та доповнено статтею 14 - 1 «Видача сертифікатів щодо форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили)».

Закон України від 02.09.2014 р. № 1669-VII набув чинності 15 жовтня 2014 року, відповідно і зміни, внесені цим Законом у Закон України «Про торгово-промислові палати в Україні» набули чинності 15 жовтня 2014 року.

До 15 жовтня 2014 року абзацом 3 частини 3 статті 14 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» було визначено, що Торгово-промислова палата України засвідчує обставини форс-мажору відповідно до умов зовнішньоторговельних угод і міжнародних договорів України, а також торговельні та портові звичаї, прийняті в Україні та не містила норми щодо видачі саме сертифікатів.

Згідно з пунктом 3.3 Регламенту засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) затвердженого рішенням Президії ТПП України від 18 грудня 2014 р. № 44(5) ( із змінами та доповненнями, внесеними рішенням Президії ТПП України від 26 квітня 2016 № 11 (6)) сертифікат (у певних договорах, законодавчих і нормативних актах згадується також як висновок, довідка, підтвердження) про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) (далі - сертифікат) - документ, затвердженої Президією ТПП України форми, який засвідчує настання форсмажорних обставин (обставин непереборної сили), виданий ТПП України або регіональною торгово-промисловою палатою згідно з чинним законодавством, умовами договору (контракту, угоди тощо) та цим Регламентом.

Оскільки відповідачем було отримано висновок Донецької торгово - промислової палати від 27 травня 2014 року, тобто до набуття чинності Законом України від 02.09.2014 р. № 1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» та до внесення цим Законом змін у Закон України «Про торгово-промислові палати в Україні» висновок ( а не сертифікат) є належним доказом підтвердження обставин непереборної сили для відповідача.

Отже судом вірно встановлено відсутність вини відповідача у не проведенні своєчасного розрахунку з позивачкою в день її звільнення та обґрунтовано відмовлено у задоволенні позовної вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

За вказаних обставин доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381- 384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, від імені якої діє адвокат ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 23 липня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню у касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складений 17 жовтня 2018 року.

Головуючий: Н.С. Краснощокова

Судді: В.Б. Азевич

В.С. Жданова