01.10.2018 Єдиний унікальний номер 205/6887/17
Провадження № 2/205/3031/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2018 року м. Дніпро

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючої судді Шавули В.С.

за участю секретаря Джурко Ю.І.

розглянувши у судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач 23 жовтня 2017 року звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська із даним позовом (а.с.3-4).

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідно до укладеного договору № б/н від 04.11.2008 року відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку в сумі 29 000,00 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% річних та з кінцевим терміном повернення, що відповідає дії картки.

Але, в порушення умов кредитного договору станом на 30.09.2017 року відповідач має заборгованість перед банком в сумі 25 496,57 грн., з якої: заборгованість за кредитом - 706,22 грн.; заборгованість по процентам - 19 738,13 грн.; заборгованість за пенею та комісією - 3 600,00 грн.; штраф (фіксована частина) - 250,00 грн.; штраф (процентна складова) - 1 202,22 грн.

Оскільки відповідач здійснювати погашення заборгованості за кредитним договором не бажає, позивач вимушений був звернутись до суду із даним позовом, в якому просить суд стягнути із ОСОБА_1 на свою користь суму заборгованості в сумі 25 496,57 грн. та судові витрати по справі.

Заочним рішенням від 13 квітня 2018 року вимоги позивача задоволено у повному обсязі (а.с.31-33).

Не погодившись із заочним розглядом відповідач 24 липня 2018 року подав до суду заяву про перегляд заочного рішення (а.с.39-44).

Ухвалою суду від 16 серпня 2018 року скасовано заочне рішення суду від 13.04.2018 року та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження (а.с.50).

Відповідач до суду надав відзив на позову, в якому посилаючись на викладені обставини просить відмовити у задоволенні позовних вимог застосувавши строки позовної давності та у зв'язку із недоведеністю обставин позовних вимог.

Позивач в особі свого представника за довіреністю - ОСОБА_2, надав до суду відповідь на відзив відповідача, в якому просить задовольнити позов у повному обсязі.

У відповідності до ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Тому з урахуванням викладеного, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутністю сторін, що не з'явились.

За правилами ч.5 ст.. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Згідно з ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч.1,7 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.

Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу.

Підставою звернення позивача до суду є захист права сторони за майновим правовідношенням, що виникло в силу укладеного кредитного договору, на вимогу повернення грошових коштів у зв'язку із порушенням його виконання.

За змістом ст.14 ЦК України, цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Поряд із засобами заохочення, виконання цивільних обов'язків забезпечується відповідальністю, яка встановлена договором або актом цивільного законодавства. Будь-яка особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї.

Суд, з'ясувавши обставини справи, перевіривши їх наданими доказами, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

В ході судового розгляду справи встановлено, що 04.12.2008 року ОСОБА_1 звернулась до установи банку ПАТ КБ «ПриватБанк» із заявою на отримання кредиту у вигляді встановленого ліміту на платіжну картку, відповідно до умов договору, зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 30,00% річних, із кінцевим терміном повернення, що відповідає дії картки (а.с.8).

Позивач свої зобов'язання за кредитним договором виконав належним чином - кредит відповідачу надав.

Із наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 30.09.2017 року заборгованість ОСОБА_1 перед банком становить 25 496,57 грн., з якої: заборгованість за кредитом - 706,22 грн.; заборгованість по процентам - 19 738,13 грн.; заборгованість за пенею та комісією - 3 600,00 грн.; штраф (фіксована частина) - 250,00 грн.; штраф (процентна складова) - 1 202,22 грн. (а.с.5-7).

А з наданої виписки по карті наданої позивачем не можливо встановити жодних відомостей, так як шрифт є дрібним та нечитабельним, тому суд не бере до уваги виписку як належний, допустимий та достатній доказ (а.с.70-72).

Відповідно до ст.ст. 77-78, 80 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банківський кредит - будь-яке зобов'язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов'язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов'язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов'язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми.

Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша статті 1055 ЦК України).

За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (стаття 638 ЦК України).

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 17.03.2017 року за №6-2320цс16.

Встановлено, що між сторонами укладено кредитний договір шляхом підписання заяви позичальника, у якій вказано, що він разом з Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам і тарифами складає між сторонами кредитний договір.

Суд зауважує, що позивачем не надано жодних належних, достатніх, достовірних та допустимих доказів того, що саме ці Умови та Правила надання банківських послуг, на які посилається позивач у обґрунтування своїх вимог, є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, і що саме ці Умови мав на увазі відповідач, підписуючи заяву позичальника, та відповідно, чи брав на себе зобов'язання відповідач зі сплати винагороди та неустойки в разі порушення зобов'язання з повернення кредиту. Натомість зазначені Умови не містять підпису відповідача.

Згідно з ч.1,7 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.

Відповідно до ст..263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким чином, аналізуючи в сукупності наявні по справі докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є необґрунтованим, не доведеними та безпідставними, у зв'язку із чим, не підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання щодо судових витрат, згідно статті 141 ЦПК України, оскільки у задоволенні позову відмовлено, то сплачений позивачем судовий збір відшкодуванню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.207, 625-626, 628, 1054 ЦК України ст.ст.4, 6, 10, 12, 13, 81-83, 141, 263-264, 268, 279 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позовної заяви Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складений 10 жовтня 2018 року.

Суддя В. С. Шавула