РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 жовтня 2018 року

м. Рівне

Справа № 569/13105/18

Провадження № 22-ц/4815/213/18

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого Хилевич С. В.

суддів: Боймиструк С.В., Шимків С.С.

секретар судового засідання: Пиляй І.С.

учасники справи:

позивач Публічне акціонерне товариство "ОСОБА_1 Аваль";

відповідач ОСОБА_2;

відповідач ОСОБА_3;

представники учасників справи: позивача (відсутній);

відповідача 1 адвокат ОСОБА_4 (присутній);

відповідача 2 - відсутній;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Рівненського міського суду від 17 липня 2018 року,

в с т а н о в и в:

У липні 2018 року в суд звернулося Публічне акціонерне товариство "ОСОБА_1 Аваль" (далі ПАТ "ОСОБА_1 Аваль" або банк) з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про захист порушеного права шляхом солідарного стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 434 647, 04 гривень боргу за кредитом, 8 127, 00 гривень боргу за відсотками та 6 641, 61 гривню судового збору. Мотивуючи його, вказувалося про прострочення відповідачами виконання зобовязань за кредитним договором №014/53-05/52948 від 05.09.2006 року перед позивачем, внаслідок чого й утворилася спірна заборгованість та порушено право банку на повернення переданих кредитних коштів і сплату процентів за користування ними.

Тоді ж позивачем подано заяву про забезпечення позову через накладення арешту на нерухоме майно, що належить ОСОБА_2 (ІПН: НОМЕР_1) як позичальнику за кредитним договором, а саме на:

земельну ділянку площею 0, 477 га з цільовим призначенням "Для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка)", кадастровий номер :01:070:0360, що розташована в м. Рівне по провулку Дубенський, земельна ділянка 6;

житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами. загальна площа 168, 5 кв.м, житлова 66 кв.м, що розташований по провулку Дубенський, 6, в м. Рівне;

Накласти арешт на квартиру №14 в будинку №38 в м. Рівне по вулиці Є.Коновальця, що належить ОСОБА_3 (ІПН: НОМЕР_2).

Ухвалою Рівненського міського суду від 17 липня 2018 року зазначену заяву задоволено.

Забезпечено позов у межах суми позову у 442 774, 04 гривні шляхом накладення арешту на нерухоме майно, що належить ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1), а саме на:

земельну ділянку площею 0, 477 га з цільовим призначенням "Для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка)", кадастровий номер :01:070:0360, що розташована в м. Рівне по провулку Дубенський, земельна ділянка 6;

житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами. загальна площа 168, 5 кв.м, житлова 66 кв.м, що розташований по провулку Дубенський, 6, в м. Рівне;

Забезпечено позов у межах суми позову у 442 774, 04 гривні шляхом накладення арешту на квартиру №14 в будинку №38 в м. Рівне по вулиці Є.Коновальця, що належить ОСОБА_3 (ІПН: НОМЕР_2).

На ухвалу суду ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, де вважаючи її незаконною і необґрунтованою, просив скасувати судове рішення та відмовити ПАТ "ОСОБА_1 Аваль" у задоволенні заяви про забезпечення позову.

На обґрунтування апеляційної скарги зазначав про порушення норм матеріального і процесуального права, а також неповноту з'ясування обставин, що мають значення для справи. Вважає, що судом не додержано вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 13 ЦК України, ст.ст. 2, 5, 151, 154, ЦПК України та розяснень постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року №5 "Про судову практику в справах про захист прав власності та інших речових прав".

Свої доводи мотивував тим, що заявником порушено положення закону про форму та зміст заяви, адже не вказано пропозиції щодо зустрічного забезпечення позову, відсутність вказівки про наявність у нього майна, достатнього для відшкодування можливих збитків. В оскаржуваній ухвалі судом не зазначено обґрунтованих обставин щодо необхідності застосування заходів забезпечення позову та мотивів, з огляду на які зроблено припущення про те, що невжиття заходів забезпечення може в майбутньому утруднити чи унеможливити виконання судового рішення.

На його думку, позивачем не наведено будь-яких фактів та доказів, якими саме діями відповідачі порушують його права чи завдають шкоди. При цьому зазначалося про допущену судом помилку через відсутність перевірки реєстрації права власності на квартиру №14 в м. Рівне по вулиці Є.Коновальця, 38. Тобто власником цієї квартири на момент забезпечення позову є інша особа, а не ОСОБА_3

Крім того, наполягав на можливому зловживанні банком своїми правами кредитора, тоді як суд взяв до уваги лише інтереси позивача, не перевіривши та не дослідивши обставину можливого порушення прав відповідачів.

У поданому відзиві ПАТ "ОСОБА_1 Аваль", вважаючи оскаржувану ухвалу законною і обґрунтованою, просив залишити її без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. При цьому вказував про додержання заявником вимог ст.ст. 149, 150 ЦПК України щодо підставності та співмірності обраного способу забезпечення позову матеріалам справи. Вважає, що його заперечення відповідають розясненням п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 року "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" щодо реальної можливості захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

Заслухавши суддю-доповідача, думку учасників справи та їх представників, перевіривши матеріали справи та доводи сторін, колегія суддів прийшла до висновку про відхилення апеляційної скарги.

Як установлено матеріалами справи, на вирішенні Рівненського міського суду знаходиться цивільна справа за позовом ПАТ "ОСОБА_1 Аваль" до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про захист порушеного права через солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором. Предметом спору є 442 774, 04 гривні заборгованості, що утворилася внаслідок неналежного виконання ОСОБА_2 як позичальником за кредитним договором №014/53-05/52948 від 05.09.2006 року своїх зобов'язань перед кредитодавцем. Поручителем за належне виконання кредитних зобовязань є ОСОБА_3 (а.с. 1-7). Разом із позовною заявою банком подано і заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на належне відповідачам нерухоме майно житловий будинок та земельну ділянку, власником яких є ОСОБА_2, та квартиру, що є обєктом права власності ОСОБА_3

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до пункту 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується зокрема накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

З роз'яснень, даних Пленумом Верховного Суду України у п. 3 своєї постанови від 22.12.2006 року №9 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову", вбачається, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 152 ЦПК України (1618-15) позов майнового характеру дозволяється забезпечувати шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції, зясувавши, що між сторонами дійсно виник та існує цивільно-правовий спір з приводу заборгованості за кредитним договором, яка виникла внаслідок прострочення відповідачами своїх зобов'язань, правильно виходив з того, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи унеможливити виконання рішення суду. Тому з цією метою обґрунтовано наклав арешт на житловий будинок і земельну ділянку, що належать на праві власності ОСОБА_2, та квартиру, яка належить на такому ж речовому праві ОСОБА_3, у межах суми спірних грошових коштів.

Доводи апеляційної скарги про недодержання заявником вимог щодо форми та змісту заяви про забезпечення позову на увагу колегії суддів не заслуговують, оскільки спростовуються правильністю висновків суду про правову необхідність вжиття саме таких процесуальних заходів.

Не можна погодитися і з аргументами автора скарги про відсутність у заяві пропозиції щодо зустрічного забезпечення позову та вказівки про наявність у нього майна, достатнього для відшкодування можливих збитків. Так, хоча пропозиція заявника щодо зустрічного забезпечення і є обставиною, яка повинна бути зазначена у заяві, однак сама по собі її відсутність не є підставою для відмови у її задоволенні.

Спростовуються належним з'ясуванням обставин справи та застосуванням норм процесуального права і покликання апеляційної скарги про невмотивування необхідності застосування заходів забезпечення позову та міркувань, з огляду на які зроблено припущення про те, що невжиття заходів забезпечення може в майбутньому утруднити чи унеможливити виконання судового рішення.

Окрім того, заходи забезпечення позову носять тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.

Поготів, є голослівними і твердження ОСОБА_2 про порушення прав відповідачів з огляду на забезпечення позову саме у такий спосіб.

Неможливо погодитися і з доводами відповідача про невмотивованість висновків про необхідність та відповідність забезпечення позову.

Повно та правильно встановивши обставини процесуального питання, а також зясувавши, що невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, суд переконався у забезпеченні позову саме шляхом накладення арешту на належні відповідачам житловий будинок, земельну ділянку та квартиру, відповідні мотиви про що відобразив у своїй ухвалі.

Підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення відповідно до ст. 375 ЦПК України є постановлення ухвали судом першої інстанції з додержанням вимог закону.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381-384, 388-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а ухвалу Рівненського міського суду від 17 липня 2018 року без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено: 10.10.2018 р. о 14 год. 05 хв.

Головуючий:

Судді: