Постанова

Іменем України

26 вересня 2018 року

м. Київ

справа № 1527/2-5399/11

провадження № 61-952св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Висоцької В. С., Лесько А. О., ПророкаВ. В. (суддя-доповідач), Сімоненко В. М., Фаловської І. М.,

учасники справи:

позивач-ОСОБА_6,
відповідач-ОСОБА_7,
особа, яка звернулася із касаційною скаргою-ОСОБА_8,

розглянув у порядку письмового провадження касаційні скарги ОСОБА_8 та ОСОБА_7 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси у складі судді Кисельова В. К. від 09 квітня 2013 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області у складі колегії суддів: Калараш А. А., Заїкіна А. П., Погорєлової С. О. від 28 листопада 2017 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом, визнання права на спадщину.

Встановив:

У вересні 2011 року ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_7 про визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом, визнання права на спадщину.

Позовні вимоги мотивовані тим, що за життя його померлими батьками у 1968 році придбаний житловий будинок № АДРЕСА_1. Після смерті батька ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1 рокувідкрилась спадщина, на 19/25 частин домоволодіння АДРЕСА_1. Оскільки ОСОБА_9 начас придбання будинку перебував у зареєстрованому шлюбі з матір'ю ОСОБА_10, тому вказана частина будинку була спільною сумісною власністю його батьків.Після смерті батька позивач прийняв спадщину, оскільки він був постійно зареєстрований за місцем проживання спадкодавця.

ІНФОРМАЦІЯ_2 року померла його мати - ОСОБА_10 Спадкоємцями за законом після її смерті є позивач ОСОБА_6 та відповідач, його рідний брат ОСОБА_7

При зверненні до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини він дізнався, що батько залишив заповіт на ім'я брата та брат після смерті батька у 2007 році оформив свідоцтво про право на спадщину за заповітом. Зазначає, що ОСОБА_7 приховав від нього факт оформлення спадщини після смерті батька, оскільки в заяві про прийняття спадщини до нотаріальної контори, вказав, що інших спадкоємців, а також дружини, яка пережила чоловіка - немає.

Вказує, що частина будинку, яка належала померлому була спільною частковою власністю подружжя, тому його померлий батько мав можливість заповісти лише 1/2частину цього майна.Крім того, його мати ОСОБА_10 мала право на обов'язкову частину у спадщини, оскільки вона була непрацездатною. Отже,відповідач не мавправана спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_9 19/25 частин будинку АДРЕСА_1, а тому свідоцтво про право на спадщину за заповітом є частково недійсним.

З урахуванням викладеного позивач просив:1) визнати частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 27січня 2007 року, яке видане на ім'я ОСОБА_7після смерті ОСОБА_9 на 19/25 частин будинку АДРЕСА_1 та посвідчене державним нотаріусом Четвертої державної нотаріальної контори; 2) визнати за ним, ОСОБА_6, право на спадкування за законом першої черги після смерті матері ОСОБА_10, померлої ІНФОРМАЦІЯ_2,у розмірі 1/2 частки спадщини, яка складається із 1/2 подружньої частки матері, а саме: на 19/100 (19/25:2=19/50:2=19/100) часток будинку під АДРЕСА_1, а також на 1/2 частину спадщини, яка складається з 1/6 обов'язкової долі матері, а саме: на 19/300 (19/25:2=19/50:1/6=19/300) цьогодомоволодіння.

Рішенням Суворовського районного суду міста Одеси від 09 квітня 2013року позов задоволено частково. Визнано частково недійснимсвідоцтво про правона спадщину, яке видане Четвертою Одеською державною нотаріальною конторою 27 січня 2007 року та зареєстроване у реєстрі за № 3-297, відповідно до якого до ОСОБА_7 перейшла спадщина після померлого ОСОБА_9у вигляді 19/25 частин домоволодіння АДРЕСА_1. Визнано за ОСОБА_7 право на спадщину за заповітом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_9 у вигляді 19/60 частин домоволодіння № АДРЕСА_1. Визнано за ОСОБА_7 право на спадщину за законом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_10 у вигляді 133/600 частин домоволодіння АДРЕСА_1. Визнано за ОСОБА_6 право на спадщину за законом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_10 у вигляді 133/600 частин домоволодіння АДРЕСА_1. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивач належними та допустимими доказами довів правомірність своїх вимог, тому позов підлягає частковому задоволенню.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 28 листопада 2017 року рішення Суворовського районного суду міста Одеси від 09 квітня 2013 року залишено без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що висновки суду першої інстанції на предмет доведеності та обґрунтованості позову є правильними, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи та вимогах закону.

У касаційних скаргах, поданих у січні 2018 року до Верховного Суду, ОСОБА_8 та ОСОБА_7 просять скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанції і закрити провадження у справі.

Обґрунтовуючи вимоги касаційних скарг, ОСОБА_8 та ОСОБА_7 посилаються на порушення судами процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

У запереченнях на касаційну скаргу ОСОБА_7, поданих у серпні 2018 року до Верховного Суду, ОСОБА_6 просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

17 квітня 2018 року справу передано на розгляд Верховного Суду.

Касаційні скарги підлягають частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до положень статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Частина третя статті 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом 3 вказаної частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Судами установлено, що батьками сторін були ОСОБА_9 і ОСОБА_10, які перебували у зареєстрованому шлюбі з 1947 року по день смерті ОСОБА_9, що підтверджується свідоцтвом про шлюб. 26липня 1968 року на ім'яОСОБА_9 придбано домоволодіння на АДРЕСА_1. 08 грудня 1982 року ОСОБА_9 продав ОСОБА_11 6/25 частин спірного домоволодіння, що підтверджується договором купівлі-продажу. 30 жовтня 2002 року ОСОБА_9 склав заповіт, яким усе належне йому майно заповів ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 року батько сторін - ОСОБА_9 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

На час відкриття спадщини після смерті ОСОБА_9, його спадкоємцями були відповідач ОСОБА_7 (за заповітом) і його дружина ОСОБА_10, 1923 року народження (за законом право на обов'язкову частку). До нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини післясмерті ОСОБА_9 звернувся лише ОСОБА_7

Відповідно до частини третьої статті1268 ЦК України ОСОБА_10, яка постійно проживала на час відкриття спадщини разом із чоловіком ОСОБА_8, вважається такою, що прийняла спадщину, оскільки протягом встановленого законом строку, не подала до нотаріальної контори заяву про відмову від прийняття спадщини.27 січня 2007 року, нотаріальною конторою видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на прізвище ОСОБА_7 у вигляді 19/25 частин спірного домоволодіння.

ІНФОРМАЦІЯ_2 року померла ОСОБА_10, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 від 26травня 2011 року.

Спадкоємцями за законом після смерті ОСОБА_10 є її сини, позивач ОСОБА_6 і відповідач ОСОБА_7

16вересня 2011 року ОСОБА_6 звернувся донотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті матері.

Звертаючись до суду з позовом ОСОБА_6 посилався на те, що відповідач не мав правана спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_9 19/25 частин спірного будинку, оскільки частина будинку, яка належала померлому батьку була спільною частковою власністюподружжя, томуйого померлий батько мав можливість заповісти лише 1/2частину цього майна.

Оскаржуючи рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку, ОСОБА_8, яка не є стороною в справі, посилалася на те, що рішенням суду першої інстанції порушено її законні права, оскільки спірне майно є добудованим та набутим нею у шлюбі з братом відповідача. Крім того, ОСОБА_8 у суді апеляційної інстанції заявлено клопотання про призначення судової будівельно-технічної експертизи для встановлення минулого та теперішнього стану спірного домоволодіння, встановлення факту добудови зазначеного будинку, його споруд та господарських будівель, та загальної і нежитлової площі.

Відхиляючи апеляційну скаргу ОСОБА_8 та залишаючи рішення суду першої інстанції без змін, апеляційний суд виходив з того, що судом першої інстанції правильно встановлено характер спірних правовідносин, повно та всебічно досліджено всі докази у справі. Не взяв до уваги апеляційний суд і клопотання про призначення судової будівельно-технічної експертизи.

Таким чином, залишаючи без розгляду клопотання про призначення експертизи, суд апеляційної інстанції не перевірив доводи апеляційної скарги щодо збільшення вартості спірного майна за рахунок її коштів.

За наведених обставин ухвала суду апеляційної інстанціїпідлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Слід звернути увагу апеляційного суду на заявлене клопотання ОСОБА_8 про призначення судової будівельно-технічної експертизи, та з урахуванням зазначеного прийняти законне та обґрунтоване рішення по суті спору.

Частинами третьою, четвертою статті 411 ЦПК України передбачено, що підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд необгрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи. Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416, 419 ЦПК України,

Постановив:

Касаційні скарги ОСОБА_8 та ОСОБА_7 задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Одеської області від 28 листопада 2017 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. С. Висоцька

А.О. Лесько

В.В. Пророк

В.М. Сімоненко

І.М. Фаловська