Справа № 750/6724/18
Провадження № 2/750/1791/18
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
03 жовтня 2018 року м. Чернігів
Деснянський районний суд міста Чернігова в складі:
судді Карапута Л.В.,
секретаря Карацюба М.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про усунення перешкод у здійсненні права власності,
04.07.2018 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ОСОБА_2 йовича такими, що втратили право на користування житловим приміщенням в квартирі 53, що розташована в будинку 1 по вулиці Серьожнікова в місті Чернігові. В обґрунтування позову вказав, що ОСОБА_3 виїхав до Польщі в лютому 2017 та жодного разу не повернувся до України. ОСОБА_2 виїхав до Канади де ї працює.
Представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позов просила задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує.
Відповідачі у судове засідання не зявилися, про час і місце розгляду справи сповіщалися завчасно і належним чином. Повістка відповідачам надсилалася за зареєстрованим у встановленому законом порядку. Відповідно п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси вважається, що днем вручення судової повістки.
Фіксування судового засідання технічним записом не здійснювалося відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи, суд встановив, що вимоги позивача законні, обґрунтовані та підлягають задоволенню з таких підстав.
Судом установлено, що згідно договору дарування від 14.12.2017 позивач отримав у дар квартиру 53, що розташована в будинку 1 по вулиці Серьожнікова в місті Чернігові (а. с. 3-5).
Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності позивачу квартира 53, що розташована в будинку 1 по вулиці Серьожнікова в місті Чернігові належить вцілому на праві приватної власності.
Згідно довідки про склад сімї від 13.06.2018 № 4790 у квартирі № 53, що розташована в будинку 1 по вулиці Серьожнікова в місті Чернігові зареєстровані ОСОБА_4 (батько), ОСОБА_5 (попередній власник), ОСОБА_3С.(племінник), ОСОБА_2В.(брат) (а.с.6).
Згідно акту від 14.06.2018 відповідачі у спірній квартирі не проживають, речі які їм належать відсутні (а.с.7).
На момент пред'явлення позову відповідачі лишаються зареєстрованим у належній позивачу квартирі. Втім, всі витрати, пов'язані з утриманням майна, несе позивач, зокрема, оплачує за відповідачів комунальні послуги.
Відповідно до ч.1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.
Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла.
Оскільки інше не встановлено чинним законом, договором, на підставі якого встановлено сервітут, відсутність члена сім'ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що призводить до втрати членом сім'ї права користування помешканням.
Відповідно до п.1 ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого житла. Втручання у це право здійснюється виключно з підстав, передбачених п. 2 ст. 8 Конвенції.
Зазначене покладає на Україну в особі її державних органів зобов'язання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення ЄСПЛ у справі «Пауел і Райнер проти Сполученого Королівства» від 21.02.1990 р.). Такий захист поширюється як на власника квартири (рішення ЄСПЛ у справі «Джілоу проти Сполученого Королівства» від 24.11.1986 р.), так і наймача (рішення ЄСПЛ у справі «Ларкос проти Кіпру» від 18.02.1999 р.).
У зв'язку з цим суд приходить до висновку, що є достатні правові підстави для виправданого, тобто законного втручання у гарантоване ст. 8 Конвенції право кожного на повагу до свого житла для визнання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 такими, що втратили право на користування квартирою № 53, що розташована в будинку 1 по вулиці Серьожнікова в місті Чернігові.
Таким чином, судом встановлено, що вимоги позивача обґрунтовані, законні та підлягають задоволенню.
Керуючись ст. ст. 10, 12, 81, 141, 264, 265, 273, 280, 281, 284, 352, 354 ЦПК України, суд
ОСОБА_6 ОСОБА_7 та ОСОБА_3 такими, що втратили право на користування квартирою № 53, що розташована в будинку 1 по вулиці Серьожнікова в місті Чернігові.
Стягнути з ОСОБА_2 (місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1, м. Чернігів) та з ОСОБА_3 (місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1, м. Чернігів, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 (місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2) судовий збір в розмірі по 352 грн. 40 коп. з кожного.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обовязки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 днів з дня його проголошення.

Позивач має право оскаржити заочне рішення до Апеляційного суду Чернігівської області. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів.

Суддя Л.В. Карапута