Справа № 304/1439/18
Провадження № 2/304/471/2018
У Х В А Л А

22 жовтня 2018 рокум. Перечин

Перечинський районний суд Закарпатської області в складі:

головуючого - судді - Чепурнова В. О.,

за участю секретаря судового засідання Гавій Л.В.,

розглянув заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за її позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя та визнання права власності, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася з позовом до відповідача, в якому просить поділити спільне з відповідачем майно подружжя та визнати за нею право власності на 1/2 ідеальної частки наступного нерухомого та рухомого майна: житлового будинку, що розташований за адресою: с. Мокра, № 14 Перечинського району Закарпатської області, вартістю 295 388 грн., транспортного засобу марки «SKODA OCTAVIA», р/н 44 82 АК, та трактору Т 25, номер «00092 СК». Свої вимоги мотивує тим, що рішенням Перечинського районного суду Закарпатської області від 30 жовтня 2017 року шлюб між нею та відповідачем ОСОБА_2 розірвано. За час спільного проживання ними було придбано вищевказане нерухоме та рухоме майно, однак під час розірвання шлюбу поділ такого проведено не було. На даний час між ними виникають непорозуміння з приводу користування та утримання зазначеного майна і угоди про спосіб виділення в натурі його частки із сумісного спільного володіння не досягнуто, у звязку з чим просить позов задовольнити.

В якості забезпечення вказаного позову, у звязку з тим, що невжиття таких може призвести до відчуження відповідачем майна, що є спільною сумісною власністю, на користь третіх осіб, з метою уникнення його поділу, а також з врахуванням того, що відповідач вживає дії щодо продажу автомобіля, який є спільним майном подружжя, позивач просить накласти арешт на житловий будинок, що розташований за адресою: с. Мокра, № 14 Перечинського району Закарпатської області, вартістю 295 388 грн., транспортний засіб марки «SKODA OCTAVIA», р/н 44 82 АК, та трактор Т 25, номер «00092 СК».

Розглянувши вказану заяву та оцінивши додані до неї матеріали в їх сукупності, суд приходить до висновку, що заява про забезпечення позову підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Перелік видів забезпечення позову визначено в ст. 150 ЦПК України, серед яких процесуальний закон передбачає накладення арешту на майно та заборону вчиняти певні дії.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з шкодою, завданою можливим відчуженням вказаного будинку та транспортних засобів.

Так встановлено, що рішенням Перечинського районного суду Закарпатської області від 30 жовтня 2017 року шлюб між ОСОБА_1 до ОСОБА_2 розірвано.

Також встановлено, що на даний час між сторонами виник спір з приводу набутого за час спільного проживання майна, а саме будинку, який згідно ОСОБА_3 про реєстрацію права власності на нерухоме майно зареєстрований за відповідачем (інвентарною вартістю 295 388 грн.) та двох транспортних засобів, вартість яких позивачу невідома, оскільки реєстраційні документи на її неодноразові вимоги відповідачем не надано. В той час ціна позову зазначена 147 694 грн., що є співмірним із захистом тих прав, про які просить заявник ОСОБА_1

Також, суд враховує, що відповідно до роз'яснень п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Крім того, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, для того, щоб втручання у право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі «Агосі проти Сполученого Королівства» від 24 жовтня 1988 року «Agosi v. UK»). Іншими слова¬ми, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.

Згідно з усталеною практикою Суду стаття 1 Першого протоколу до Конвенції містить три окремі норми: перша, має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою (рішення у справах «ОСОБА_4 проти Італії» (Immobiliare Saffi v. Italy), заява № 22774/93, п. 44, ECHR 1999-V, та «Вістіньш і Препьолкінс проти Латвії», заява № 71243/01, п. 93, від 25 жовтня 2012 року).

Європейський Суд з прав людини також наголошує на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece), заява № 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А № 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії» (Kushoglu v. Bulgaria), заява № 48191/99, пп. 49-62, від 10 травня 2007 року).

Європейський Суд з прав людини також нагадує, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льон рот проти Швеції» (Sporrong and Lonnroth v. Sweden), пп. 69 і 73, Series A № 52).

Отже суд вважає, що можливе відчуження спірного будинку та транспортних засобів може утруднити або зробити неможливим виконання майбутнього рішення суду, то звернувшись до суду із заявою про вжиття заходів до забезпечення позову, заявником належним чином обґрунтовано та доведено необхідність застосування такого заходу як накладення арешту на майно із забороною вчинення будь-яких дій щодо такого з урахуванням наявних у матеріалах справи доказів.

На підставі вищенаведеного, керуючись ст. ст. 149-153, 258-260 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

заяву ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 (ідентифікаційний номер: НОМЕР_1; місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2, №14) про забезпечення позову у цивільній справі за її позовом до ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3 (місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2, № 14) про поділ спільного майна подружжя та визнання права власності задовольнити повністю.

Накласти арешт на житловий будинок, що розташований за адресою: Закарпатська область Перечинський район с. Мокра, № 14; транспортний засіб марки «SKODA OCTAVIA», р/н 44 82 АК, VIN TMBDG41U58B009640; та трактор Т 25, номер «00092 СК».

Заборонити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, що проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, № 14, відчужувати та передавати іншим особам для користування житловий будинок, що розташований за адресою: Закарпатська область Перечинський район с. Мокра, № 14; транспортний засіб марки «SKODA OCTAVIA», р/н 44 82 АК, VIN TMBDG41U58B009640; та трактор Т 25, номер «00092 СК».

Копію ухвали суду для виконання надіслати до Великоберезнянського міжрайонного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області, Територіального сервісного центру 2141 та Головного управління Держпродспоживслужби в Закарпатській області, а також ОСОБА_2.

Ухвала суду підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Строк пред'явлення ухвали до виконання правила ч. 1 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження».

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Закарпатського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в пятнадцятиденний строк з дня проголошення ухвали. У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: ОСОБА_3