Номер провадження: 22-ц/785/1197/18
Номер справи місцевого суду: 520/6286/16-ц
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Калараш А. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.09.2018 року м. Одеса

Справа № 520/6286/16-ц

Провадження № 22-ц/785/1197/18

Апеляційний суд Одеської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Калараш А.А.

суддів - Заїкіна А.П., Погорєлової С.О.

з участю секретаря судового засідання Драганової Ю.С.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_2,

представник позивача ОСОБА_3,

відповідач - ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5,

представник відповідача ОСОБА_6,

третя особа ОСОБА_7,

представник третьої особи ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Київського районного суду м. Одеси, ухваленого під головуванням судді Куриленко О.М. 09 серпня 2017 року, у м. Одесі, -

встановив:

У травні 2016 року позивач звернулася до суду з позовом про стягнення авансу і в обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що 28.11.2012 року між нею та ОСОБА_5, від імені якого діяла ОСОБА_4, була досягнута домовленість щодо купівлі-продажу належного останньому житлового будинку та земельної ділянки за адресою Одеська область, Овідіопольський район, с. Нова Долина, вул. Молодіжна, 39, на виконання якої вона передала ОСОБА_4 грошові кошти у розмірі 73 000 дол. США в якості авансу за будинок, проте , основний договір у визначений термін між сторонами укладено не було . Відповідачі кошти , які були передані у якості авансу, не повернули та в добровільному порядку повертати не бажають.

Позивач ОСОБА_2 просила суд стягнути солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на її користь аванс у розмірі 1 834 760,90 грн. , що еквівалентно 73000 дол. США., судові витрати покласти на сторони.

Позивач ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_8 у судовому засіданні позовну заяву підтримали в повному обсязі, посилаючись на обставини викладені в позові.

Представник відповідача ОСОБА_5 ОСОБА_6 у судовому засіданні у задоволенні позову просили відмовити.

Рішення ухвалено у відсутність відповідачів ОСОБА_4 та третьої особи ОСОБА_7 .

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 09 серпня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_9, третя особа ОСОБА_7 про стягнення авансу задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_2 суму авансу, сплаченого за розпискою від 28 листопада 2012 у розмірі 73 000 (сімдесят три тисячі) доларів США, що у гривневому еквіваленті на день ухвалення рішення згідно офіційного курсу НБУ становить 1 878 476 (один мільйон вісімсот сімдесят вісім тисяч чотириста сімдесят шість) гривень ,66 копійок.

Стягнуто з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_2 судові витрати у загальному розмірі 7 165, 61 гривень.

В іншій частині у задоволенні позову відмовлено (том 1 а.с. 162-167).

В апеляційній скарзі, ОСОБА_5, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що судом першої інстанції порушені положення ст.ст. 10,64, 131 ЦПК України. Додатково апелянт посилався на те, що судом неправильно застосовані норми матеріального права та взагалі справу розглянуто неналежним судом (том 1 а.с. 170-173).

У грудні 2017 року позивач ОСОБА_2 в особі свого представника ОСОБА_3 надала заперечення на апеляційну скаргу ОСОБА_5, а згодом додаткові пояснення, які мотивовані тим, що ствердження ОСОБА_5 щодо невірного застосування судом першої інстанції ст.ст. 10,64,131 ЦПК України є невірним та суперечить п.2 положення постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 № 5 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі досудового розгляду». Додатково ОСОБА_2 посилалася на те, що справа розглянута уповноваженим судом, питання щодо передачі справи до Овідіопольського районного суду Одеської області, було предметом розгляду апеляційного суду Одеської області , за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на ухвалу про відкриття провадження у справі. Факт отримання відповідачем авансу , який підлягає поверненню є доведеним , рішення суду першої інстанції є законним та скасуванню не підлягає.

Заслухавши суддю доповідача, дослідивши докази у справі в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_5, підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції підлягає зміні, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивач набув право стягнення з ОСОБА_5 коштів у розмірі 73 000 дол. США , які були передані в якості авансу за попереднім договором купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки, відповідальність повинен нести лише ОСОБА_9, як власник спірного майна, вимоги до ОСОБА_4 необґрунтовані.

Проте, з такими висновками суду першої інстанції повністю погодитися не можна.

Колегія суддів, частково погоджується з доводами апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_5 на праві приватної власності належить земельна ділянка, площею 0,1001 га, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарчих будівель і споруд (присадибна ділянка) та житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами, що розташовані за адресою Одеська область, Овідіопольський район, с. Нова Долина, вул. Молодіжна, буд. 39 , що підтверджується витягом про реєстрацію прав власності на нерухоме майно № 21987434 від 25.02.2009 року та державним актом на земельну ділянку (том 1 а.с.11,12).

04 листопада 2011 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_10 було посвідчено довіреність, згідно якої ОСОБА_5 уповноважив ОСОБА_4 розпоряджатися усім його майном, з чого б воно не складалося, та де б воно не знаходилося, укладати усі передбачені за законом угоди по експлуатуванню та розпорядженню майном: купувати, продавати, приймати у дар, обмінювати і т.п. Термін дії даної довіреності становить три роки до 04.11.2014 року (том 1 а.с.156).

Між сторонами була досягнута домовленість про купівлю-продаж житлового будинку та земельної ділянки , яка належить ОСОБА_5

28 листопада 2012 року ОСОБА_4, яка діяла від імені власника спірного будинку, отримала від ОСОБА_2 73 000 дол. США в якості авансу за житловий будинок з земельною ділянкою за адресою Одеська область, Овідіопольський район, с. Нова Долина, вул. Молодіжна, 39, про що було складено та підписано розписку (том 1, а.с.154).

В обумовлений сторонами строк , договір купівлі-продажу земельної ділянки та житлового будинку не було укладено, аванс , сплачений ОСОБА_2 не повернуто.

Згідно зі ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Оскільки договір купівлі-продажу будинку та земельної ділянки, який б за своєю формою та змістом відповідав вимогам закону, між сторонами у справі укладено не було, а сторони лише домовилися укласти такий договір в майбутньому, передана позивачем відповідачу грошова сума в розмірі 73 000 доларів США, є авансом, який підлягає поверненню позивачу, незалежно від того, з чиєї вини не був укладений такий договір.

Суд першої інстанції, вірно встановив , що передана ОСОБА_2 сума у розмірі 73000 дол. США є авансом та відповідно до статті 570 ЦК України підлягає стягненню з власника земельної ділянки та розташованого на неї житлового будинку з господарчими спорудами ОСОБА_5

Відповідно до статті 11 ЦПК України , в редакції чинної до 15.12.2017 року , суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Аналогічне положення містяться в статті 13 ЦПК України в редакції чинною на час ухвалення постанови суду .

Проте, частково задовольняючи позов, суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог та задовольнив вимоги , які позивачем не було заявлено при зверненні до суду.

Так, звертаючись з позовом до суду ОСОБА_2 просила суд стягнути солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на її користь аванс у розмірі 1 834 760,90 грн. , що еквівалентно 73000 дол. США. Судові витрати покласти на відповідачів.

Матеріали справи не містять докази уточнення ОСОБА_2 позовних вимог .

Суд першої інстанції , частково задовольняючи позов стягнув з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_2 суму авансу, сплаченого за розпискою від 28 листопада 2012 у розмірі 73 000 (сімдесят три тисячі) доларів США, що у гривневому еквіваленті на день ухвалення рішення згідно офіційного курсу НБУ становить 1 878, 66 гривень , що не відповідає заявленим ОСОБА_2 позовним вимогам.

Відповідно до ч.4 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення , або неправильне застосування норм матеріального права.

З врахуванням того, що суд першої інстанції вірно встановив обставини справи , вірно надав їм правову оцінку , проте в резолютивній частині невірно зазначив позовні вимоги , які не були заявлені позивачем , рішення суду першої інстанції підлягає зміні , з викладенням другого абзацу резолютивної частини рішення в новій редакції.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції положень статей 10, 64, 131 ЦПК України , в редакції чинною до 15.12.2017 року , оскільки такі доводи не спростовують обставини , які були встановлені судом першої інстанції та не є підставою для скасування рішення суду.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги щодо розгляду справи не уповноваженим судом , оскільки посилання ОСОБА_5 на те, що між сторонами виник спір щодо нерухомого майна , яке розташоване у Овідіопольському районі Одеської області є хибким , спір між сторонами виник з приводу повернення авансу , предметом спору є кошти , які були передані позивачем ОСОБА_2 відповідачам . Крім того, питання щодо підсудності справи Київському районному суду м. Одеси , було предметом розгляду апеляційного суду Одеської області, за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 13.06.2016 року про відкриття провадження у справі (том 1 а.с.70-72).

За таких обставин, відповідно до п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України, апеляційна скарга ОСОБА_5, підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції зміні, абзац другий резолютивної частини рішення суду слід викласти в новій редакції.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.2 ч.1 374,376, 381-384,390 ЦПК України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 09 серпня 2017 рокузмінити, абзац другий резолютивної частини рішення суду викласти в новій редакції:

« Стягнути з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_2 1834760 (один мільйон вісімсот тридцять чотири тисячі сімсот шістдесят ) грн.. 90 коп. , що станом на 25.05.2016 року еквівалентно 73000 дол. США» .

В решті рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня її проголошення , а у разі оголошення вступної та резолютивної частини постанови , зазначений строк обчислюється з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 28.09.2018 року.

Судді апеляційного суду

Одеської області ОСОБА_11

ОСОБА_12

ОСОБА_13