Справа № 585/902/18
Номер провадження 2/585/550/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2018 року м.Ромни

Роменський міськрайонний суд Сумської області

в складі: головуючої судді Машини І.М.,

при секретарі Дмитренко М.О.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду м. Ромни цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про встановлення факту батьківства, -

В С Т А Н О В И В:

13 березня 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про встановлення факту батьківства. Вимоги мотивовані тим, що її мати ОСОБА_5 і батько ОСОБА_6 з 1985 року, тобто до народження доньки ОСОБА_1, 18.01.1986 року, почали проживати разом однією сім'єю за адресою: м. Ромни, вул. Монастирська (Щучки), буд. 19. На момент народження доньки, батьки одружені не були, а ОСОБА_6 як батько доньки ОСОБА_1 не записаний. В свідоцтві про народження в графі батько зі слів матері записано «Пшеничний Анатолій Іванович». З 1990 року батьки разом з донькою переїхали на постійне місце проживання за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 (Чапаєва), 35/1. З початку спільного життя вони вели спільне господарство, разом організовували свій побут, проводили дозвілля, спільно харчувались, робили ремонти оселі. До 2008 року сімя продовжувала проживати спільно та вести спільне господарство. Вихованням та утриманням доньки ОСОБА_1, мати ОСОБА_5 і батько ОСОБА_6 займалися спільно. 12.11.2017 року ОСОБА_6 помер, одруженим на момент смерті не був, після його смерті відкрилася спадщина, єдиними спадкоємцями є його діти: позивачка ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_3 Позивач звернулася до нотаріуса Роменського міського нотаріального округу з приводу подання заяви про прийняття спадщини, але їй було відмовлено, оскільки в неї відсутні документи, які б підтверджували факт батьківства. Встановлення факту батьківства необхідне позивачу для оформлення спадщини після смерті батька у нотаріальному порядку.

Позивачка та її представник в судовому засіданні позов підтримали та просили його задовольнити.

Відповідач та його представник позов не визнали, просили відмовити в його задоволенні у звязку з необґрунтованістю та безпідставністю, посилаючись на заперечення, які надали суду 31.05.2018 року в яких зазначено наступне.

За нормами ЦПК України обовязок доведення позову повністю покладається на позивача, однак позивач не надала суду абсолютно ніяких належних доказів для підтвердження обставин, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог. Крім того, в обґрунтування свого позову позивачка посилається на ст.ст. 293, 294 ЦПК України якими регламентовано порядок розгляду справ в порядку окремого провадження про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які не мають відношення до розгляду справ позовного провадження, тому позов вважає необґрунтованим. До спірних правовідносин в даній справі підлягають застосуванню норми КЗпШС, а не Сімейний кодекс України. Також, позивач пропустив термін позовної давності, у звязку з чим відповідач просить застосувати позовну давність до даного позову.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши їх доказами, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 2 ст. 256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до ч. 1 ст. 128 Сімейного кодексу України (далі по тексту СК України) за відсутності заяви, право на подання якої встановлено ст. 126 СК України, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду.

Відповідно до ч. 3 ст. 128 СК України, позов про визнання батьківства може бути пред'явлений матір'ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття.

Судом встановлено, що 18 січня 1986 року мати заявниці ОСОБА_5, народила доньку, ОСОБА_1, згідно зі свідоцтвом про народження батьком дитини записаний «Пшеничний Анатолій Іванович».

Відомості про батька записані відповідно до ч.1 ст.135 Сімейного кодексу України.

Згідно зі свідоцтвом про смерть І-БП №286946 ОСОБА_5 (мати позивачки) померла 09 липня 2017 року в м. Ромни Сумської області (а.с.13).

Згідно зі свідоцтвом про смерть І-БП №294581 ОСОБА_6 (батько позивачки) помер 12 листопада 2017 року в м. Ромни Сумської області (а.с.10).

Відповідно до п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» при розгляді справ про встановлення батьківства щодо дитини, яка народилася до 1 січня 2004 р., необхідно застосовувати відповідні норми КпШС, беручи до уваги всі докази, що достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства, в їх сукупності, зокрема, спільне проживання й ведення спільного господарства відповідачем та матірю дитини до її народження, спільне виховання або утримання ними дитини.

Стаття 130 СК України, регламентує, що у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матірю дитини, факт його батьківства може бути встановлений за рішенням суду. Заява про встановлення факту приймається судом, якщо запис пробатька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України.Заява про встановлення факту батьківства може бути подана особами, зазначеними у частині третій ст.128 цього Кодексу (матірю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, як досягла повноліття. Таким чином, заява може бути подана певним колом осіб, зазвичай встановлення факту батьківства проводитися в порядку окремого провадження, а не позовного, проте, якщо встановлення факту батьківства зачіпає інтереси спадкоємців померлого, справа має бути розглянута в порядку позовного провадження.

Пленум Верховного Суду України абз. 3 п.15 постанови №5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» вказав, що заяви про встановлення фактів батьківства чи визнання батьківства розглядаються судом, якщо у свідоцтві про народження певна особа не вказана батьком дитини (наприклад, відповідно до ч.2 ст.55 Кодексу про шлюб та сім'ю запис про батька дитини проведено за вказівкою матері, яка не перебувала у шлюбі, або ж такий запис зовсім відсутній) і можуть бути подані матір'ю, опікуном чи піклувальником дитини чи самою дитиною після досягнення повноліття.

В третьому абзаці п.13 вказаної постанови, Пленум Верховного Суду України вказав, що факт батьківства може бути встановлено за наявності однієї з таких обставин: 1) спільне проживання батьків дитини і ведення ними спільного господарства, яке не припинилось до її зачаття; 2) спільне виховання дитини; 3) спільне утримання дитини; 4) докази, що з вірогідністю підтверджують визнання відповідачем батьківства.

Відповідно до абз. 1 п. 15 вищевказаної Постанови Пленуму ВСУ, суд розглядає заяви про встановлення факту батьківства в разі смерті особи, яку заявник вважає батьком дитини, і вирішує їх з урахуванням обставин, передбачених ст. 53 Кодексу про шлюб та сім'ю України.

Відповідно до ст.53 КпШС України (яка діяла на момент виникнення правовідносин), в разі народження дитини у батьків, які не перебувають у шлюбі, при відсутності спільної заяви батьків батьківство може бути встановлено в судовому порядку за заявою одного з батьків або опікуна (піклувальника) дитини, особи, на утриманні якої знаходиться дитина, а також самої дитини після досягнення нею повноліття. При встановленні батьківства суд бере до уваги спільне проживання та ведення спільного господарства матір'ю дитини і відповідачем до народження дитини, або спільне виховання чи утримання ними дитини, або докази, що з достовірністю підтверджують визнання відповідачем батьківства.

Факт проживання матері заявниці ОСОБА_5, у цивільному шлюбі в період з 1985 року по 2008 року з ОСОБА_6 та народження від нього доньки ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, засвідчено: свідоцтвом про народження дитини 18.01.1986 року ОСОБА_1, виданого відділом ЗАГС Роменського міськвиконкому Сумської області 20.02.1986 року (а.с.11); випискою з дородового патронажу, в якій зазначено вагітність матері ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, та вказаний батько ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.15); випискою з пологового будинку, в якій дата виписки дитини ОСОБА_7 зазначено 28.01.1986 року (а.с.16).

Також, факт спільного виховання дитини ОСОБА_1 матірю ОСОБА_5 і батьком ОСОБА_6 підтверджено світлинами, які маються в матеріалах справи (а.с.17-20).

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_5, суду пояснила, що перебуває на пенсії, була знайома з померлою ОСОБА_5, яка проживала у неї на квартирі, потім вона проживала на іншій квартирі, з ОСОБА_6 у них народилася донька ОСОБА_1. Скільки років проживали разом не памятає. Попередню сімю знає, але не бачила.

Свідок ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_6, суду пояснила, що вона є рідною сестрою її померлого брата ОСОБА_6, підтвердила, що ОСОБА_1 є рідною дочкою померлого брата ОСОБА_6 Чому він не записаний батьком дитини їй невідомо. Він 12 років прожив з першою дружиною, спочатку жили добре. Приблизно з 1985 року брат почав разом проживати з ОСОБА_5 на квартирі по вул.. Чапаєва в м. Ромни, прожили разом майже років 20.

Свідок ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_7, суду пояснив, що є сусідами з відповідачем, підтвердив, що померлий ОСОБА_6 є батьком відповідачки, він весь час проживав разом з відповідачкою та її матірю і більше нікого в нього не було, з померлим в нього були дружні стосунки, на похованні присутнім не був, дітей крім відповідачки ОСОБА_6 не мав, за інших дітей нічого не розповідав.

Свідок ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_8, суду пояснила, що є пенсіонером, знайома, сусідка, померлого ОСОБА_6 знала особисто, він проживав на Чекістів в м. Ромни, хто займався його похованням їй невідомо, позивачку та сестру померлого бачить перший раз. З 09.02.1977 року проживає на Чекістів в м. Ромни, як сусідка постійно бачила померлого ОСОБА_6 Поглянувши на світлини, які маються в матеріалах справи, свідок відповіла, що людина, яка зображена на світлині схожа на ОСОБА_6

Відповідач в своєму запереченні посилається на Постанову Пленуму ВСУ №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» та Постанову ВСУ від 25.02.2015 рокуу справі № 6-20цс15, в яких зроблено правовий висновок щодо того, норми якого законодавства: Кодексу законів про шлюб та сімю (далі по тексту КЗпШС України), чиСімейного кодексу України, слід застосувати в певних випадках. Відповідач посилаючись на вказану постанову, зазначає, щодо спірних правовідносин у даній справі підлягають застосуванню норми КЗпШС України, а не Сімейного кодексу України.Однак, в позові ОСОБА_1 посилається серед іншого, і на ст. 53 КЗпШС України, крім того, вона не посилалась на ст. 128 Сімейного кодексу України, про яку йдеться у вказаних постанові пленуму ВСУ та постанові ВСУ. Свій позов позивачка обґрунтовує саме тими фактичними обставинами, про необхідність встановлення яких, зазначено в ст.53 КЗпШС України. Крім того, у справі, яку розглядав ВСУ спір виник з приводу визнання батьківства за життя батька, а не про встановлення факту батьківства після смерті батька, як в даному випадку. Таким чином, визнання батьківства і встановлення факту батьківства це різні правові інститути.

Відповідач у своєму запереченні також просить застосувати позовну давність до позовних вимог ОСОБА_1 Однак, відновідно до ст. 9 КЗпШС України, на вимоги, що випливають із шлюбних та сімейних відносин, позовна давність не поширюється, за винятком випадків, коли строк для захисту порушеного права встановлено законодавством України. Відповідно до ст. 10 КЗпШС України, у випадках передбачених ст.. 9 цього Кодексу, позовна давність застосовується судом відповідно до цивільного законодавства, якщо інше не встановлено законом. Відновідно до ст. 11 КЗпШС України, у тих випадках, коли для окремих вимог встановлено строк позовної давності, він обчислюється, якщо інше не встановлено законом, з дня, коли особа дізналася або повиння була дізнатися про порушення свого права. Таким чином, відповідно до ст.. 9 КЗпШС України, до позовних вимог у даній справі позовна давність не застосовується. Крім того, позивачка ОСОБА_1 зверталася раніше до суду з заявою про встановлення факту родинних відносин в окремому провадженні, але ухвалою суду від 18.12.2017 року її заяву залишено без розгляду, оскільки існує спір про право, і відповідно до п.6 ст. 294 ЦПК України якщо під час розгляду справи в порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і розяснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах. У звязку з чим, ОСОБА_1 звернулася до суду на загальних підставах з позовом про втановлення факту батьківства.

Тож, лише з дня постановлення ухвали Роменського міськрайонного суду Сумської області, а саме з 18.12.2017 року виник спір про право і відповідно почався, перебіг позовної давності. Таким чином, посилання відповідача щодо застосування до позовних вимог позовної давності задоволенню не підлягають.

Крім того, в своєму запереченні відповідач посилається на норму ст. 360-7 ЦПК України, яка втратила чинність з 15.12.2017 року, а отже не підлягає застосуванню.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Таким чином, судом отримані у розумінні ст.ст. 77-80 ЦПК України достатні докази, що зазначені вище, які підтверджують факт походження ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_9, від ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_10, який помер 12.11.2017 року.

Оскільки за життя померлий ОСОБА_6 визнавав своє батьківство щодо ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_9, отже суд вважає за необхідне встановити факт батьківства.

Доказом заяви матері позивачки ОСОБА_5 являється також той факт, що вона зареєструвала дитину у порядку ст. 135 СК України та вказала ім'я та по батькові батька дитини «Пшеничний Анатолій Іванович», тобто як у померлого ОСОБА_6.

Задоволення позову ОСОБА_1 та встановлення в судовому порядку факту батьківства померлого ОСОБА_6 відносно ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_9, відповідно до ст.130 СК України є підставою для внесення органом державної реєстрації актів цивільного стану відповідних змін до актового запису про народження.

Встановлення факту батьківства має для заявниці юридичне значення, оскільки це необхідно їй для оформлення спадщини після смерті батька у нотаріальному порядку.

У відповідності до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір, сплачений нею при зверненні до суду.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.126,128,130,135 Сімейного кодексу України, ст.ст.60,141,209,258-259,263-265 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 (місце проживання: 42009, Сумська область, м. Ромни, вул. Всіхсвятська, 35/1, ідентифікаційний код НОМЕР_1) до ОСОБА_3 (місце проживання: 42004, Сумська область, м. Ромни, вул. Чекістів, 2/8, ідентифікаційний код: НОМЕР_2) про встановлення факту батьківства задовільнити.

Встановити факт батьківства ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_11, який помер 12 листопада 2017 року, щодо ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Стягнути з ОСОБА_3 (місце проживання: 42004, Сумська область, м. Ромни, вул. Чекістів, 2/8, ідентифікаційний код: НОМЕР_2) на користь ОСОБА_1 (місце проживання: 42009, Сумська область, м. Ромни, вул. Всіхсвятська, 35/1, ідентифікаційний код НОМЕР_1) судовий збір в розмірі 704 грн. 80 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення в порядку передбаченому п.15.5.) Перехідних положень ЦПК України. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення суду виготовлено 22.10.2018 року.

Суддя підпис:

Копія вірна...

СУДДЯ РОМЕНСЬКОГО МІСЬКРАЙОННОГО СУДУ ОСОБА_13