Справа № 2-428/09
Провадження №6/548/45/18
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01.10.2018 року у Хорольський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді Старокожка В.П.,

при секретарі судового засідання Комаренко В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Хорол заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», представник заявника ОСОБА_1, заінтересована особа Шевченківський ВДВС м. Полтави ГТУЮ у Полтавській області, відповідач ФОП ОСОБА_2, стягувач Публічне акціонерне товариство «ОСОБА_3 та кредит» про заміну сторони виконавчого провадження (стягувача),

В С Т А Н О В И В:

Позиція заявника та інших учасників справи, процесуальні дії, вчинені по справі.

Заявник звернувся до Хорольського районного суду Полтавської області з заявою, в якій просить про заміну сторони виконавчого провадження на підставі ст. 512 ЦК України, ст.ст. 55, 442 ЦПК України.

В обґрунтування заяви зазначив, що на виконанні у Шевченківському ВДВС м. Полтава ГТУ юстиції у Полтавській області знаходиться виконавче провадження ВП № 45436317 з примусового виконання виконавчого листа № 2-428/2009 від 20.01.2010 року, виданого Хорольським районним судом Полтавської області про стягнення з ФОП ОСОБА_2 на користь АТ «Банк «ОСОБА_3 та кредит» заборгованості за кредитним договором № МКЕМ-194-08 від 14.08.2008 року в сумі 8 965 грн. 09 коп.

29.05.2018 року між заявником та АТ «Банк «ОСОБА_3 та Кредит», який є стягувачем по вищевказаному виконавчому провадженню, було укладено договір № 000127-а про відступлення прав вимоги, відповідно до умов якого АТ «Банк «ОСОБА_3 та Кредит» відступив ОСОБА_4 «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» права вимоги банку до позичальників згідно відповідних додатків, у тому числі і щодо боржника ФОП ОСОБА_2.

Посилаючись на вищевказані обставини, у звязку із заміною кредитора та вибуття АТ «Банк «ОСОБА_3 та Кредит» з виконавчого провадження, представник ОСОБА_4 «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернувся до суду з заявою про заміну сторони у вказаному виконавчому провадженні.

В судове засідання учасники справи не зявилися, про дату, час та місце розгляду справи вони повідомлялися належним чином.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, розглянувши заяву, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, приходить до висновку про відмову в задоволенні вимог заявника про заміну сторони виконавчого провадження, зважаючи на наступне.

Фактичні обставини, встановлені судом.

Судом встановлено, 29.05.2018 року між заявником та АТ «Банк «ОСОБА_3 та Кредит», було укладено договір № 000127-а про відступлення прав вимоги, відповідно до умов якого АТ «Банк «ОСОБА_3 та Кредит» відступив ОСОБА_4 «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» права вимоги банку до його позичальників згідно відповідних додатків, що підтверджується копією указаногоо договору.

Відповідно до витягу з Додатку № 1 до договору № 000127-а про відступлення прав вимоги від 29.05.2018 року, до заявника ОСОБА_4 «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» перейшло право вимоги боргу ФОП ОСОБА_2 у розмірі 8 965,09 грн. на підставі договору № МКЕМ-194-08 від 14.08.2008 року.

Норми права, застосовані судом.

Згідно ч. 5ст. 8 Закону України «Про виконавче провадження», у разі вибуття однієї із сторін державний виконавець з власної ініціативи або за заявою сторони, а також сама заінтересована сторона мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, обов'язкові тією мірою, якою вони були б обов'язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

Відповідно до ст. 442 ЦПК України, у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником.

У відповідності до п.1 ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобовязанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

За приписами ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобовязанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до правової позиції, висловленої у постанові Верхового суду України від 20.11.2013 року у справі № 6-122цс13, заміна кредитора відбувається поза межами виконавчого провадження у разі смерті кредитора, припинення юридичної особи чи відступлення права вимоги. У звязку з такою заміною кредитора відбувається вибуття цієї особи з виконавчого провадження, у звязку із чим припиняється її статус сторони виконавчого провадження і її заміна належним кредитором проводиться відповідно до ч.5 ст.8 Закону України «Про виконавче провадження», ст. 442 ЦПК України за заявою заінтересованої сторони зобовязання, якою є правонаступник, що отримав від попереднього кредитора всі права та обовязки в зобовязанні, у тому числі й право бути стороною виконавчого провадження. За таких обставин звернення правонаступника кредитора із заявою про надання йому статусу сторони виконавчого провадження відповідає змісту статей 512,514 ЦК України та ст. 8 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до положень ч. 1, 6, 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обовязків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Частиною 4 ст. 82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Положення ст. 83 ЦПК України передбачають, що сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Разом з тим, згідно ч. 1 ст. 83 ЦПК України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій та третій статті 83 цього Кодексу.

Мотивована оцінка аргументів заявника.

З матеріалів заяви вбачається, що 29.05.2018 року до заявника перейшло право вимоги боргу ФОП ОСОБА_2 у розмірі 8 965,09 грн. на підставі договору № 000127-а про відступлення прав вимоги між ОСОБА_4 «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» та АТ «Банк «ОСОБА_3 та Кредит».

Суд приймає аргументи заявника щодо можливості заміни осіб в окремих видах зобовязання через правонаступництво на будь-якій стадії процесу та заміни сторони виконавчого провадження поза його межами у разі заміни кредитора в зобовязанні, а також погоджується з доцільністю застосування правових норм, наведених ОСОБА_4 «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» у заяві.

Також, при розгляді вищевказаної заяви про заміну сторони виконавчого провадження, в контексті обґрунтувань ініціатора подання та досліджених матеріалів справи про те, що постановлене судове рішення в даний час ще не виконане, суд вважає за необхідне зазначити про те, що процес здійснення правосуддя починається з моменту звернення до суду й закінчується виконанням судового рішення, тому судове провадження повинне мати цілісну й логічно завершену структуру: від звернення певної особи до суду і до виконання судового рішення, про що неодноразово вказував Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях відносно держави Україна.

Так, в контексті забезпечення дотриманняпринципів КонституціїтаКонвенції про захист прав людини і основоположних свобод, задля утвердження верховенства права та європейських підходів до розуміння прав людини, 23 лютого 2006 року Верховною Радою України було прийнятоЗакон України №3477-ІV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини». Основними цілями даного Закону є застосування практики Європейського суду з прав людини з метою забезпечення виконання рішення Європейського суду з прав людини у справах проти України та впровадження в українське судочинство та адміністративну практику європейських стандартів прав людини.

Відповідно дост.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», при розгляді справ українські суди повинні застосовувати Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Також, у п.12постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі»зазначено, що «в мотивувальній частині кожного рішення у разі необхідності мають бути посилання на Конвенцію та рішення Європейського суду, які згідно зЗаконом України №3477 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»є джерелом права і підлягають застосуванню в такій справі».

Положення статті 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод закріплюють право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Європейський суд з прав людини у рішенні по справі «Горнсбі проти Греції» наголосив на гарантоване ст.6 Конвенції «право на суд», яке повинно розцінюватися не лише в аспекті права особи звернутися до суду за захистом своїх прав, а і як обовязковість до виконання судового рішення. Тому, виконання судового рішення має розглядатися як невідємна частина судового процесу з метою забезпечення положень статті 6 («права на суд»).

В цьому контексті системний аналіз ряду рішень Європейського суду з прав людини (остаточні рішення Європейського суду з прав людини у справах: «Алпатов та інші проти України», «Варава та інші проти України», «Робота та інші проти України», «ПМП «Фея» та інші проти України», якими було встановлено порушення п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободта ст.1 Першого протоколу до конвенції з огляду на порушення права на виконання рішення суду протягом розумного строку) також засвідчує його однозначну позицію про те, що правосуддя не може вважатися здійсненим доти, доки не виконане судове рішення та констатується, що виконання судового рішення, як завершальна стадія судового процесу, за своєю юридичною природою є головною стадією правосуддя, що в повній мірі узгоджується з положеннями ст. 124 Конституції України.

Разом з тим, суд не знаходить підстав для заміни сторони стягувача по вказаному заявником виконавчому провадженні, оскільки, незважаючи на те, що заявником було зазначено про здійснення відносно ФОП ОСОБА_2 виконавчого провадження № 45436317 у Шевченківському ВДВС м. Полтава ГТУ юстиції у Полтавській області на підставі виконавчого листа № 2-428/09 від 20.01.2010 року, виданого згідно рішення Хорольського районного суду по справі № 2-428/09 про стягнення заборгованості з ФОП ОСОБА_2, в матеріалах справи відсутні будь-які письмові докази, які б свідчили про існування вказаного рішення суду та виконавчого листа, а тим паче про стан здійснення виконавчого провадження.

Суд вважає, що існування заборгованості ФОП ОСОБА_2 та перехід права вимоги від його початкового кредитора АТ «Банк «ОСОБА_3 та кредит» до заявника по справі не можуть вважатися обставинами, які свідчать про наявність судового провадження між АТ «Банк «ОСОБА_3 та кредит» та ФОП ОСОБА_2 щодо стягнення заборгованості, а тим паче про існування судового рішення та виконавчого документа, на підставі якого може здійснюватись виконавче провадження.

З огляду на те, що заявником не було надано будь-яких доказів, які б підтверджували існування обставин, на які він посилається у заяві, як на предмет своїх вимог, та не було подано відповідного клопотання про витребування доказів, а суд позбавлений можливості збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, зазначені вимоги не підлягають задоволенню за їх недоведеністю.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. 8 Закону України «Про виконавче провадження», ст. 512, 514 ЦК України, ст.ст. 3, 4, 12, 13, 76 83, 259, 263-265, 268, 273, 352-355, 442 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», представник заявника ОСОБА_1, заінтересована особа Шевченківський ВДВС м. Полтави ГТУЮ у Полтавській області, відповідач ФОП ОСОБА_2, стягувач Публічне акціонерне товариство «ОСОБА_3 та кредит» про заміну сторони виконавчого провадження (стягувача) відмовити.

Ухвала може бути оскаржена протягом 15 (пятнадцяти) днів з дня її проголошення шляхом подачі відповідної заяви до Апеляційного суду Полтавської області або, у відповідності до п. 15.5 ч. 1 Перехідних положень ЦПК України, до Хорольського районного суду Полтавської області (до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи).

Головуючий: