Справа №345/654/15-ц
Провадження № 2/345/3/2018
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05.10.2018 року м.Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області

в складі головуючого судді Сухарник І.І.

з участю секретаря судового засідання Мостової Ю.З.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Калуші справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа: Мостищенська сільська рада про визнання дій протиправними та зобов'язання усунути перешкоди, суд -

встановив:

що ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом мотивуючи його тим, що йому належать на праві власності дві земельні ділянки в с. Мостище - площею 0,1359 га для БОЖБ із кадастровим номером НОМЕР_1 та площею 0,0199 га для ведення ОСГ із кадастровим номером НОМЕР_2. В 2012 відповідачі встановили на початку заїзду, який проходить між двома його земельними ділянками ворота, тим самим унеможливили йому доступ до земельної ділянки площею 0,0199 га для ведення ОСГ із кадастровим номером НОМЕР_2. Його скарги до сільської ради на протиправність таких дій відповідачів не дали бажаного результату. У 2014 відповідачі разом зі своїми чоловіками ОСОБА_4 та ОСОБА_5 збудували вздовж його паркану ще один паркан (зі сторони заїзду), у зв'язку із чим відбувається затінення частини його земельної ділянки та перекрито йому доступ до його земельної ділянки. Також, дані особи (відповідачі разом зі своїми чоловіками) зрізали дві з трьох стовбурових гілок дерева, яке росло на його земельній ділянці. Тому просив визнати дії відповідачів щодо встановлення воріт на дорозі загального користування, встановлення капітальної огорожі (паркана) по контуру його земельної ділянки, пошкодження (зрізуванні) частини дерева, яке росте на його земельній ділянці і привласнення зрізаної деревини неправомірними, а також просив зобов'язати відповідачів усунути перешкоди по користуванню належною йому земельною ділянкою шляхом демонтажу воріт на дорозі загального користування та побудованого нового паркану.

У судове засідання позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_6 не з'явилися, однак подали до суду заяви (а.с. 116, 117 т. 2) про розгляд справи у їхній відсутності. Просили позов задоволити в повному обсязі із підстав викладених в позові.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з'явилася, однак від її імені надійшла до суду заява про те, що вона позов не визнає, а справу просить розглядати у її відсутності (а.с. 47, 52, 58,74, т. 2).

Відповідач ОСОБА_7 позов не визнала, подала до суду заперечення на позов (а.с. 208-210 т. 1), а також заяву про розгляд справи у її відсутності та відсутності її представника (а.с. 117 т. 2). Просить в задоволенні позову відмовити.

Представник третьої особи сільський голова Пукіш Г.В. подала до суду заяву про розгляд справи у відсутності представника сільської ради (а.с. 118 т. 2). Просить у задоволенні позову відмовити.

Суд, дослідивши докази по справі, вважає, що позов не підлягає до задоволення, виходячи із наступних підстав.

Із матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 належать на праві власності дві земельні ділянки в с. Мостище - площею 0,1359 га для БОЖБ із кадастровим номером: НОМЕР_1 (а.с. 7 т. 1) та площею 0,0199 га для ведення ОСГ із кадастровим номером: НОМЕР_2 (а.с. 6 т. 1).

У 2012 відповідачем ОСОБА_2 було встановлено ворота на початку заїзду, що веде до її господарства. 02.07.2012 комісією сільської ради було складено Акт щодо встановлення ОСОБА_2 воріт, та вирішено ворота до гр. ОСОБА_2 залишити (а.с. 8 т. 1).

Згідно рішення Мостищенської сільської ради від 22.12.2015 № 36-3/2015 «Про розгляд заяви гр. ОСОБА_9» (а.с. 211 т. 1) із земельної ділянки між господарствами по АДРЕСА_1 було знято статус під'їзду загального користування, та переведено дану земельну ділянку в статус заїзду до господарства по АДРЕСА_1

Тобто, на даний час земельна ділянка, на початку якої встановлено ворота, та яка відмежована від земельної ділянки позивача парканом перебуває у статусі заїзду до господарства саме відповідачів. У той же час у позивача існує доступ до своїх земельних ділянок зі сторони вулиці (дороги) Робітничої.

Згідно ст. 78 ч. 1 ч. 2 ЗК України, право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.

Постановою Калуського міськрайонного суду від 03.04.2017 по справі № 345/457/16-а відмовлено ОСОБА_1 в задоволенні позову щодо скасування рішення Мостищенської сільської ради від 22.12.2015 № 36-3/2015 «Про розгляд заяви гр. ОСОБА_9» (а.с. 37-42 т. 2).

Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 13.07.2017 рішення суду першої інстанції залишено без змін (а.с. 43-46 т. 2).

Таким чином, спірна земельна ділянка на законних підставах залишилася у статусі заїзду до господарства відповідачів по АДРЕСА_1

У відповідності до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною 2 статті 16 ЦК України визначено способи захисту цивільних прав та інтересів. Даною нормою права встановлено, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Позивачем заявлено позовну вимогу про визнання дії відповідачів щодо встановлення воріт на дорозі загального користування, встановленні капітальної огорожі (паркана) по контуру його земельної ділянки, пошкодженні (зрізуванні) частини дерева, яке росте на його земельній ділянці і привласненні зрізаної деревини неправомірними.

Однак, ст. 16 ЦК України не передбачає такого способу захисту цивільних прав, як визнання дій фізичної особи неправомірними, так як згідно п. 10 ч. 2 ст. 16 ЦК України незаконними можуть бути визнані дії органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

З приводу позовної вимоги про зобов'язання відповідачів усунути перешкоди по користуванню належною йому земельною ділянкою шляхом демонтажу воріт на дорозі загального користування та побудованого нового паркану суд зазначає наступне:

Згідно п. 2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 30.03.2012р. «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» встановлено, що відповідно до статті 376 ЦК суди розглядають спори щодо самочинного будівництва, зокрема про знесення самочинно збудованого нерухомого майна.

За змістом ст. 376 ч. 7 ЦК України, у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Тобто право на звернення до суду із позовом про перенесення огорож для приведення до попереднього стану належить виключно органу місцевого самоврядування - Мостищенській сільській раді. Аналогічне твердження міститься в Постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 30.03.2012р. «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)».

Згідно п. 5 Постанови зазначено, що відповідно до вимог статті 376 ЦК право на звернення до суду з позовом про знесення або перебудову самочинно збудованого об'єкта нерухомості мають як органи державної влади, так і органи місцевого самоврядування. Відповідно до положень статті 38 Закону № 3038-VI право на звернення до суду з позовом про знесення самочинно збудованих об'єктів містобудування належить також відповідним інспекціям державного архітектурно-будівельного контролю. Такий позов може бути пред'явлено до суду у разі, якщо особа в установлений строк добровільно не виконала вимоги, встановлені у приписі про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил із визначенням строку для добровільного виконання припису, та/або якщо перебудова об'єкта є неможливою.

За змістом ст. 152 ЗК України, держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю.

Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

У матеріалах справи відсутній доказ того, що відповідачам виносився припис інспекцію ДАБІ щодо знесення, чи перенесення паркану, як і рішення сільської ради про зобов'язання демонтажу паркану.

У той же час існування воріт на заїзді до господарства відповідачів та паркану вздовж заїзду до господарства відповідачів, жодним чином не уможливлює доступ позивачу до належної йому земельної ділянки площею 0,0199 га для ведення ОСГ із кадастровим номером: НОМЕР_2, оскільки дана земельна ділянка прилягає до дороги - вул. Робітничої в с. Мостище, та в дерев'яному паркані між вулицею та земельною ділянкою позивача наявна хвіртка, що підтверджується фотографіями (а.с. 19, 80, 81 т. 1).

З приводу затінення земельної ділянки позивача встановленим парканом, то жодного доказу на підтвердження даної обставини позивачем не надано, а також у своєму позові позивач зазначає про те, що паркан та ворота знаходяться на землях Мостищенської сільської ради, а не на його земельних ділянках.

Згідно ст. 13 ч. 1 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, а відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

З огляду на наведене, судом не здобуто доказів того, що ворота та паркан порушують право позивача на користування належною йому земельною ділянкою.

Таким чином, суд прийшов до висновку, що у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа: Мостищенська сільська рада про визнання дій протиправними та зобов'язання усунути перешкоди, слід відмовити.

На підставі ст. ст. 16. 376 ЦК України, ст. ст. 78, 152 ЗК УКраїни та керуючись ст. ст. 263-265 ЦПК України, суд -

ухвалив:

у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа: Мостищенська сільська рада про визнання дій протиправними та зобов'язання усунути перешкоди - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Івано-Франківського апеляційного суду протягом 30-ти днів з дня його складення.

Головуючий: