ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2018 року м.Суми

Справа №591/785/18

Номер провадження 22-ц/788/1801/18

Апеляційний суд Сумської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Левченко Т. А. (суддя-доповідач),

суддів - Кононенко О. Ю. , Хвостика С. Г.

за участю секретаря судового засідання - Новікової А.С.,

сторони:

позивачі - ОСОБА_1, яка діє у власних інтересах та в інтересах малолітнього сина ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,

відповідачі - ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_1, ОСОБА_2 в особі його законного представника ОСОБА_1,

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Сумської області в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1, яка діє через представника - адвоката ОСОБА_5,

на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 08 серпня 2018 року, ухваленого у складі судді Грищенко О.В., в приміщенні Зарічного районного суду м. Суми, повний текст рішення складено 13 серпня 2018 року, -

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до п.3 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VІІІ «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

14 лютого 2018 року ОСОБА_1, яка діє у власних інтересах та в інтересах малолітнього сина ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа: Служба у справах дітей Сумської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування та просить визнати за ОСОБА_2 право власності на однокімнатну квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 36,42 кв. м, житловою площею 19,0 кв. м.; визнати за нею право власності на 1/4 частину паєнагромадження вказаної кооперативної квартири, що в грошовому еквіваленті становить 2853, 00 грн; визнати за ОСОБА_2 право власності на 2/16 квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 49,08 кв. м, житловою площею 30,5 кв. м., визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/16 частину вказаної квартири.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_4 року помер ОСОБА_6 Після його смерті відкрилася спадщина на належне йому майно. Спадкоємцями першої черги, які прийняли спадщину є його дружина ОСОБА_1, син ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, донька ОСОБА_3 та мати ОСОБА_8, яка відмовилася від права на спадщину на користь малолітнього сина померлого ОСОБА_2 За життя ОСОБА_6 належала однокімнатна кооперативна квартира за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 36,42 кв. м, житловою площею 19,00 кв. м, вартість якої повністю сплачено в лютому 1998 року, проте право власності у встановленому порядку ОСОБА_6 за життя не зареєстрував. Крім того, спадкодавцю на праві спільної часткової власності належала 1/4 частина двокімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_1. 09 лютого 2018 року приватним нотаріусом ОСОБА_9 прийнято постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину на вказані квартири у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно. Вказані обставини змусили позивача звернутися до суду з позовом про визнання права власності на спадкове майно. Вважає, що частки квартири АДРЕСА_1 мають бути розподілені наступним чином: ОСОБА_1 - 1/16 частки; ОСОБА_2 - 2/16 частки, ОСОБА_3 - 1/16 частка.

Стосовно квартири за адресою: АДРЕСА_1 позивач вважає, що лише ОСОБА_2 який на день відкриття спадщини проживав у вказаній квартирі та рішенням голови правління ЖБК-94 від 30 квітня 2018 року був прийнятий до членів кооперативу, має право на отримання у власність даної кооперативної квартири, а вона має право на 1/4 частину паєнагромадження на суму 2853,00 грн. як спадкоємець ОСОБА_6

01 березня 2018 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулися до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2 в особі його законного представника ОСОБА_1, в якому просять визнати квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 36,42 кв. м, житловою площею 19,0 кв. м, об'єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_6, що помер ІНФОРМАЦІЯ_4 року, визнавши за ОСОБА_4 право власності на 1/2 частину даної квартири; визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/8 частину вказаної квартири в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_6 В обґрунтування своїх вимог зазначають, що 28.11.1987 року ОСОБА_6 уклав шлюб зі ОСОБА_4 09.01.2008 року рішенням Зарічного районного суду м. Суми шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 розірвано. Померлий ОСОБА_6 був членом ЖБК-94 та йому належала квартира за адресою: АДРЕСА_1, повний внесок за яку сплачено в лютому 1998 року. Пайові внески за спірну квартиру сплачувались під час перебування ОСОБА_4 та ОСОБА_6 в шлюбі, а тому вона є об'єктом права спільної сумісної власності та ОСОБА_4 має право на 1/2 частину квартири. Вирішити питання про реєстрацію права власності на квартиру на даний неможливо, оскільки ОСОБА_4 не є членом ЖБК-94, її колишній чоловік ОСОБА_6 помер та за життя не встиг оформити право власності на спірну квартиру. Враховуючи пред'явлений первісний позов, в котрому позивач претендує на визнання права власності на всю квартиру, а не на її половину, тобто право власності ОСОБА_4 оспорюється у зв'язку з чим вона не має іншої можливості захистити своє право власності, аніж звернутися до суду з позовною заявою. Інша 1/2 частина спірної квартири є спадковим майном ОСОБА_6 та розподіляється між спадкоємцями першої черги, до яких відноситься і ОСОБА_3

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 08 серпня 2018 року, з врахуванням ухвали Зарічного районного суду м. Суми від 16 серпня 2018 року про виправлення описки, позовні вимоги ОСОБА_1, яка діє у власних інтересах та в інтересах малолітнього сина ОСОБА_2 задоволено частково, а саме визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/16 частину квартири за адресою: АДРЕСА_1, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 року; визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/8 частину вказаної квартири в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_6; визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/4 частину квартири за адресою: АДРЕСА_1, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_6

В іншій частині позовних вимог, а саме щодо визнання права власності за ОСОБА_2 на іншу частку квартири за адресою АДРЕСА_1, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_6, а також щодо визнання за ОСОБА_1 права власності на 1/4 частину паєнагромадження вказаної квартири в розмірі 2 853 грн відмовлено за необґрунтованістю.

Зустрічний позов ОСОБА_3, ОСОБА_4 задоволено повністю, а саме: визнано за ОСОБА_4 право власності на 1/2 частку в квартирі за адресою: АДРЕСА_1, що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_4, ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 року; визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/8 частину квартири за адресою: АДРЕСА_1, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_6

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, яка діє через представника - адвоката ОСОБА_5, посилаючись на те, що рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи, під час розгляду справи не було доведено обставини, які суд вважав встановленими, просить змінити рішення суду в частині відмови у задоволенні первісного позову, а саме: визнати за ОСОБА_2 право власності на однокімнатну квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1; скасувати рішення суду в частині відмови у задоволенні первісного позову ОСОБА_1 та ухвалити в цій частині нове рішення, а саме: визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/4 частину паєнагромадження однокімнатної кооперативної квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, що в грошовому еквіваленті становить 2853 грн 00 грн; скасувати рішення суду в частині задоволення зустрічного позову ОСОБА_1 та ОСОБА_4 та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позову.

В доводах апеляційної скарги зазначає, що рішення містить неточності та невідповідності. Крім того, вважає, що судом необґрунтовано було прийнято до розгляду зустрічний позов ОСОБА_3 та ОСОБА_4, так як заявлені в ньому вимоги виникають з різних підстав. Вважає, що ОСОБА_4 повинна була подати окремий позов в іншій справі та до іншого відповідача, так як заявлені нею вимоги не стосуються визнання права власності на спадкове майно, крім того, позивач за первісним позовом ОСОБА_1, не є належним відповідачем у заявленому позові. Вказує на те, що позивач за зустрічним позовом ОСОБА_4 повинна була довести суду не тільки факт набуття права власності на квартиру в період спільного проживання, а й факт вкладення спільних коштів, а також відповідний розмір свого вкладу, якій відповідає 1/2 частині паєнагромадження. Проте жодних доказів на підтвердження вказаних обставин ОСОБА_4 суду не надала. У зв'язку з цим рішення суду в частині визнання за ОСОБА_4 права власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 ухвалено за відсутності жодних доказів та з порушенням відповідних норм ЦПК України. Крім того, зазначає, що ОСОБА_4 у випадку надання нею доказів про вкладення коштів у придбання кооперативної квартири, має право на визнання за нею права власності лише на частину паєнагромадження, проте суд захистив її право всупереч вимогам ст.ст. 145, 146 ЖК УРСР. Вважає, що ОСОБА_4 подала позов з пропуском строку позовної давності. Крім того, на думку апелянта, суд неправильно застосував до спірних відносин вимоги ст.ст. 15, 17 Закону України «Про власність», які передбачають, що лише член ЖБК набуває право власності на відповідну квартиру.

Від представника відповідачів за первісним позовом - адвоката ОСОБА_10 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення. Зазначає, що суть апеляційної скарги зводиться до нової переоцінки доказів, яким вже надано належну оцінку, незгоди апелянта щодо застосування норм матеріального права судом першої інстанції, а також те, що на думку апелянта, допущені описки в рішенні суду є підставою для його скасування.

Рішення суду в частині визнання за ОСОБА_1 право власності на 1/16 частину квартири за адресою: АДРЕСА_1, в порядку спадкування після смерті ОСОБА_6 та в частині визнання за ОСОБА_2 права власності на 1/8 вказаної квартири в порядку спадкування після смерті ОСОБА_6 сторонами не оскаржується.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення ОСОБА_1 та її представника адвоката ОСОБА_5, які підтримали апеляційну скаргу, ОСОБА_4, ОСОБА_3 та їх представника адвоката ОСОБА_10, які заперечують проти апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Ухвалюючи оскаржуване рішення та частково задовольняючи позов ОСОБА_1, яка діє у власних інтересах та в інтересах малолітнього сина ОСОБА_2, та задовольняючи зустрічний позов ОСОБА_3, ОСОБА_4 в повному обсязі, суд першої інстанції виходив з того, що в період перебування померлого ОСОБА_6 у зареєстрованому шлюбі зі ОСОБА_4, все майно, в тому числі грошові кошти, що були зароблені та витрачені в інтересах сім'ї, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, в тому числі й пайові внески за спірну кооперативну квартиру, відповідно ОСОБА_4 має право на виділ їй у власність 1/2 частки в праві спільної сумісної власності на дану квартиру, а інша 1/2 частка квартири, що належала ОСОБА_6, згідно першої черги спадкоємців за законом розподіляється між ними.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, так як суд дійшов їх правильно встановивши фактичні обставини справи, з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_4 року помер ОСОБА_6 (а. с. 8).

Після його смерті відкрилася спадщина на належне йому майно, в тому числі на квартиру АДРЕСА_1. Крім того, спадкодавцю на праві спільної сумісної власності разом зі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 належало 3/4 квартири № АДРЕСА_1 (а. с. 15).

21 серпня 2017 року приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу ОСОБА_9 заведена спадкова справа за № 22/2017 (в електронному реєстрі за № 61115484) після померлого ОСОБА_6 Заявленими спадкоємцями за даною спадковою справою є: ОСОБА_1; малолітній ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1; ОСОБА_3 ОСОБА_11 відмовилася від отримання спадщини за померлим ОСОБА_6 на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1. Інших заяв від інших спадкоємців на отримання або відмову від спадщини нотаріусом не зареєстровано та не отримано (а. с. 11).

Постановою нотаріуса від 09 лютого 2018 року відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно, а саме вказані вище квартири (а. с. 12).

На час смерті ОСОБА_6 перебував у зареєстрованому шлюбі зі ОСОБА_1, від якого є син ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1. Померлий був зареєстрований разом з сином у квартирі АДРЕСА_1 (а. с. 6; 7; 53; 85).

У період з 27 листопада 1987 року по 05 лютого 2008 року ОСОБА_6 перебував у зареєстрованому шлюбі зі ОСОБА_4 Від цього шлюбу є донька ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а. с. 48; 69; 50).

Згідно довідки Житлово-будівельного кооперативу № 94 від 10 серпня 2017 року за № 29 ОСОБА_6 був членом даного ЖБК та йому належала однокімнатна кооперативна квартира АДРЕСА_1. Вступний внесок в сумі 2000 грн сплачений повністю 16 березня 1993 року. Повна вартість квартири в сумі 11 414 грн сплачена повністю в лютому 1998 року (а. с. 13).

Після смерті ОСОБА_6 за заявою його дружини ОСОБА_1 протоколом засідання уповноважених ЖБК-94 від 30 квітня 2018 року неповнолітнього сина померлого ОСОБА_6 - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, було прийнято до асоційованих членів даного кооперативу (а. с. 86).

Згідно зі ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом, відповідно до ст. 1267 ЦК України, є рівними. Спадкоємці за усною угодою між собою, якщо це стосується рухомого майна, можуть змінити розмір частки у спадщині когось із них. Спадкоємці за письмовою угодою між собою, посвідченою нотаріусом, якщо це стосується нерухомого майна або транспортних засобів, можуть змінити розмір частки у спадщині когось із них.

Відповідно до положень п. 4 прикінцевих та перехідних положень ЦК України, Цивільний ЦК України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Згідно положень ст. 112 ЦК УРСР (який діяв на час набуття прав ОСОБА_6 на спірну квартиру) майно може належати на праві спільної власності двом або кільком громадянам.

Згідно зі ст.15 Закону України «Про власність» (який діяв на час повної сплати пайового внеску за спірну квартиру) член ЖБК, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, надану йому в користування, набуває право власності на квартиру і вправі розпоряджатись нею на свій розсуд - продавати, заповідати, обмінювати.

Відповідно до роз'яснень, наданих у пункту 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», при вирішенні спорів про право власності на жилий будинок, на квартиру в житлово-будівельному або житловому кооперативі, на інші будівлі судам слід виходити з роз'яснень, які дані Пленумом Верховного Суду України у прийнятих ним постановах з цих питань. Крім цього, слід враховувати, що при повному внесені пайових внесків за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані члену житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, у особи, яка має право на частку в пайових внесках, виникає право власності на відповідну частку квартири, дачі, гаража чи іншої будівлі.

Статтями 22, 28, 29 Кодексу про шлюб та сім'ю України (який діяв на час сплати пайових внесків за спірну квартиру) передбачено, що майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування та розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядав за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. В разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними.

Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Конструкція ст. 22 КпШС України та ст. 60 СК України, свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу.

З матеріалів справи вбачається, що пайові внески за квартиру АДРЕСА_1 були внесені 16 березня 1993 року в розмірі 2000 грн та 11 414 грн в лютому 1998 році в повному обсязі, тобто за час перебування ОСОБА_6 у зареєстрованому шлюбі зі ОСОБА_4

Виходячи з положень ст. 15 Закону України «Про власність», (який діяв на час повної сплати пайового внеску за спірну квартиру) ОСОБА_6 як член ЖБК № 94 набув право власності на вказану квартиру після сплати всіх пайових внесків, проте за життя не оформив належним чином право власності та не отримав свідоцтво про право власності на вказану квартиру.

Так як він набув право власності на вказану квартиру під час перебування у зареєстрованому шлюбі зі ОСОБА_12, то відповідно до вимог ст.ст. 22, 28, 29 КпШС України спірна квартира є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_6 та ОСОБА_4

Згідно ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Згідно положень ст. 70 СК України, ст. 372 ЦК України, який діяв на час розірвання шлюбу ОСОБА_6 та ОСОБА_4 частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Отже суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що ОСОБА_4 має право на 1/2 частину спірної квартири, що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя - її та померлого ОСОБА_6

Колегія суддів також не може погодитись з доводами апеляційної скарги щодо пропуску ОСОБА_4 строку позовної давності.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Статтею 72 СК України встановлено, що позовна давність не застосовується до вимог про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, якщо шлюб між ними не розірвано.

До вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки.

Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності.

При цьому відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Докази того, що за життя ОСОБА_6 заперечував та не визнавав право власності ОСОБА_4 на спірну квартиру, в матеріалах справи відсутні. Крім того за життя ОСОБА_6 належним чином не оформив своє право власності на дану квартиру, право власності на квартиру не було зареєстровано, а тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що ОСОБА_4 дізналася про порушення свого права власності на спірну квартиру після отримання позовної заяви ОСОБА_1, з якої вбачається, що це її право останньою не визнається.

Прийняття сина померлого - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, до асоційованих членів кооперативу не є підставою для отримання ним у власність спірної квартири, оскільки положення ст. 145 ЖК України, які регулюють порядок користування жилим приміщенням членами сім'ї члена ЖБК, не розповсюджуються на правовідносини щодо набуття права власності на спірну квартиру. Після виплати всіх пайових внесків право власності на неї набув ОСОБА_6, а ЖБК втратив свої права стосовно даної квартири.

Крім того у п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі смерті члена житлово-будівельного, дачно-будівельного, гаражно-будівельного кооперативу, члена садівницького товариства, яким до дня смерті не були внесені повністю пайові внески, до складу спадщини входять частина внесенного паю та інші суми, які підлягають поверненню, а не квартира, дача, гараж, садовий будинок. Частка пайового внеску, що належала померлому, входить до складу спадщини на загальних підставах. Якщо спадкодавець повністю вніс пайовий внесок, то до складу спадщини включається відповідно квартира, дача, гараж, садовий будинок, інші будівлі та споруди.

А тому ОСОБА_1 має право отримати у спадщину відповідну частину спірної квартири, а не частину паєнагромадження, так як пайові внески були повністю сплачені за життя спадкодавця.

Є помилковими і доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_4, як колишня дружина померлого ОСОБА_6, має право на визнання за нею права власності лише на відповідну частину паєнагромадження та поділ квартири на підставі ст. 146 ЖК України.

Відповідно до роз'яснень п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 18 вересня 1987 року «Про практику застосування судами законодавства про житлово-будівельні кооперативи» при розгляді спорів про поділ квартири між подружжям, яке розлучилося, необхідно враховувати зокрема те, що до повної сплати пайового внеску за квартиру суд вирішує питання про право власності на частку в паєнагромадженні, а після завершення сплати - про право на частку в праві власності на квартиру залежно від належної особі частки в паєнагромадженні.

Суд першої інстанції, виходячи з положень ст.ст. 1267, 1278 ЦК України, вірно визначив частки спадкоємців першої черги після смерті ОСОБА_6 на спадкове майно: 1/2 частку квартири АДРЕСА_1, та відповідно до заявлених вимог визнав за дітьми спадкодавця: дочкою - ОСОБА_3 право власності на 1/8 частину, та за сином ОСОБА_2 на ? частину спірної квартири в порядку спадкування за законом.

Стосовно тверджень апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, колегією суддів не встановлено таких порушень, які б призвели до неправильного вирішення справи та є підставою для скасування чи зміни оскаржуваного рішення. Допущені судом першої інстанції описки в тексті судового рішення не перешкоджають апеляційному суду переглянути справу та підлягають виправленню в порядку, передбаченому ст. 269 ЦПК України.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду і не містять нових даних, які б давали підстави для скасування ухваленого рішення в оскаржуваній частині. Правильно встановивши фактичні обставини справи, суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення.

Керуючись ст. ст. 367; 374 ч. 1 п. 1; 376, 381-382 ЦПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, яка діє через представника - адвоката ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 08 серпня 2018 року в оскаржуваній частині залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 12 жовтня 2018 року.

Головуючий: Т.А. Левченко

Судді: О.Ю. Кононенко

С.Г. Хвостик