Номер провадження: 22-ц/785/2770/18
Номер справи місцевого суду: 523/7309/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Кравець Ю. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.10.2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді Кравця Ю.І.,

суддів: Журавльова О.Г., Комлевої О.С.,

з участю секретаря судового засідання Бєляєвої А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Одеса цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 на ухвалу Суворовського районного суду м.Одеси від 01.06.2017 року, постановленої суддею Середою І.В., про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про визнання недійсними договорів купівлі-продажу нерухомого майна та стягнення грошової компенсації і моральної шкоди,

встановив:

23.05.2017 року ОСОБА_4 звернулася до суду з даним позовом, в якому просила: визнати недійсними договір купівлі-продажу від 29.12.2015 року 1/2 частки квартири за адресою: АДРЕСА_1, укладений між нею та ОСОБА_5 (до зміни прізвища - Заложних) О.В., та договір купівлі-продажу від 23.02.2016 року зазначеної квартири, укладений між ОСОБА_5 (до зміни прізвища - Заложних) О.В. та ОСОБА_8 (до зміни прізвища - Дячук) Н.М.; стягнути з відповідачів на її користь грошову компенсацію у розмірі 654500,00 грн. та моральну шкоду у загальному розмірі 900000,00 грн.

Ухвалою судді Суворовського районного суду м.Одеси від 26.05.2017 року відкрито провадження по справі.

31.05.2017 року до канцелярії суду позивач ОСОБА_4 подала заяву про забезпечення вказаного позову шляхом накладення арешту на: житлове приміщення, а саме на трикімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1; право власності на яке зареєстровано за ОСОБА_8; житловий будинок за адресою: Одеська обл., Захарівський р-он, с.Перехрестове, вул. Жовтнева, будинок 25; право власності на яке зареєстровано за ОСОБА_2; 1/3 (одну третю) частину житлового будинку за адресою: Одеська обл., Роздільнянський р-он, с. Кучурган, вул. Філатова, будинок 29; право власності на яке зареєстровано за ОСОБА_2; двокімнатну квартиру за адресою: Одеська обл., Роздільнянський р-он, АДРЕСА_2; право власності на яке зареєстровано за ОСОБА_6.

В обґрунтування заяви ОСОБА_4 вказувала на те, що відповідачі з квітня 2016 року, після того, як вона звернулась до поліції, зникли та їх місце проживання та перебування їй не відомо, на їх імена оформлені кредити, по яким заборгованість не погашена. ОСОБА_4 вважала, що переховування від слідства відповідачів свідчить про наявність злочинної змови та про їх небажання відшкодувати спричинену позивачу матеріальну та моральну шкоду та про вірогідність у відповідачів бажання уникнути відповідальності шляхом продажу свого майна, на яке може бути звернено стягнення у разі задоволення позовних вимог.

Ухвалою Суворовського районного суду м.Одеси від 01.06.2017 року заяву ОСОБА_4 про забезпечення позову задоволено та накладено арешт на зазначене майно.

Не погоджуючись із ухвалою суду, апеляційну скаргу подав представник відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3, в якій з посиланням на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права ставиться питання про скасування ухвали та постановлення нової про відмову у задоволені заяви ОСОБА_4 про забезпечення позову та зняття арешту з майна.

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 обґрунтовує тим, що оскаржувана ухвала не містить мотивувальної частини із зазначенням мотивів, із яких суд (суддя) дійшов висновку про обґрунтованість припущення про те, що невжиття заходів забезпечення може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення. Крім цього вважає, що при постановленні оскаржуваної ухвали судом не враховано обставини, які свідчать про не співмірність застосованого виду забезпечення позову заявленим позивачем вимогам, так як вимоги ОСОБА_4 стосовно стягнення моральної шкоди є необґрунтованими, оскільки позовна заява містить лише твердження позивача про її наявність та суму у яку вона її оцінює та жодних доказів, які б підтверджували факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, до позову не долучено. Також ОСОБА_3В вважає, що вимога ОСОБА_4 стосовно стягнення з ОСОБА_2 654 500 грн. як грошової компенсації за викрадене та вивезене майно з квартири також є необґрунтованою та такою, що не підтверджується наявними у справі доказами. Представник ОСОБА_2 звертає увагу на те, що враховуючи те, що єдиною позовною вимогою, яку можливо було враховувати під час вирішення питання про забезпечення позову, є вимога про визнання договорів купівлі-продажу спірної квартири недійсними, однак, оскільки стосовно даної квартири ставиться лише питання про визнання недійсними договорів її купівлі-продажу, на його думку, підстави для забезпечення позову шляхом накладення на неї арешту відсутні, оскільки, за умови задоволення позову у цій частині, жодних перешкод для виконання рішення суду не буде.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги та відзиві на неї, судова колегія вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції прийняв до уваги предмет заявлених вимог, а саме що спір має майновий характер та надані докази дійшов висновку, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення.

Колегія суду погоджується з такими висновками районного суду. Оскільки, суд першої інстанції, зясувавши обставини справи та давши належну оцінку зібраним доказам, дійшов до обґрунтованого висновку про задоволення заяви. Вказані висновки суду відповідають зібраним у справі доказам, яким судом дана належна оцінка, правильно визначена юридична природа правовідносин що виникли і закон, який їх регулює.

Колегія суддів відхиляє доводи апелянта про не співмірність застосованого виду забезпечення позову заявленим позивачем вимогам, з посиланням на те, що вимоги ОСОБА_4 стосовно стягнення моральної шкоди є необґрунтованими, оскільки позовна заява містить лише твердження позивача про її наявність та суму у яку вона її оцінює та жодних доказів, які б підтверджували факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, до позову не долучено, оскільки позовні вимоги стосуються не тільки стягнення моральної шкоди, а й грошової компенсації у розмірі 654500,00 грн.

Доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів, на правильність висновків районного суду вони не впливають та їх не спростовують.

Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальної частині оскаржуваної ухвали.

Таким чином колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції оскаржувана ухвала постановлена з додержанням вимог закону, а тому в силу ст.375 ЦПК України, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала районного суду залишенню без змін.

Керуючись ст.ст.367, 368, 375, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Ухвалу Суворовського районного суду м.Одеси від 01.06.2017 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 22.10.2018 року.

Головуючий Ю.І.Кравець

Судді: О.Г.Журавльов

ОСОБА_9