Дата документу 10.10.2018 Справа № 554/1545/18
Провадження №2/554/2496/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 жовтня 2018 року м. Полтава

Октябрський районний суд м. Полтави в складі суду:

судді Блажко І.О.

при секретарі - Кучеренко В.В.

з участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики ,-

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до відповідача ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики. В якій прохала: стягнути з ОСОБА_3, на користь ОСОБА_1 - борг за договором позики в сумі 24 500 грн. та 2 тисячі грн., як інфляційні збитки. В обґрунтування позову зазначила, що 19.08.2016 згідно розписки ОСОБА_1 позичила для власних потреб ОСОБА_3 гроші в сумі 24 500 грн. із яких 15 000 грн. остання повинна повернути до вересня місяця 2017 року, а іншу суму 9 500 в лютому 2018 року, що підтверджується також листом який адресовано ОСОБА_3 20 жовтня 2016 року. ОСОБА_3 отримавши гроші згідно боргової розписки ухиляється від виконання своїх обов'язків та під різними обставинами не повертає їй, ОСОБА_1 вище надані гроші. Вважає, що ОСОБА_3 повинна повернути борг в сумі 24 500 грн. та в рахунок інфляції 2 000 тис. грн., тому звертається до суду з даним позовом.

16 березня 2018 року ухвалою судді відкрито провадження у справі (а.с.10).

18 квітня 2018 року ухвалою суду відкладено розгляд справи (а.с.23).

21 травня 2018 року Октябрським районним судом м. Полтави винесено заочне рішення, яким позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики - задоволено повністю. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 суму боргу в розмірі 26 500 грн., судовий збір у розмірі 704 грн. 80 коп., всього 27 204 грн. 80 коп. (а.с.36-38)

12 липня 2018 року ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави заяву відповідача ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 21.05.2018 у справі №554/1545/18 - задоволено. Скасовано заочне рішення від 21.05.2018 у цивільній справі №554/1545/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики. (а.с.68-69)

30 липня 2018 року до суду надійшов відзив на позовну заяву. В якому прохали в позовних вимогах ОСОБА_1 відмовити (а.с.74-75).

05 вересня 2018 року до суду надійшла відповідь на відзив. В якому прохали задовольнити позовні вимоги в повному обсязі (а.с.79).

13 вересня 2018 року ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави клопотання представника позивача - задоволено. Викликано у судове засідання позивача ОСОБА_1 для особистих пояснень. (а.с.97-98)

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала та прохала задовольнити їх у повному обсязі.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 за ордером ОСОБА_2 позовну заяву підтримав повністю.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_3 та представник відповідача за ордером ОСОБА_4 проти позову заперечували. Наданий до справи відзив на позовну заяву, відповідач підтримала у повному обсязі. У відзиві посилались на те, що 19.08.2016 між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 була укладена усна угода про те, що остання передає ОСОБА_3 шляхом укладання заповіту на її ім"я земельну ділянку площею 3,9100 га, яка розташована на території Покровсько - Багачанської сільської ради Хорольського району Полтавської області, а ОСОБА_3 в свою чергу передає на користь ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 82 020 грн. Домовленість між сторонами була така, що ОСОБА_3 передає грошові кошти в сумі 55 520 грн. у день складання заповіту та доручення на право представляти інтереси ОСОБА_1 виданої на її ім"я, а останні кошти в сумі 24 000 грн. ОСОБА_3 передає у 2 етапи, а саме до вересня 2017 року ОСОБА_3 зобов"язувалась сплатити кошти у сумі 15000 грн., а решту 11500 грн. до 18.02.2018, що і підтверджується розпискою від ім"я ОСОБА_3 складеною 19.08.2016. Так 19.08.2016 відповідачем було дійсно передані грошові кошти в сумі 55 520 грн. на користь позивача, що підтверджується розпискою від 19.08.2016 виконаною відповідачем особисто. Після цього ОСОБА_3 були передані документи на зазначену земельну ділянку, але через деякій час вони з ОСОБА_1 не дійшли сумісного рішення щодо вирішення спору стосовно терміну розрахунку та повернення грошових коштів за земельну ділянку, а також спосіб користування земельною ділянкою яка на той час була в оренді. Як повідомила ОСОБА_1 що останньою були анульовані заповіт та доручення для використовування земельної ділянки ОСОБА_3 У зв"язку з тим, що відповідач не отримала за передані ОСОБА_1 грошові

кошти на свою користь земельну ділянку, вона звернулась з вимогою до неї

повернути сплачені кошти у сумі 55 520 грн, але остання попередила

що у неї на цей час немає таких коштів, а кошти передані відповідачем на її

користь раніше вже були витрачені на потреби. Так, рішенням Лубенського

міськрайонного суду від 23.02.2018 було встановлено що дійсно

ОСОБА_1 отримала від ОСОБА_3 кошти в сумі 55 520 грн. згідно грошової

розписки, а земельну ділянку відповідачу у користування не передала, згідно чого і

стягнуто з ОСОБА_1 зазначені кошти. Повідомляє, що ніколи від ОСОБА_1 не отримувала грошові кошти, а повинна була б сплатити лише при передачі земельної ділянки, яка не відбулася.

Суд, заслухавши позивача ОСОБА_1 та представника позивача за ордером ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3 та представника відповідача за ордером ОСОБА_4, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про відмову у задоволенні позову.

Судом встановлено, що 23.02.2018 рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області у справі №539/2997/17 позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення коштів - задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 грошові кошти згідно розписки від 19.08.2016 в сумі 55 520 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 640 грн. Рішення набрало законної сили 26 березня 2018 року. (а.с.48-49).

Відповідно ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Як слідує із рішення, що згідно розписки 19.08.2016 відповідач ОСОБА_1 отримала від ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 55 520 грн. за земельну ділянку, що знаходиться на території Покровсько - Багачанської сільської ради Хорольського району Полтавської області. Як вбачається зі змісту заповіту від 19.08.2016 у власності ОСОБА_1 перебувала земельна ділянка площею 3,9100 га, що розташована на території Покровсько - Багачанської сільської ради Хорольського району Полтавської області та належить ОСОБА_1 згідно свідоцтва про право на спадщину від 10 вересня 2013 року. Разом із тим, в послідуючому правочин відносно вищезазначеної земельної ділянки між сторонами укладений не був. Оскільки письмового правочину щодо забезпечення виконання зобов'язання договору купівлі-продажу у вигляді завдатку та самого договору купівлі - продажу земельної ділянки, який би за своєю формою і змістом відповідав вимогам закону, між сторонами укладено не було, то сплачені ОСОБА_3 кошти в сумі 55 520 грн. фактично є авансом і повинні бути повернуті в тому розмірі, в якому вони передавалися відповідно до частини 1 ст. 1212 ЦК України. (а.с.48-49)

Таким чином, згідно розписки 19.08.2016 ОСОБА_1 отримала від ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 55 520 грн. за земельну ділянку (а.с.54).

Судом встановлено, що в це же день 19.08.2016 ОСОБА_3 написала розписку про те, що зобов'язується повернути 15 000 грн. до вересня 2017 року, а іншу частину 9 500 грн. в лютому 2018 року ОСОБА_1 ( а.с.31).

Згідно ч.1 ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до вимог ст.1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

Статтею 202 ЦК України, визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

Договір позики належить до групи реальних договорів і, відповідно, вважається укладеним з моменту передачі грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Права та обов'язки сторін не можуть виникнути до передачі грошей.

Із змісту ч.2 ст.640 ЦК України, слідує, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Сам по собі факт підписання сторонами тексту договору без передання грошей не породжує у майбутньому обов»язку позичальника повернути обумовлену угодою суму грошей.

В судовому засіданні ОСОБА_3 зазначила, що у неї наміру укладати договір позики не було, вона 19.08.2016 не отримувала 24 500 грн. у ОСОБА_1, а тому фактично заявила про безгрошовість угоди.

Таким чином, оскільки ОСОБА_3 фактично грошові кошти у ОСОБА_1 не позичала, то в силу правової природи договору позики, який є реальним договором, тому в даному випадку як такого 19.08.2016 договір між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 укладено не було.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку про відмову повністю у позові. Оскільки, як в борговій розписці так і в судовому засіданні не встановлено отримання ОСОБА_3 коштів у сумі 24 500 грн., через що договору позики як такого укладено не було, в зв»язку з чим позовні вимоги про стягнення боргу, з урахуванням індексу інфляції не підлягають задоволенню повністю.

Судові витрати по справі сплачені позивачем при подачі позову до суду складають 704 грн. 80 коп. (а.с.1).

Відповідно до п.2 ч.2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов'язані з розглядом справи у разі відмови в позові покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст.12, 81,130,131, 141, 229, 247, 263, 350, 354 ЦПК України ,-

в и р і ш и в :

У позові ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики - відмовити.

Судові витрати віднести на користь держави.

Позивач - громадянка України ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженка с. В. Багачка, Хорольського району Полтавської області, зареєстрована АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1.

Відповідач - громадянка України ОСОБА_3, останнє відоме місце проживання АДРЕСА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, паспорт серії НОМЕР_3 виданий Хорольським РВ УМВС України в Полтавській області 15 листопада 1995 року.

Складання повного тексту рішення відкладено на 5 (п»ять) робочих днів 17 жовтня 2018 року.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Полтавської області шляхом подачі апеляційної скарги до суду першої інстанції протягом 30 днів з дня проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, визначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікацйної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справи витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після спливу строку на подачу апеляційної скарги, якщо така скарга не буде подана.

Суддя І.О.Блажко