Справа № 2-2348/11
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2018 року Кіровський районний суд м.Дніпропетровська у складі:

головуючого судді - Казака С.Ю.

при секретарі - Дикаленко А.В.

за участю представника позивача - ОСОБА_1

представника відповідача - ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_3, третя особа Державна іпотечна установа, про звернення стягнення на предмет іпотеки, виселення із зняттям з реєстраційного обліку; за зустрічним позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», третя особа Державна іпотечна установа, про визнання недійсними договору про іпотечний кредит та іпотечного договору,-

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» звернулось до суду з вищезазначеним позовом до ОСОБА_3, в обґрунтування якого посилались на те, що відповідно до укладеного договору №DNK0G0 від 28.12.2007 року відповідачу було надано кредит в сумі 189375 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 15% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом та кінцевим терміном повернення 28.12.2032 року. В звязку з порушенням позичальником умов кредитного договору станом на 09.02.2012 року виникла заборгованість в сумі 230920 грн. 46 коп., що складається з заборгованості за кредитом в сумі 186273 грн. 26 коп., заборгованості по процентам в сумі 35531 грн. 51 коп., пені в сумі 9151 грн. 69 коп. В забезпечення виконання за кредитним договором між банком та відповідачем 28.12.2007 року було укладено договір іпотеки №DNK0G, за яким останнім в іпотеку було передано квартиру АДРЕСА_1. В звязку з цим, посилаючись на положення ЦК України, ЖК України, Закону України «Про іпотеку» та Закону України «Про свободу пересування та вільним вибір місця проживання в Україні», позивач просив в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1, з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, а також наданням банку всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу. Також позивач просив виселити відповідача з квартири із зняттям його з реєстраційного обліку за вказаною вище адресою.

Відповідачем ОСОБА_3 було подано зустрічний позов до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», в якому останній посилався на те, що 28.12.2007 року між ним та банком було укладено два повязані між собою договори про споживчий кредит: договір про іпотечний кредит №DNK0G0, відповідно до якого йо у було надано кредит в сумі 189375 грн. на придбання у власність обєкта нерухомості, забезпеченого іпотекою на підставі відповідного договору №DNK0G від 28.12.2007 року; а також кредитний договір №DNK0G0, відповідно до якого йому було надано кредит в сумі 37875 грн. на початковий внесок для купівлі нерухомості строком до 28.12.2032 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 15% річних. Заявляючи вимоги про визнання недійсними кредитного та іпотечного договорів, позивач за зустрічним позовом посилався на те, що при укладені кредитного договору він не був повідомлений про кредитні умови, не був ознайомлений з графіком платежів, як це передбачено ч.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» та постановою НБУ №168. Таким чином, позивачем було свідомо приховано реальних розрахунок по кредитним договорам з метою отримання додаткового прибутку, визначено щомісячний платіж, який не відповідає ставці, визначеній в договорі. Також, включеними до кредитного договору умовами п.п.5.2.4, 5.2.10, 5.3.9 порушено приписи ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів». При укладання іпотечного договору йому фактично було навязано послугу страхування та страхову компанію. З урахуванням цього, вважаючи умови договору про іпотечний кредит несправедливим в цілому, такими, що суперечать принципу добросовісності, позивач просив визнати недійсними договір про іпотечний кредит №DNK0G0 від 28.12.2007 року та іпотечний договір №DNK0G0 від 28.12.2007 року.

В судовому засіданні представник Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» підтримав заявленим банком позов та, посилаючись на викладені в ньому підстави, просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Проти, зустрічного позову заперечував, посилаючись на те, що уклавши кредитним договір ОСОБА_3, як споживач, не скористався своїм правом, передбаченим ч.6 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», протягом 14 днів не відкликавши свою згоду на укладання договору, а навпаки здійснював погашення заборгованості, чим фактично визнав умови договорів, підписав останні. Крім того, посилався на пропуск останнім строків позовної давності та просив застосувати наслідки спливу цих строків, відмовивши в задоволенні зустрічних позовних вимог в повному обсязі.

Представник ОСОБА_3 з підстав, наведених в зустрічній позовній заяві просив задовольнити заявлені позовні вимоги та відмовити в повному обсязі в задоволенні первісного позову.

Від третьої особи Державної іпотечної установи, залученої судом під час розгляду справи, надійшла заява про розгляд справи без участі їх представника. Пояснень по суті первісного та зустрічного позову не подавалось та будь-яких інших заяв та клопотань не заявлялось.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено та не заперечувалось сторонами, що 28.12.2007 року між Закритим акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» та ОСОБА_3 було укладено договір про іпотечний кредит №DNK0G0, відповідно до умов п.1.1,1.3 якого відповідачу було надано кредит в сумі 189375 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 15% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом та кінцевим терміном повернення 28.12.2032 року. для придбання у власність квартири за договором купівлі-продажу від 28.12.2007 року.

Також 28.12.2007 року між сторонами було укладено кредитний договір №DNK0G0, відповідно до якого ОСОБА_3 було надано кредит в сумі 37875 грн. на початковий внесок для купівлі нерухомості строком до 28.12.2032 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 15% річних.

В забезпечення виконання за договором про іпотечний кредит від 28.12.2007 року №DNK0G0, між сторонами 28.12.2007 року було укладено договір іпотеки №DNK0G0, предметом якого виступала квартира АДРЕСА_2, що належала ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 28.12.2007 року.

Відповідно до ст.ст.3,6,11,525,627 ЦК України підставами для виникнення цивільних прав та обовязків, зокре-ма, є договір, який є обовязковим для виконання сторонами, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. При цьому сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ст.629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (предмет договору, умови, визначені законом як істотні, а також ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди). Різновидом договору є кредитний договір, який обовязково укладається в письмові формі (ст.ст.1054,1055 ЦК України).

Відповідно до вимог ч.2 ст.642 ЦК України якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

Частиною 3 ст.642 ЦК України встановлено, що особа, яка прийняла пропозицію, може відкликати свою відповідь про її прийняття, повідомивши про це особу, яка зробила пропозицію укласти договір, до моменту або в момент одержання нею відповіді про прийняття пропозиції.

Нормою ст.1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ст.33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється в тому числі і на підставі рішення суду.

Згідно п.1 ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги.

Статтею 513 ЦК України встановлено, що правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні, яке виникло на підставі правочину, що підлягає державній реєстрації, має бути зареєстрований в порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, якщо інше не встановлено законом.

Згідно ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

З матеріалів даної справи, а також оглянутих під час розгляду матеріалів цивільної справи №203/2841/13-ц, вбачається, що 21.03.2008 року між Закритим акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк»» та Державною іпотечною установою було укладено договір відступлення права вимоги №484/08, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4 за реєстровим №1503.

Відповідно до умов п.1.1 вказаного договору та додатку №1 до нього, вбачається, що Державній іпотечній установі було відступлено право вимоги в т.ч. за договором про іпотечний кредит №DNK0G0 від 28.12.2007 року та іпотечним договором №DNK0G0 від 28.12.2007 року.

З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна вбачається, що на підставі договору від 21.03.2008 року до Державного реєстру було внесено відомості про обтяження предмету іпотеки та іпотекодержателем зазначено Державну іпотечну установу.

Таким чином, у відповідності до ст.512 ЦК України Державна іпотечна установа набула права кредитора та іпотекодержателя за зазначеними вище договорами.

Вказані обставини також були встановленні рішенням Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 16.04.2014 року у справі №203/2841/13-ц, що набрало законної сили та за яким Публічному акціонерному товариству комерційний банк «Приватбанк» було відмовлено в задоволенні аналогічного позову до ОСОБА_3, третя особа Державна іпотечна установа, про звернення стягнення на предмет іпотеки за договором №DNK0G0 від 28.12.2007 року - квартиру АДРЕСА_1, виселення відповідача з квартири із зняттям його з реєстраційного обліку за вказаною вище адресою.

В рамках розглядаємої цивільної справи ухвалою від 29.11.2016 року за наявності рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 16.04.2014 року у справі №203/2841/13-ц було закрито провадження по справі за позовом банку на підстав п.2 ч.1 ст.205 ЦПК України в діючій на той час редакції.

Разом з тим, ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 18.07.2017 року зазначену ухвалу суду першої інстанції було скасовано та справу повернуто для продовження розгляду, зокрема з тих підстав, що у вказаних цивільних справах предмет спору не є тотожнім, оскільки відрізняються суми заборгованості за кредитом договором, в рахунок погашення якої заявляються вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Враховуючи вищенаведене та встановлення судом факт відступлення Публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» права вимоги за договором про іпотечний кредит №DNK0G0 від 28.12.2007 року та іпотечним договором №DNK0G0 від 28.12.2007 року на користь Державної іпотечної установи, суд приходить до висновку, що позов банку, який втратив права кредитора та іпотекодержателя, заявлений без достатніх правових підстав та в його задоволенні слід відмовити в повному обсязі.

Вирішуючи питання щодо обґрунтованості зустрічних позовних вимог заявлених ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», суд враховує наступне.

Після встановлення факту відступлення права вимоги за зазначеними вище договорами на користь Державної іпотечної установи, судом в засіданні, що проводилось 13.09.2017 року ініціювалось питання про залучення останньої в якості належного відповідача або залучення співвідповідачем, розяснювались положення ст.33 ЦПК України, в діючій на той час редакції та наслідки предявлення позову до неналежного відповідача або не до всіх належних відповідачів.

Проте, представник ОСОБА_3 відповідних клопотань в порядку ст.33 ЦПК України не заявив, заперечував проти залучення Державної іпотечної установи в якості належного відповідача або співвідповідача.

За вказаних обставин, а також враховуючи відсутність у суду процесуальної можливості за власної ініціативи вирішувати питання в порядку ст.33 ЦПК України та залучати до участі у справі співвідповідачів, а також замінювати первісного відповідача на належного, Державна іпотечна установа за ініціативою суду була залучена до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог.

З огляду на вищенаведене, враховуючи що зустрічні позовні вимоги ОСОБА_3 про визнання недійсними договору про іпотечний кредит та іпотечного договору безпосередньо стосувались прав та інтересів Державної іпотечної установи, як нового кредитора та іпотекодержателя за вказаними договорами, але вимоги до останньої позивачем за зустрічним позовом не заявлялись та клопотань про залучення відповідачем (співвідповідачем) не заявлялись, суд приходить до висновку про необхідність відмови в задоволенні зустрічного позову, як такого, що предявлений не до всіх належних відповідачів.

Вирішуючи питання в порядку ст.141 ЦПК України та враховуючи відмову в задоволенні первісного та зустрічного позову, понесені сторонами судові витрати слід покласти на останніх.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.3,6,11,512-514,525,627,629,638,642,1054 ЦК України, ст.ст.1,33 Закону України «Про іпотеку», ст.ст.2,4,5,10,11,12,51,76-82,141,211,223,258,259,263-268 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_3, третя особа Державна іпотечна установа, про звернення стягнення на предмет іпотеки, виселення із зняттям з реєстраційного обліку відмовити повністю.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», третя особа Державна іпотечна установа, про визнання недійсними договору про іпотечний кредит та іпотечного договору відмовити повністю.

Судові витрати по справі покласти на сторони.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана учасниками справи до Дніпровського апеляційного суду через Кіровський районний суд м.Дніпропетровська протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 11 жовтня 2018 року.

Суддя С.Ю.Казак