Справа № 149/2320/18
Провадження №2/149/733/18
Номер рядка звіту 38
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

22.10.2018 р. Хмільницький міськрайонний суд Вінницької області в складі:

головуючої судді Робак М. В.,

при секретарі Поліщук Л. А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Великомитницької сільської ради, треті особи без самостійних вимог на стороні відповідача ОСОБА_2, ОСОБА_3, про встановлення фактів, що мають юридичне значення та визнання права власності на спадкове майно

ВСТАНОВИВ

04.09.2018 року до суду надійшла заява ОСОБА_1 про встановлення факту прийняття спадщини, встановлення факту належності правовстановлюючого документу та визнання права власності на спадкове майно. Позов мотивовано тим, що 03.01.2003 року помер спадкодавець дід позивача ОСОБА_4 іван Феодосійович, після смерті якого відкрилась спадщина до складу якої входить майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства «ім. Мічуріна» села Великий Митник Хмільницького району Вінницької області у розмірі 3755 грн. , який належав померлому відповідно до свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства. За життя спадкодавець склав заповіт, відповідно до якого все своє майно заповів позивачу. Останній спадщину прийняв, так як постійно проживав з спадкодавцем та вступив у фактичне володіння майном. Разом з тим, отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину позивач не має змоги через відсутність оригіналу правовстановлюючого документу на спадкове майно, а також у заповіті прізвище позивача зазначено не вірно, а саме «Федонюк» замість «Феденюк»

Ухвалою суду від 24.09.2018 року відкрито загальне провадження у справі та призначено підготовче судове засідання.

В підготовче судове засідання сторони не з"явились.

Від позивача надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги просить задоволити.

Представник Великомитницької сільської ради в поданій заяві проти заявлених позовних вимог не заперечує, просить розгляд справи провести у його відсутність.

Треті особи ОСОБА_2 та ОСОБА_3 просили справу розглянути у їх відсутність, проти задоволення позову не заперечують.

Судом встановлено, що 03.01.2003 року помер спадкодавець (а.с.9), який на випадок своєї смерті зробив розпорядження, відповідно до якого все своє майно заповів позивачу(а.с.10). Належність майнового паю спадкодавцю підтверджується копією свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (а.с.13,14). Спільне проживання позивача зі спадкодавцем підтверджується довідкою виданою виконавчим комітетом Великомитницької сільської ради та копією погосподарської книги (а.с 19-23) Зі змісту заповіту вбачається, що прізвище позивача зазначено як «Федонюк» (а.с. 10)

Суд, дослідивши докази приходить до висновку про можливість задоволення позову, виходячи з наступного.

Відповідно до п.1 постанови Пленуму ВСУ від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилась не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини. У разі, коли спадщина, яка відкрилась до набуття чинностіЦКі строк на її прийняття не закінчився до 01 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом.

Згідност. 524 ЦК УРСР (чинного на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що спадкування здійснюється за законом і за заповітом.

Відповідно дост. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном.

Відповідно до ч.2 ст.293, ч.2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до рекомендацій листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» судам слід звернути увагу, що на час відкриття спадщини в період чинності ЦК УРСРйого нормами було передбачено певні дії, які свідчили про прийняття спадщини, у тому числі прийняття спадщини шляхом вступу у володіння та управління спадковим майном (фактичне прийняття спадщини).

Пунктом 5 ч. 1ст. 555 ЦК УРСРбуло встановлено, що спадкове майно за правом спадкоємства переходить до держави, якщо жоден із спадкоємців не прийняв спадщину.ЦК УРСРне обмежувався строк для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом або заповітом. Отже, норми п. 5Прикінцевих та перехідних положень ЦК, згідно з якими цейЦКзастосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким з спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, слід розуміти таким чином, що правила книгишостої ЦК може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 1 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до нормстаттей 529-531 ЦК УРСР.

Відповідно до пункту 113 «Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» (в редакції 1994 р.) «Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця; довідка державної податкової служби, страховика чи іншого органу про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов'язковому страхуванню, квитанція про сплату податку, страхового платежу; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном».

Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року«Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення»заява про встановлення факту прийняття спадщини може бути розглянута судом у порядку окремого провадження, якщо орган, який вчиняє нотаріальні дії, не вправі видати заявникові свідоцтво про право на спадщину через відсутність або недостатність документів, що необхідні для підтвердження в нотаріальному порядку факту вступу в управління або володіння спадковим майном.

При вирішенні вимог про встановлення факту прийняття спадщини суд має виходити з положень ст.549 ЦК УРСР(1963р.), за якою діями, що свідчать про прийняття спадщини є фактичний вступ заявника в управління чи володіння спадковим майном у межах шестимісячного строку з дня відкриття спадщини.

Таким чином, оскільки позивач був зареєстрований та проживав разом зі спадкодавцем, тому він вважається таким, що спадщину прийняв.

Суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім»я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім»ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті (п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України).

З наданих суду доказів, а саме копій свідоцтв про народження позивача, його матері, а також копії погосподарської книги вбачається, що заповіт є належним позивачу. Також суд зазначає, що на час розгляду справи втрачена можливість внесення змін або виправлень до правовстановлюючого документа в адміністративному чи іншому порядку.

Позивач, будучи таким, що прийняв спадщину звернувся до нотаріальної контори про отримання свідоцтва про право на спадщину, що залишилась після смерті його діда, однак отримав відмову у зв»язку з відсутністю оригіналу, що посвідчує право власності. Оскільки повторно отримати свідоцтво про право власності на майновий пай на ім»я спадкодавця ОСОБА_5 позивач не має можливості, тому єдиним способом захисту його спадкових прав є визнання за ним права власності на спадкове майно.

Керуючись ст.ст. 549 ЦК УСРС 1963 року, 12,13,259,26,200, 264,265,293,315,352,354 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ

Позовні вимоги - задоволити.

Встановити факт прийняття ОСОБА_1 спадщини, яка відкрилась після смерті ОСОБА_4, який проживав в ІНФОРМАЦІЯ_1 та помер 03.01.2003 року.

Встановити факт, що заповіт складений ОСОБА_4 16.03.2002 року на ім"я ОСОБА_6 є належним ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Визнати за ОСОБА_1 право на земельну частку (пай) в колишньому КСП "ім. Мічуріна" с. Великий Митник Хмільницького району Вінницької області розміром 3,08 в умовних кадастрових гектарах, яке належало ОСОБА_4 на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ВН №0413056 від 05.09.1997 року.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства "ім. Мічуріна" с. Великий Митник Хмільницького району Вінницької області у розмірі 3755 грн., що належав ОСОБА_4 відповідно до свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майнового сертифіката) серії ВІ ХХІІІ №000491

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Вінницької області через Хмільницький міськрайонний суд на протязі 10-ти днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Робак М. В.