АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1368/18
Категорія: 59 Головуючий по 1 інстанції Троян Т.Є. Доповідач в апеляційній інстанції Гончар Н.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2018 року м. Черкаси

Апеляційний суд Черкаської області у складі суддів:

Гончар Н.І., Сіренка Ю.В., Храпка В.Д.

секретар: Торопенко Н.М.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_5;

відповідач - приватний нотаріус Черкаського міського нотаріального округу Романій Наталії Василівни;

треті особи: ОСОБА_7, благодійний фонд «Розвиток Черкащини»;

особа яка подала апеляційну скаргу - ОСОБА_5;

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 12 червня 2018 року, ухваленого в складі судді Троян Т.Є., у справі за позовом ОСОБА_5 до приватного нотаріуса Черкаського міського нотаріального округу Романій Наталії Василівни, третя особа: ОСОБА_7, благодійний фонд «Розвиток Черкащини» про визнання незаконним рішення нотаріуса та витребування майна з чужого незаконного володіння, - :

в с т а н о в и в :

У грудні 2017 року ОСОБА_5 звернувся в суд з позовом до приватного нотаріуса Черкаського міського нотаріального округу Романій Н.В. про визнання незаконним рішення нотаріуса та витребування майна з чужого незаконного володіння.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 31 липня 2007 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_5 було укладено Генеральну кредитну угоду №010/02- 18/1026-07, відповідно до умов якої ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» зобов'язувався надавати ОСОБА_5 кредитні кошти в порядку та на умовах, визначених у кредитних договорах, укладених в рамках цієї угоди, при цьому загальний розмір позичкової заборгованості не повинен перевищувати 40 000, 00 доларів США або еквівалента сума у гривнях чи євро.

Також, 31 липня 2007 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_9 було укладено договір поруки №010/02-18/1026-07п, згідно з яким остання, як поручитель взяла на себе зобов'язання перед ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» відповідати по зобов'язанням, що виникають з умов Генеральної кредитної угоди №010/02-18/1026-07.

Окрім цього, 31 липня 2007 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», ОСОБА_5 та ОСОБА_9 було укладено договір іпотеки №010/02-18/1026-07з1.

Предметом іпотеки була квартира АДРЕСА_1, право власності на яку належало ОСОБА_5 та ОСОБА_9 на підставі свідоцтва про право власності від 02 лютого 1993 року та відповідно до договору купівлі-продажу від 06 лютого 2006 року.

Пізніше, 26 січня 2012 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_5 в рамках Генеральної кредитної угоди №010/02-18/1026-07 було укладено кредитний договір №010/02-18/1026/04-12, згідно умов якого, ОСОБА_5, як позичальнику, було надано кредит у формі не відновлювальної кредитної лінії з лімітом 290 851,47 гривень, кінцевим терміном погашення кредиту була визначена дата - 20 січня 2022 року.

У зв'язку із скрутним матеріальним становищем, проблемами із здоров'ям та втратою роботи, ОСОБА_5 перестав виконувати у повному обсязі взяті на себе зобов'язання по кредитному договору №010/02-18/1026/04-12.

Станом на 04 грудня 2015року заборгованість ОСОБА_5 перед банком становила 287042,51 гривні та заборгованість за процентами - 205640,54 гривні.

На адресу ОСОБА_5 та ОСОБА_9 надійшло повідомлення про те, що 28 грудня 2016 року всі права вимоги за Генеральною кредитною угодою №010/02-18/1026-07 були відступлені ПАТ «Комерційний банк «Фінансовий партнер».

ПАТ «Комерційний банк «Фінансовий партнер» та ТОВ «Фінстрим» уклали договір від 28 грудня 2016 року про відступлення права вимоги за договором іпотеки, згідно якого право вимоги за Генеральною кредитною угодою №010/02-18/1026-07 від 31 липня 2007 року, Додатком № 4 до Генеральної кредитної угоди №010/02-18/1026-07 від 31 липня 2007 року, кредитним договором №010/02-18/1026/04-12 від 26 січня 2012 року, перейшло від ПАТ «Комерційний «Фінансовий партнер» до ТОВ «Фінстрим».

У цей же день, 28 грудня 2016 року, ТОВ «Фінстрим» уклало з благодійним фондом «Розвиток Черкащини» договір відступлення права вимоги за договором іпотеки, згідно якого благодійний фонд «Розвиток Черкащини» набув право вимоги за Генеральною кредитною угодою №010/02-18/10 від 31 липня 2007 року, Додатком №4 до Генеральної кредитної угоди №010/02-18/1026-0 від 31 липня 2007 року та кредитним договором №010/02-18/1026/04-12 від 26 січня 2012 року, у зв'язку з чим набув статусу Іпотекодержателя за Договором іпотеки.

Тобто, за один день (28 грудня 2016 року) право вимоги перейшло від ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ПАТ «Комерційний банк «Фінансовий партнер» потім до ТОВ «Фінстрим», а згодом - до благодійного фонду «Розвиток Черкащини».

21 лютого 2017 року приватним нотаріусом ЧМНО Романій Н.В. було винесено рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, згідно якого право власності на квартиру АДРЕСА_2 було зареєстровано за благодійним фондом «Розвиток Черкащини». Таким чином, згідно ст.37 Закону України «Про іпотеку» благодійний фонд «Розвиток Черкащини» як Іпотекодержатель набув право власності на вищевказану квартиру.

В подальшому квартира була відчужена за договором купівлі - продажу від 11 травня 2017 року ОСОБА_7

Позивач вказує на незаконність даного рішення нотаріуса про державну реєстрацію, оскільки нотаріусом не перевірено дійсність вимоги іпотекодержателя на момент винесення рішення про державну реєстрацію.

Оскільки АТ «Райффайзен Банк Аваль» 07 травня 2010 року звернувся до ОСОБА_5 з вимогою про дострокове виконання грошових зобов'язань за кредитними договорами, датою виникнення вимоги є 15 травня 2010 року, а реалізація права вимоги кредитора мала бути здійснена в період з 15 травня 2010 року по 15 травня 2013 року. Оскільки, з дня виникнення права вимоги минуло більше трьох років, приватний нотаріус Черкаського міського нотаріального округу Романій Н.В. без правових підстав прийняла рішення щодо реєстрації права власності на квартиру за благодійним фондом «Розвиток Черкащини».

Просив визнати незаконним рішення про державну реєстрацію права власності на вказану квартиру АДРЕСА_2 за благодійним фондом «Розвиток Черкащини», прийняте 21 лютого 2017 року приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Романій Н.В.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 12 червня 2018 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вищевказаним рішенням суду ОСОБА_5 звернувся з апеляційною скаргою в якій посилаючись на те, що рішення суду прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Апелянт в обґрунтування своїх вимог зазначає, що датою виникнення вимоги є 15 травня 2010 року, а реалізація права вимоги кредитора мала бути здійснена в період з 15 травня 2010 року по 15 травня 2013 року. При вирішенні даної справи суд не взяв до уваги правову позицію, яка висловлена в постанові Верховного суду України від 09 листопада 2016 року у справі № 6-2251цс16.

Сторони не скористалися своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу.

Відповідно до підпункту 8 пункту 1 розділу ХІІІ «Перехідних положень» ЦПК України в редакції Закону України №2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Статтею 351 ЦПК України встановлено, що судами апеляційної інстанції у цивільних справах є апеляційний суд в межах апеляційного округу якого (території, на яку поширюються повноваження відповідного апеляційного суду) знаходиться місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Заслухавши пояснення учасників справи, перевіривши доводи апеляційної скарги та вивчивши матеріали справи, колегія суддів приходить до наступного.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з»ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Ухвалене судом першої інстанції рішення відповідає зазначеним вище вимогам.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.

Частиною першою статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Судом встановлено, що 31 липня 2007 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_5 було укладено Генеральну кредитну угоду №010/02- 18/1026-07.

Відповідно до умов угоди ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» зобов'язався надавати ОСОБА_5 кредитні кошти в порядку та на умовах, визначених у кредитних договорах, укладених в рамках цієї угоди, при цьому загальний розмір позичкової заборгованості не повинен перевищувати 40 000, 00 (сорок тисяч) доларів США або еквівалента у гривнях чи Євро (а.с.48-49).

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_5, ОСОБА_9 було укладено 31 липня 2007 року договір іпотеки №010/02-18/1026-07з1.

Відповідно до умов договору іпотеки предметом іпотеки є квартира загальною площею 48,8 кв.м., житловою площею 29,5 кв.м. в чотирьох поверховому будинку, яка розташована за адресою АДРЕСА_3, яка належить іпотекодавцям на праві власності на підставі договору купівлі - продажу від 06 лютого 2006 року та свідоцтва про право власності від 02 червня 1993 року.(а.с.59-61).

26 січня 2012 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_5 було укладено додаткову угоду № 1 до Генеральної кредитної угоди №010/02- 18/1026-07 від 31 липня 2007 року, відповідно до якої сторони домовилися продовжити строк користування кредитними коштами за генеральною кредитною угодою - до 20 січня 2022 року ( а.с.50).

26 січня 2012 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_5 було підписано додаток № 4 до Генеральної кредитної угоди №010/02-18/1026-07 від 31 липня 2007 року, а саме про укладення кредитного договору № №010/02-18/1026/04-12. Відповідно до умов якого, ОСОБА_5, як позичальнику, було надано кредит у формі не відновлювальної кредитної лінії з лімітом 290 851,47 грн., з кінцевим терміном погашення кредиту - 20 січня 2022 року (а.с.51-54).

28 грудня 2016 року, ТОВ «Фінстрим» уклало з благодійним фондом «Розвиток Черкащини» договір відступлення права вимоги, згідно якого благодійний фонд «Розвиток Черкащини» набув право вимоги за Генеральною кредитною угодою №010/02-18/10 від 31 липня 2007 року, Додатком №4 до Генеральної кредитної угоди №010/02-18/1026-0 від 31 липня 2007 року та кредитним договором №010/02-18/1026/04-12 від 26 січня 2012 року (а.с.55-57).

Відповідно до умов договору, первісний кредитор відступає за плату Новому кредитору належні йому Права Вимоги за Кредитним договором та Договором забезпечення, а Новий кредитор змінює Первісного кредитора як сторону - кредитора у Кредитному договорі, Договорі забезпечення, та приймає на себе всі його прав та обов'язки за кредитним договором. Новий кредитор сплачує Первісному кредитору вартість Прав вимоги, що відступаються (відчужуються) в порядку та на умовах, передбачених Договором (п.2.1 договору відступлення права вимоги).

28 грудня 2016 року, ТОВ «Фінстрим» уклало з благодійним фондом «Розвиток Черкащини» договір відступлення права вимоги за договором іпотеки у зв'язку з чим набув статусу Іпотекодержателя за Договором іпотеки (а.с. 60).

29 грудня 2016 року БФ « Розвиток Черкащини» направив ОСОБА_5 вимогу про усунення порушень, в якій вказував, що заборгованість за кредитним договором станом на 28 грудня 2016 року становить 790 726,93 грн. вимагав дострокового виконання боргових зобов'язань в повному обсязі протягом 30 календарних днів з дати отримання даної вимоги. Попередив, що у зв'язку з невиконанням даної вимоги, на підставі ст..ст. 36,37 ЗУ «Про іпотеку», розділу 5 договору іпотеки, БФ «Розвиток Черкащини» зверне стягнення на предмет іпотеки - квартиру, шляхом позасудового врегулювання на підставі застереження у договорі іпотеки (а.с.65).

31 грудня 2016 року ОСОБА_5 отримав вимогу про що свідчить його особистий підпис.

17 січня 2017 року ОСОБА_9 отримала вимогу про що свідчить її особистий підпис (а.с.65).

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна та копії матеріалів реєстраційної справи, вбачається, що відповідно до рішення приватного нотаріуса Черкаського міського нотаріального округу Романій Н.В. від 27 лютого 2017 року, зареєстровано право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_4 за Благодійним фондом «Розвиток Черкащини» (а.с.64).

11 травня 2017 року між БФ «Розвиток Черкащини» та ОСОБА_7 було укладено договір купівлі - продажу квартири за адресою: АДРЕСА_4, який був посвідчений приватним нотаріусом Романій Н.В.( а.с.67-68)

Згідно з частиною першою статті 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Відповідно до статті 1 Закону України від 05 червня 2003 року № 898-IV «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до п. 5.5 договору іпотеки №010/02-18/1026-07з1 від 01 липня 2007 року визначено, що у випадку невиконання іпотекодавцями письмової вимоги іпотекодержателя про порушення зобов'язання за цим або кредитним договором у встановлений іпотекодержателем термін такі вимоги задовольняються за рахунок предмета іпотеки (а.с.59-61).

Згідно до п.5.5.1 договору іпотеки у відповідності до статті 36 Закону України «Про іпотеку» цей договір є договором про задоволення вимог іпотекодержателя, на підставі якого іпотекодержатель на власний розсуд може згідно ст.37 Закону України «Про іпотеку» набути право власності на предмет іпотеки в разі не виконання зобов'язань ОСОБА_5 та ОСОБА_9 за кредитною угодою.

В цьому випадку цей договір є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки.

Одним із способів звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом здійснення позасудового врегулювання є передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання на підставі окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку».

Тобто сторони, підписавши Договір іпотеки, обумовили всі його умови, в тому числі вирішили питання позасудового врегулювання спору і не передбачили можливості звернення іпотекодержателя до суду з позовом про визнання за ним права власності на предмет іпотеки.

У статті 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину.

Ця презумпція означає, що правочин є правомірним якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Таким чином, всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов'язки підлягають виконанню.

Згідно зі статтею 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку»; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

Отже, сторони в договорі чи відповідному застереженні можуть передбачити як передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в позасудовому порядку, так і надання іпотекодержателю права від свого імені продати предмет іпотеки як за рішенням суду, так і на підставі відповідного застереження в договорі про задоволення вимог іпотекодержателя чи застереження в іпотечному договорі на підставі договору купівлі-продажу.

При цьому стаття 37 Закону України «Про іпотеку» не містить можливості визнання права власності на предмет іпотеки за іпотекодержателем за рішенням суду.

Відповідно до частини першої цієї статті іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржене іпотекодавцем у суді.

Разом з тим згідно з частиною першою статті 38 згаданого Закону право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві може бути передбачено в рішенні суду або договорі про задоволення вимог іпотекодержателя.

Можливість реалізації іпотекодержателем права на звернення стягнення шляхом набуття права власності на предмет іпотеки передбачена у статті 3 Закону України від 07 липня 2004 року № 1953-ІV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у якій визначено, що загальними засадами державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень є:

1) гарантування державою об'єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження;

2) обов'язковість державної реєстрації прав у Державному реєстрі прав;

3) публічність державної реєстрації прав;

4) внесення відомостей до Державного реєстру прав виключно на підставах та в порядку, визначених цим Законом;

5) відкритість та доступність відомостей Державного реєстру прав.

Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Статтею 18 вказаного Закону передбачений порядок проведення державної реєстрації прав.

Перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та процедура державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Державні реєстратори зобов'язані надавати до відома заявників інформацію про перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав.

Згідно з пунктами 6, 9, 12, 18, 19, 57 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127, державна реєстрація прав проводиться за заявою заявника шляхом звернення до суб'єкта державної реєстрації прав або нотаріуса, крім випадків, передбачених цим Порядком.

Разом із заявою подаються оригінали документів, необхідних для відповідної реєстрації, та документи, що підтверджують сплату адміністративного збору та/або внесення плати за надання інформації з Державного реєстру прав.

Розгляд заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, здійснюється державним реєстратором, який установлює черговість розгляду заяв, що зареєстровані в базі даних заяв на це саме майно, а також відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства та відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами та їх обтяженнями.

За результатом розгляду заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, державний реєстратор приймає рішення щодо державної реєстрації прав або щодо відмови в такій реєстрації.

Державний реєстратор за результатом прийнятого рішення щодо державної реєстрації прав відкриває та/або закриває розділи в Державному реєстрі прав, вносить до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідні відомості про речові права та їх обтяження, про об'єкти та суб'єктів цих прав.

Для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються:

1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця;

2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя в разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі;

3) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

Наявність зареєстрованої заборони відчуження майна, накладеної нотаріусом під час посвідчення договору іпотеки, на підставі якого набувається право власності на предмет іпотеки іпотекодержателем, а також зареєстрованих після державної реєстрації іпотеки інших речових прав, у тому числі іпотеки, на передане в іпотеку майно не є підставою для відмови в державній реєстрації права власності за іпотекодержателем.

Тобто для реалізації іпотекодержателем позасудового способу звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на нього за загальним правилом необхідні тільки воля та вчинення дій з боку іпотекодержателя, якщо договором не передбачено іншого порядку.

Передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки відповідно до статей 36, 37 Закону України «Про іпотеку» є способом позасудового врегулювання, який здійснюється за згодою сторін без звернення до суду.

Застереження в договорі про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом визнання права власності на предмет іпотеки - це виключно позасудовий спосіб урегулювання спору, який сторони встановлюють самостійно у договорі.

Вказані правові висновки наведені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 760/14438/15-ц.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції стосовно того, що позивач не довів належними та допустимими доказами ті обставини, на які посилалась як на підставу своїх вимог, зокрема, що рішення про державну реєстрацію проведено нотаріусом з порушенням закону, оскільки наведеними положеннями Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень передбачений вичерпний перелік документів, які подаються державному реєстратору для реєстрації права власності на підставі договору іпотеки.

Колегія суддів критично оцінює доводи апелянта, як на підставу для скасування рішення суду першої інстанції стосовно того, що датою виникнення вимоги є 15 травня 2010 року, а реалізація права вимоги кредитора мала бути здійснена в період з 15 травня 2010 року по 15 травня 2013 року, оскільки дані висновки апелянта є помилковими.

Також, колегія суддів не може прийняти твердження апелянта стосовно того, що так як з дня виникнення права вимоги кредитором до боржника минуло більше трьох років, то існують підстави для скасування рішення суду з підстав недотриманням строків позовної давності, оскільки дані доводи спростовуються матеріалами справи. Оскаржуване рішення про державну реєстрацію права власності на квартиру приймалося 21 лютого 2017 року в межах строку дії кредитного та іпотечного договору (20 січня 2022 рік).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що доводи, наведені в апеляційній скарзі не дають підстав для встановлення неправильності застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

Враховуючи вищевикладене, підстав для скасування або зміни постановленого судом першої інстанції рішення колегія суддів не знаходить.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374 Цивільного процесуального Кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Статтею 375 Цивільного процесуального Кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів судової палати,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 - залишити без задоволення.

Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 12 червня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_5 до приватного нотаріуса Черкаського міського нотаріального округу Романій Наталії Василівни, третя особа: ОСОБА_7, благодійний фонд «Розвиток Черкащини» про визнання незаконним рішення нотаріуса та витребування майна з чужого незаконного володіння - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Судді Н.І. Гончар

Ю.В. Сіренко

В.Д. Храпко

Повний текс постанови складено 22 жовтня 2018 року.