Постанова

Іменем України

18 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 278/3183/15-ц

провадження № 61-16616св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Фаловської І. М. (суддя-доповідач), Висоцької В. С., Пророка В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідачі: ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7,

треті особи: відділ у справах дітей Житомирської районної державної адміністрації, відділ у справах дітей Чуднівської районної державної адміністрації,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 17 травня 2017 року у складі судді Зубчук І. В. та постанову Апеляційного суду Житомирської області від 05 лютого 2018 року у складі колегії суддів: Коломієць О. С., Талько О. Б., Шевчук А. М.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У жовтні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, треті особи: відділ у справах дітей Житомирської районної державної адміністрації, відділ у справах дітей Чуднівської районної державної адміністрації, про повернення дітей, визнання дій протиправними та стягнення моральної шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що у позивача і ОСОБА_5, під час їх спільного проживання без реєстрації шлюбу, ІНФОРМАЦІЯ_1 народились діти - ОСОБА_8 та ОСОБА_9. Розпорядженням голови Житомирської районної державної адміністрацій Житомирської області від 01 липня 2015 року встановлено час спілкування ОСОБА_4 з його малолітніми дітьми, за попередньою домовленістю з матір'ю дітей ОСОБА_5 Зазначає, що мати дітей, їх дід ОСОБА_6 і баба ОСОБА_7 без його згоди викрали малолітніх дітей, чим позбавили можливості спілкуватися з ними та виховувати. Вважає, що такими діями порушені його права та права малолітніх дітей.

На підставі вищевикладеного, уточнивши позовні вимоги, ОСОБА_4 просив визнати дії відповідача ОСОБА_7, які полягали в самовільній зміні місця проживання дітей ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, без згоди батька дітей (позивача) з їх законного місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 на АДРЕСА_2 - протиправними; визнати дії ОСОБА_7, ОСОБА_6 які полягали в незаконному, насильницькому, без погодження батька ОСОБА_4, із застосуванням фізичної сили та нанесенням тілесних ушкоджень, 23 квітня 2015 року зміні місця проживання дітей 16 вересня 2014 року без згоди батька дітей (позивача), з їх законного місця проживання протиправними.

Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 17 травня 2017 року відмовлено в задоволенні позову.

Рішення суду першої інстанції мотивоване відсутністю протиправних дій зі сторони відповідачів, а посилання позивача на обставини самочинного викрадення дітей матір'ю, їх дідом і бабою є безпідставними.

Постановою Апеляційного суду Житомирської області від 05 лютого 2018 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що відсутні належні та допустимі докази на підтвердження того, що відповідачі чинять перешкоди позивачу у спілкуванні з дітьми.

У касаційній скарзі, поданій у квітні 2018 року до Верховного Суду, ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалені в справі судові рішення та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій не взяли до уваги, Конвенцію про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей, яка не перешкоджає ніякій особі, установі або органу, що заявляє про порушення прав, пов'язаних з поверненням дитини, прямо звернутися до судових або адміністративних органів будь-якої Договірної держави на основі положень цієї Конвенції. Зазначає, що дітей самовільно, без його згоди, забрали з їх постійного місця проживання.

31 липня 2018 року цивільну справу передано до Верховного Суду.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 402 ЦПК України визначено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Судами встановлено, що у позивача і ОСОБА_5, під час їх спільного проживання без реєстрації шлюбу, ІНФОРМАЦІЯ_1 народились діти - ОСОБА_8 та ОСОБА_9.

У вересні 2014 року ОСОБА_5 переїхала з будинку АДРЕСА_1 до своїх батьків в с. Зарічани, де з 26 вересня 2014 року діти почали відвідувати Зарічанську загальноосвітню школу І-ІІ ступенів Житомирського району Житомирської області.

Розпорядженням голови Житомирської районної державної адміністрації Житомирської області від 01 липня 2015 року встановлено час спілкування ОСОБА_4 з його малолітніми дітьми, за попередньою домовленістю з матір'ю дітей ОСОБА_5

Установлено, що 23 квітня 2015 року мати малолітніх дітей - ОСОБА_5 разом зі своїми батьками та дільничним приїхали в с. Рудня-Городище забрати дітей, оскільки батько дітей не повернув їх після вихідних днів, крім того у них не було попередньої домовленості з ОСОБА_4 про спілкування з дітьми у цей період.

Згідно із частинами першою, другою статті 162 СК України якщо один з батьків або інша особа самочинно, без згоди другого з батьків чи інших осіб, з якими на підставі закону або рішення суду проживала малолітня дитина, або дитячого закладу (установи), в якому за рішенням органу опіки та піклування або суду проживала дитина, змінить її місце проживання, у тому числі способом її викрадення, суд за позовом заінтересованої особи має право негайно постановити рішення про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання. Дитина не може бути повернута лише тоді, коли залишення її за попереднім місцем проживання створюватиме реальну небезпеку для її життя та здоров'я або обставини змінилися так, що повернення суперечить її інтересам.

Отже, при розгляді справи суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв'язки, місце навчання, психологічний стан, виходити з балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов'язком батьків діяти в її інтересах.

Установлено, що рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 29 жовтня 2015 року, визначено місце проживання малолітніх дітей ОСОБА_8 та ОСОБА_9 з матір'ю - ОСОБА_5

На підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, з урахуванням встановлених обставин, місцевий суд з висновками якого погодився апеляційний суд, встановивши, що діти проживають за місцем проживання матері, та зі своїми дідом та бабаю, надали оцінку обставинам справи крізь призму врахування найкращих інтересів дітей, дійшли правильного висновку про відсутність протиправних дій зі сторони відповідачів.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_4 про застосування до даних правовідносин Конвенції про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей не заслуговують на увагу, оскільки ця Конвенція була розроблена з метою запровадження міжнародно-правового механізму мирного та впорядкованого повернення дітей, протиправно вивезених або утримуваних на території іноземної держави, до держави їх постійного місця проживання.

Інші доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів попередніх інстанцій, обґрунтовано викладених у мотивувальних частинах судових рішень, та зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів щодо їх оцінки.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів попередніх інстанцій не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 17 травня 2017 року та постанову Апеляційного суду Житомирської області від 05 лютого 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:І. М. Фаловська В. С. Висоцька В. В. Пророк