Постанова

Іменем України

18 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 211/5627/16-ц

провадження № 61-695 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Пророка В. В. (суддя-доповідач), Висоцької В. С., Фаловської І. М.,

учасники справи:

позивач-ОСОБА_4,
відповідачі: Криворізька міжрайонна виконавча дирекція Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, приватне акціонерне товариствао «Північний гірничо-збагачувальний комбінат»,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу Криворізького відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області у складі колегії суддів: Зубакової В. П., Барильської А. П., Бондар Я. М., від 28 листопада 2017 року в справі за позовом ОСОБА_4 до Криворізької міжрайонної виконавчої дирекції Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» про зобов'язання проведення перерахунку розміру оплати періоду тимчасової непрацездатності.

Встановив:

У грудні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Криворізької міжрайонної виконавчої дирекції Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності (далі - Криворізька МВК Дніпропетровського ОВ ФССТВП), приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» (далі - ПрАТ «Північний ГЗК») про зобов'язання проведення перерахунку розміру оплати періоду тимчасової непрацездатності.

Позовна заява мотивована тим, що він працював на підприємстві ПрАТ «Північний ГЗК» електриком дільниці з ремонту та обслуговування електроустаткування ЦТВШГ. У 2014 року позивача мобілізованодо Збройних сил України, де він приймав участь в антитерористичної операції (далі - АТО). У 2015 році він був демобілізований зі Збройних сил України та повернувся на останнє місце роботи.

З 22 жовтня 2015 року по 09 листопада 2015 року позивач перебував на лікарняному, про що видано листок непрацездатності серії АГЧ № 647401, у зв'язку з чим йому виплачено допомогу по тимчасовій непрацездатності у розрахунку із мінімальної заробітної плати.

Посилаючись на Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та Закон України «Про військовий обов'язок та військову службу», якими передбачено, що учасникам бойових дій виплата коштів у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю повинна проводитися в розмірі 100 % середньої заробітної плати незалежно від стажу роботи, просив суд: зобов'язати ПрАТ «Північний ГЗК» провести перерахунок розміру оплати перших п'яти днів тимчасової непрацездатності згідно листка непрацездатності серії АГЧ № 647401 за період непрацездатності з 22 жовтня 2015 року по 09 листопада 2015 року та зобов'язати Криворізька МВК Дніпропетровського ОВ ФССТВП провести перерахунок розміру оплати починаючи з шостого дня непрацездатності за весь період згідно листка непрацездатності серії АГЧ № 647401 за період непрацездатності з 22 жовтня 2015 року по 09 листопада 2015 року.

Рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 червня 2017 року, з урахуванням ухвали Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 липня 2017 року про виправлення описки, в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивач, як особа яка протягом останніх дванадцяти місяців перед настанням страхового випадку має страховий стаж менше шести місяців, має право на допомогу по тимчасовій непрацездатності у розмірі, який розраховується з нарахованої заробітної плати, з якої сплачуються страхові внески, але в розрахунку на місяць не вище за розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом у місяці настання страхового випадку.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 листопада 2017 року рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 червня 2017 року скасовано та ухвалено нове рішення про задоволення позову. Зобов'язано ПрАТ «Північний ГЗК» провести ОСОБА_4 перерахунок розміру оплати перших п'яти днів тимчасової непрацездатності згідно листка непрацездатності серії АГЧ № 647401 за період непрацездатності з 22 жовтня 2015 року до 09 листопада 2015 року у відповідності до вимог пункту 11 статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» із розрахунку в розмірі 100 % середньої заробітної плати.

Зобов'язано Криворізьке відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування в Дніпропетровській області провести ОСОБА_4 перерахунок розміру оплати починаючи з шостого дня непрацездатності за весь період згідно листка непрацездатності серії АГЧ № 647401 за період непрацездатності з 22 жовтня 2015 року по 09 листопада 2015 року у відповідності до вимог пункту 11 статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» із розрахунку в розмірі 100 % середньої заробітної плати. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивоване тим, що висновки суду першої інстанції є передчасними, оскільки вони не ґрунтуються на матеріалах справи та вимогах закону.

У касаційній скарзі, поданій у січні 2018 року до Верховного Суду, Криворізьке відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції при розгляді справи дійшов односторонніх та передчасних висновків про задоволення позову, оскільки ним порушено норми матеріального права та неправильно застосовано норми процесуального права, що призвело до порушення прав відповідачів.

Сторони не скористалися правом на подання відзиву (заперечень) на касаційну скаргу.

17 квітня 2018 року вказану справу передано на розгляд Верховного Суду.

Частина третя статті 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, Верховний Суд вважає, що відсутні підстави для скасування рішення апеляційного суду, доводи касаційної скарги не підтверджують неправильного застосування судом при розгляді справи норм матеріального права, порушення норм процесуального права з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

До спірних правовідносин підлягають застосуванню такі норми права.

Відповідно до абзацу 1 статті46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до статті 18 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування», страхуванню у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності підлягають особи, які працюють на умовах трудового договору (контракту) на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форми власності та господарювання, у тому числі в іноземних дипломатичних та консульських установах, інших представництвах нерезидентів або у фізичних осіб, а також обрані на виборні посади в органах державної влади, органах місцевого самоврядування та в інших органах.

Відповідно до частини першої статті 19 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» право на матеріальне забезпечення та соціальні послуги за страхуванням у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності мають застраховані громадяни України, іноземці, особи без громадянства та члени їх сімей, які проживають в Україні, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України. Це право виникає з настанням страхового випадку в період роботи (включаючи час випробування та день звільнення), якщо інше не передбачено законом.

В частинах першій, другій статті 21 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» визначено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала страхуванню у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та за який щомісяця сплачено нею та роботодавцем або нею страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок, крім випадків, передбачених абзацом другим цієї частини. Страховий стаж обчислюється за даними персоніфікованого обліку відомостей про застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов'язкового державного соціального страхування, а за періоди до його запровадження - у порядку та на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше.

Згідно із частиною другою статті 4 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» до ветеранів війни належать: учасники бойових дій, інваліди війни, учасники війни.

В пункті 11 статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» зазначено, що учасникам бойових дій (статті 5, 6) надаються такі пільги - виплата допомоги по тимчасовій непрацездатності в розмірі 100 % середньої заробітної плати незалежно від стажу роботи.

Судами установлено, що ОСОБА_4 працює у ПрАТ «Північний ГЗК» електриком дільниці цеху технологічного водопостачання і шламового господарства.

У період з 14 серпня 2014 року по 27 вересня 2015 року позивач проходив військову службу за призовом під час мобілізації та, у відповідності до статті 119 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України), за ним зберігалося робоче місце та середній заробіток, який виплачувався у період з 14 серпня 2014 року по 01 січня 2015 року за рахунок коштів ПрАТ «Північний ГЗК», а з 01 січня 2015 року по 27 вересня 2015 року - за рахунок компенсації з державного бюджету.

Згідно посвідчення від 03 червня 2015 року серії НОМЕР_1, позивач має статус учасника бойових дій. З 22жовтня 2015 року по 09листопада 2015 року позивач перебував на лікарняному.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позову, оскільки право позивача на отримання допомоги по тимчасовій непрацездатності в розмірі 100 % середньої заробітної плати не залежить від стажу роботи тому, що ОСОБА_4 є учасником бойових дій.

Доводи касаційної скарги вказаних висновків суду апеляційної інстанції не спростовують, на законність та обґрунтованість судових рішень не впливають.

У касаційній скарзі відповідач посилається на те що суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку про задоволення позову та не взяв до уваги законодавство, яке регулює вказане питання.

Слід зазначити, що суд апеляційної інстанції надав належну правову оцінку вказаним доводам та обґрунтовано дійшов висновку про задоволення позову, оскільки Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» передбачена виплата допомоги по тимчасовій непрацездатності в розмірі 100 % середньої заробітної плати незалежно від стажу роботи учасникам бойових дій.

Інші доводи касаційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів, що не передбачено положеннями статті 400 ЦПК України, яким судами надана належна правова оцінка, на правильність висновків суду не впливають та їх не спростовують.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судових рішень.

Підстави для скасування судового рішення відсутні, а тому касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення без змін.

Враховуючи наведене, у суду касаційної інстанції відсутні підстави для зміни розподілу судових витрат судами попередніх інстанцій. Судовий збір за подання касаційної скарги слід покласти на особу, яка подала касаційну скаргу. Учасниками справи не заявлено до відшкодування судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 419 та підпунктом 4 пункту 1 Розділу ХIII «Перехідні положення» ЦПК України,

Постановив:

Касаційну скаргу Криворізького відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 листопада 2017 року залишити без змін.

Судовий збір за подання касаційної скарги покласти на Криворізьке відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: В. В. Пророк

В.С. Висоцька

І.М. Фаловська