Постанова

Іменем України

18 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 209/3051/16-ц

провадження № 61-33912св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Мартєва С. Ю. (суддя-доповідач), ЛеськоА. О., Штелик С. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5,

третя особа - Орган опіки та піклування - адміністрація Дніпровського району Кам'янської міської ради,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 06 березня 2017 року в складі судді Байбари Г. А. та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 липня 2017 року в складі колегії суддів: Варенко О. П., Городничої В. С., Лаченкової О. В.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У серпні 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5, за участю третьої особи - Органу опіки та піклування - адміністрації Дніпровського району Кам'янської міської ради, про позбавлення батьківських прав.

Позовна заява мотивована тим, що сторони з 16 лютого 2013 року перебували у шлюбі, у якому ІНФОРМАЦІЯ_2 народився ОСОБА_6

Із весни 2014 року вони припинили сімейно-шлюбні відносини та спільне проживання. 05 листопада 2015 року шлюб між ними розірвано.

Дитина зареєстрована та проживає разом із ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 23 жовтня 2015 року з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 стягнуто аліменти на малолітнього сина ОСОБА_7 в розмірі 1/4 частини доходів відповідача, але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 03 вересня 2015 року.

Рішення суду про стягнення аліментів відповідач не виконує, в добровільному порядку матеріальну допомогу на утримання сина не надає. Станом на 11 серпня 2016 року відповідач має заборгованість зі сплати аліментів в сумі 8 494,01 грн.

З моменту народження син знаходиться на її повному утриманні та вихованні. Відповідача не цікавлять потреби та інтереси дитини, він не приймає участі у вихованні сина, відсторонився від виконання своїх батьківських обов'язків. Дитина часто хворіє простудними захворюваннями, має проблеми мовлення, в зв'язку з чим перебуває на обліку у лікаря-невропатолога. Додатково дитина займається із спеціалістом-логопедом та відвідує курси раннього розвитку, щомісячна вартість яких становить 480,00 грн.

Відповідач негативно відноситься до ОСОБА_4, погрожує та провокує конфліктні ситуації, систематично проявляє до ОСОБА_4 та дитини фізичне насилля та жорстокість, має прихильність до вживання алкогольних напоїв. Через протиправну поведінку відповідача, ухилення від сплати аліментів та застосування з його боку до ОСОБА_4 та до малолітнього сина ОСОБА_7 фізичного насилля, вона зверталася із заявами до Дніпровського відділення поліції.

Оскільки відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків з виховання та утримання малолітнього сина ОСОБА_7, жорстоко поводиться з нею та з дитиною, ОСОБА_4 просила позбавити ОСОБА_5 батьківських прав стосовно малолітньої дитини ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, стягнути з відповідача на її користь судові витрати у справі.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 06 березня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що обмеження участі батька у вихованні дитини пов'язано з тим, що позивач свідомо чинила ОСОБА_5 перешкоди у спілкуванні із сином через неприязні стосунки, що склалися між сторонами після розірвання шлюбу.

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 липня 2017 року рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 06 березня 2017 року залишено без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги правильність висновків суду не спростовують.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить зазначені судові рішення скасувати, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, справу передати на новий апеляційний розгляд.

Касаційна скарга мотивована тим, що відповідач не приймає участі у вихованні дитини, не піклується про неї, не надає матеріальної допомоги на утримання сина.

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Суд установив, що 16 лютого 2013 року сторони уклали шлюб. ІНФОРМАЦІЯ_2 у сторін народився син ОСОБА_6 Рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 05 листопада 2015 року шлюб між сторонами розірвано.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 23 жовтня 2015 року з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на малолітнього сина ОСОБА_7 в розмірі ? частини доходів відповідача, але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісяця, починаючи з 03 вересня 2015 року до повноліття дитини.

Після припинення сімейно-шлюбних відносин малолітній син ОСОБА_7 проживає з ОСОБА_4 та зареєстрований разом із своєю матір'ю за адресою: АДРЕСА_1, а фактично проживає разом з нею за адресою: АДРЕСА_2, що підтверджується довідкою про склад сім'ї та актом про проживання від 14 липня 2016 року.

Відповідач не ухилявся від виконання батьківських обов'язків стосовно свого малолітнього сина ОСОБА_7, намагався бачитися та спілкуватися із дитиною, але позивач перешкоджала відповідачу приймати участь у вихованні сина, що підтверджується висновками за матеріалами журналу єдиного обліку заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення від 04 липня 2016 року № 5774, від 23 серпня 2016 року № 7487 за зверненнями відповідача про те, що колишня дружина ОСОБА_4 перешкоджає у побаченнях із сином.

15 вересня 2016 року адміністрацією Дніпровського району Кам'янської міської ради, за заявою ОСОБА_5, прийнято розпорядження № 86-р «Про порядок побачення ОСОБА_5 з малолітнім сином ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2.». Цим розпорядженням відповідачу визначений порядок побачення з малолітнім сином ОСОБА_7 у присутності матері ОСОБА_4 в неділю з 11.00 год. до 13.00 год. та в понеділок з 17.00 год. до 19.00 год. Крім того, у розпорядженні було звернуто увагу ОСОБА_4 на її обов'язок не ухилятися від виконання цього розпорядження та не чинити перешкод ОСОБА_5 у спілкуванні з сином.

Відповідач з 01 вересня 2016 року працював в ТОВ «Омега» Варус-16» вантажником, з його заробітної плати стягувалися аліменти на дитину та погашалася заборгованість за аліментами.

Згідно з висновком органу опіки та піклування - адміністрації Дніпровського району Кам'янської міської ради від 11 листопада 2016 року є недоцільним позбавлення відповідача батьківських прав, оскільки батько дитини намагається зустрічатися з сином згідно з графіком, відчуває відповідальність за виховання і розвиток дитини, працює, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває.

Установивши зазначені обставини, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, керуючись статтями 150, 155, 164 СК України, ухвалив законне рішення про відмову в позові.

Доводи касаційної скарги про те, що відповідач не приймає участі у вихованні дитини та не піклується про неї є безпідставними, оскільки були предметом розгляду судів першої та апеляційної інстанцій, їм надана відповідна правова оцінка. Суд установив, що обмеження участі батька у вихованні дитини пов'язано з тим, що позивач свідомо чинила ОСОБА_5 перешкоди у спілкуванні із сином через неприязні стосунки, що склалися між сторонами після розірвання шлюбу.

Суд касаційної інстанції зауважує, що позбавлення батьківських прав матері, батька дитини є надзвичайним заходом сімейно-правової відповідальності, яка настає при винній поведінці батьків або одного з них. Матеріали справи не містять доказів, які могли б стати достатньою підставою для застосування до відповідача такого крайнього заходу, як позбавлення його батьківських прав згідно зі статтею 164 СК України.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції та ухвалу суду апеляційної інстанції - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 06 березня 2017 року ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 липня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: С. Ю. Мартєв

А.О. Лесько

ОСОБА_3