Справа № 297/1026/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2018 року м. Берегове

Берегівський районний суд Закарпатської області в особі: головуючого Гал Л. Л., за участю секретаря Адамчо К.С., перекладача ОСОБА_1, представника позивача за довіреністю ОСОБА_2, відповідачки ОСОБА_3, відповідача ОСОБА_4, його представника за ордером адвоката ОСОБА_5, розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом 12-ої Державної пожежно-рятувальної частини Управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Закарпатській області до ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_10 обласна рада, третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів орган опіки і піклування Берегівської міської ради, про усунення перешкод в користування службовим приміщенням шляхом виселення,

в с т а н о в и в :

В травні 2018 року 12 Державна пожежно-рятувальна частина Управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Закарпатській області (далі ДПРЧ-12 УДСНС України у Закарпатської області) звернулась до Берегівського районного суду із позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 про усунення перешкод в користування службовим приміщенням шляхом виселення.

Згідно позиції позивача, викладеної у позові, їх будівля за адресою м.Берегове, вул.Флоріана, 1, належить до спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст області, власником якого є ОСОБА_10 обласна рада. Нерухоме майно майновий комплекс пожежного депо власником на підставі акту приймання-передачі від 25.11.2016 року передано в оперативне управління з правами балансоутримувача ДПРЧ-12 УДСНС України у Закарпатської області. З 1992 року на третьому поверсі адміністративної будівлі ДПРЧ-12 проживають відповідачі - сімя колишнього начальника даної частини, які там не зареєстровані, без будь-яких на це правових підстав. Так, ордер на їх вселення відсутній, вказана будівля не є житлом. Відповідач ОСОБА_4 із своєю сімєю створює перешкоди у належному використані службових приміщень, ДПРЧ-12 не може використовувати пожежне ДЕПО за його основним функціональним призначенням (а.с. 18-21).

Ухвалою Берегівського районного суду від 21.06.2018 року провадження у справі було відкрито та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження (а.с. 33).

Відповідачем ОСОБА_4 був поданий відзив, згідно якого він з 1978 року працював на різних посадах у структурі Державної пожежної охорони Державної служби України з Надзвичайних ситуацій (спочатку пожежним, потім начальником караулу, старшим майстром бази ГДЗС, заступником начальника пожежної частини, старшиною СДПЧ № 12). З 01 липня 1999 року він, відповідач ОСОБА_4, із родиною отримали від СДПЧ-12 м. Берегово у користування для проживання жиле службове приміщення, яке складається з 3-х жилих кімнат площею 60 кв. метрів, санвузлом, коридором і сантехнічним обладнанням, що знаходиться за адресою: Закарпатська обл., м. Берегове, вул. Флоріана, 1, на 3-ому поверсі. Надання даного житла у користування було погоджено вищестоящим обласним керівництвом, що підтверджується договором найму службових житлових приміщень в будівлі пожежного депо м. Берегово, актом здачі і приймання жилого службового приміщення. Тобто, вони, відповідачі, вже більше 19 років безперервно, відкрито та на законних підставах користуються житлом, наданим їм керівництвом Державної пожежної охорони Закарпатської області.

Тоді ж, аналогічне житло у цій самій будівлі та на цьому ж поверсі отримали у користування ще декілька інших родин, деякі з яких проживають там і до нині (а.с. 42-47).

08.08.2018 року ухвалою суду заявлений головуючим суддею Фейіром О.О. самовідвід у справі задоволений та справа у порядку ст.33 ЦПК України була перерозподілена мені, судді Гал Л.Л. (а.с. 108-109, 111).

Ухвалою Берегівського районного суду від 28.08.2018 року було задоволено клопотання представника позивача про прийняття заяви про збільшення позовних вимог, а саме залучено до справи у якості співвідповідачів ОСОБА_8 та ОСОБА_9 (а.с. 131-133, 134-135).

Ухвалами від 28.08.2018 року та від 19.09.2018 року у справі залучені в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору: на стороні відповідачів орган опіки і піклування Берегівської міської ради, так як відповідачі ОСОБА_8 і ОСОБА_9 є неповнолітніми, а на стороні позивача - ОСОБА_10 обласну раду власника майнового комплексу будівлі за адресою м.Берегове, вул.Флоріана, 1 (а.с. 140-141, 154-155).

Представник позивача ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав, викладених у позовній заяві.

Відповідачка ОСОБА_3, відповідач ОСОБА_4, його представника адвоката ОСОБА_5 позов заперечили.

Інші учасники судового процесу на розгляд справі по суті не зявились.

Відповідно до наданого висновку третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів орган опіки і піклування Берегівської міської ради у відповідності до вимог ст.125 ЖК УРСР заперечила проти прийняття рішення про виселення ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2, із приміщення за адресою м. Берегове, вул. Флоріана, 1, без надання іншого приміщення (а.с. 157-158).

Судом встановлені наступні фактичні обставини.

Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 29.11.2005 року власником комплексу за адресою м.Берегове, вул.Флоріана, 1, є ОСОБА_10 обласна рада, за якою зареєстровано вказане комунальне майно. 25.11.2016 року відповідно до акту приймання-передачі воно передане в оперативне управління з правами балансоутримувача 12-ої Державної пожежно-рятувальної частини Управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Закарпатській області (а.с. 24-25, 22-23).

Також судом встановлено, у даному нерухомому майні в будівлі пожежного депо в окремих приміщеннях проживають чотири сімї колишніх співробітників ДСНС без реєстрації, одна з яких сімя відповідача ОСОБА_4, яка займає приміщення із трьох кімнат, загальною площею 67,8 кв.метрів. Вказане доведено відповідним актом та доповідною запискою та поясненнями сторін (а.с. 26, 27).

Відповідно до відзиву та пояснень по суті відповідача ОСОБА_4 у спірному приміщені проживає він разом із дружиною ОСОБА_3 та дітьми: повнолітньою донькою ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, малолітніми - донькою ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, та сином ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2. Син ОСОБА_11 та вказана у позові як відповідачка - донька ОСОБА_6 вже рік за вказаною адресою не проживають.

Даний факт підтвердила в судовому засіданні відповідачка ОСОБА_3, а представник позивача ОСОБА_2 показала, що конкретний склад сімї відповідача ОСОБА_4 колишнього співробітника ДСНС, їм не відомий.

Спірне приміщення відповідач ОСОБА_4 отримав у користування на підставі договору найму службових житлових приміщень в будівлі пождепо та акту здачі і приймання жилого службового приміщення від 01 липня 1999 року, укладеного із керівництвом СДПЧ-12 м.Берегове (а.с. 48-49, 50).

Представник позивача вважала, що адміністративна будівля не є житлом, і в 1999 році не мала статусу жилого службового приміщення та вказаний договір найму в Управлінні Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Закарпатській області не зареєстрований, тому відповідач необґрунтовано посилається у заперечені на житлові норми законодавства та у відповідності на захист прав 12-ої Державної пожежно-рятувальної частини відповідачів слід виселити із службового приміщення, яке знаходиться на третьому поверсі. В позовної заяви також посилається на ст.109 ЖК УРСР із глави «Користування жилими приміщеннями в будинках державного і громадського житлового фонду», хоча комплекс будівлі до такого житлового фонду не належить.

Крім того, представник позивача у позові посилається на ст.391 ЦК України, згідно якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

При цьому положення статі 391 ЦК України підлягають застосуванню лише в тих випадках, коли між сторонами не існує договірних відносин і майно перебуває у користуванні відповідача не на підставі укладеного з позивачем договору.

Оскільки відповідач ОСОБА_4 та члени його сімї в 1999 році на підставі договору найму вселились у спірне приміщення, який ніким не припинений, в судовому порядку незаконним не визнаний, отже є чинним, тому суд приходить до висновку, що відповідачі проживають там на законних підставах.

Суд вважає, що вказаний спір пов'язаний із житловими правами відповідачів, тому до його вирішення слід застосовувати норми, на які посилався у відзиві відповідач ОСОБА_4.

Так, відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

За змістом статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен має право на повагу до свого житла. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоровя чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Крім того, у рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кривіцька та Кривіцький проти України» викладені загальні принципи тлумачення статті 8 Конвенції щодо права на повагу до свого житла.

Зокрема, Європейський суд з прав людини констатував, що «згідно з Конвенцією поняття «житло» не обмежується приміщенням, яке законно займано або створено. Чи є конкретне місце проживання «житлом», яке підлягає захисту на підставі пункту 1 статті 8 Конвенції, залежить від фактичних обставин, а саме - від наявності достатніх та триваючих звязків із конкретним місцем» (KRYVITSKA AND KRYVITSKYY v. UKRAINE, № 30856/03, § 40, ЄСПЛ, від 02 грудня 2010 року).

Відповідно до ч.4 ст. 9 ЖК УРСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Нормою ст. 125 ЖК УРСР встановлено імперативне правило, відповідно до якого без надання іншого жилого приміщення у випадках, зазначених у статті 124 цього Кодексу, не може бути виселено, зокрема: осіб, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації, що надали їм службове жиле приміщення, не менш як десять років; пенсіонерів по старості.

Встановлено,що відповідач ОСОБА_4 з 1978 року працював на різних посадах у структурі Державної пожежної охорони Державної служби України з Надзвичайних ситуацій, тобто більше 19 років, є пенсіонером, та самим представником позивача вказана обставина була підтверджена (а.с. 55, 57).

Отже, суд приходить до висновку, що права позивача - 12-ої Державної пожежно-рятувальної частини відповідачами порушені не були, позовні вимоги безпідставні, а тому у позові слід відмовити повністю.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 141, 259, 263, 265, 268, 352, 354, 355 ЦПК України, ст.47 Конституції України, ст. ст.9, 125 ЖК УРСР, ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, суд

р і ш и в :

В задоволені позову 12-ої Державної пожежно-рятувальної частини Управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Закарпатській області, м.Берегове, вул.Флоріана, 1, , до ОСОБА_4, мешканця ІНФОРМАЦІЯ_4, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, ОСОБА_3, мешканки ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_6, мешканки ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_7, мешканки ІНФОРМАЦІЯ_4, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2, ОСОБА_8, мешканки ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_9, мешканця ІНФОРМАЦІЯ_4, третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_10 обласна рада, м.Ужгород. пл.Народна, 4, , третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів орган опіки і піклування Берегівської міської ради, м.Берегове вул.Б.Хмельницького, 7, про усунення перешкод в користування службовим приміщенням шляхом виселення - відмовити повністю.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обовязки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду;

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана через Берегівський районний суд до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_12.