Постанова

Іменем України

24 вересня 2018 року

м. Київ

справа № 161/9805/15-ц

провадження № 61-40236св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Луспеника Д.Д. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач, відповідач - публічне акціонерне товариство «Златобанк»,

представник публічного акціонерного товариства «Златобанк» - Модлінський Назар Олегович,

позивач, відповідач - ОСОБА_5, приватне підприємство «Лардо Трейд»

представник ОСОБА_5 - ОСОБА_6,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26 січня 2018 року у складі судді Олексюка А. В. та постанову Апеляційного суду Волинської області від 29 травня 2018 року у складі колегії суддів: Шевчук Л. Я., Киці С. І., Грушицького А. І.,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2014 року публічне акціонерне товариство «Златобанк» (далі - ПАТ «Златобанк») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 04 липня 2012 року між ПАТ «Златобанк» і приватним підприємством «Лардо Трейд» (далі - ПП «Лардо Трейд») було укладено кредитний договір, за умовами якого ПП «Лардо Трейд» отримало кредит у розмірі 3 000 000,00 грн зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 22 % річних на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення кредиту до 03 липня 2014 року.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, 04 липня 2012 року між ПАТ «Златобанк» і ОСОБА_5 було укладено договір поруки, згідно з яким останній поручилася перед кредитором за повне і своєчасне виконання ПП «Лардо Трейд» своїх зобов'язань перед ПАТ «Златобанк».

У зв'язку з неналежним виконанням позичальником умов кредитного договору від 04 липня 2012 року станом на 12 грудня 2014 року утворилась заборгованість у розмірі 3 200 171,30 грн, яка складається із: заборгованості за кредитом у розмірі 2 920 000,00 грн, заборгованості за процентами за користування кредитом у розмірі 263 909,98 грн, пені у розмірі 11 258,88 грн, штрафу у розмірі 5 000,00 грн і трьох процентів за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання у розмірі 2,44 грн, яку ПАТ «Златобанк» просило стягнути солідарно з ПП «Лардо Трейд» і ОСОБА_5

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 лютого 2017 року позов ПАТ «Златобанк» до ПП «Лардо Трейд», ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором в частині позовних вимог до ПП «Лардо Трейд» залишено без розгляду.

Заперечуючи проти задоволення позову ПАТ «Златобанк», ОСОБА_5 у лютому 2016 року пред'явив зустрічний позов до ПАТ «Златобанк», ПП «Лардо Трейд» про визнання недійсним договору поруки.

Зустрічна позовна заява мотивована тим, що договір поруки від 04 липня 2012 року з ПАТ «Златобанк» він не укладав і не підписував, тому ОСОБА_5 на підставі статей 203, 215 ЦК України просив визнати цей договір поруки недійсним.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29 лютого 2016 року прийнято до спільного розгляду з позовом ПАТ «Златобанк» до ПП «Лардо Трейд», ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором зустрічний позов ОСОБА_5 до ПАТ «Златобанк», ПП «Лардо Трейд» про визнання недійсним договору поруки.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26 січня 2018 року позов ПАТ «Златобанк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ПАТ «Златобанк» заборгованість за кредитним договором від 04 липня 2012 року у розмірі 3 195 171,30 грн, яка складається із: заборгованості за кредитом у розмірі 2 920 000,00 грн, заборгованості за процентами за користування кредитом у розмірі 263 909,98 грн, пені у розмірі 11 258,88 грн і трьох процентів за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання у розмірі 2,44 грн

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ПАТ «Златобанк» судовий збір у розмірі 3 654,00 грн.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідно до статей 526, 530, 554 ЦК України зобов'язання повинно виконуватися належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору, тому, встановивши, що основне зобов'язання за кредитним договором не виконано, суд стягнув заборгованість із поручителя. Оскільки позивач за зустрічним позовом у порушення вимог статей 12, 81 ЦПК України не надав суду належних і допустимих доказів на підтвердження підстав недійсності правочину, встановлених статтями 203, 215 ЦК України, суд відмовив у задоволенні цих вимог.

Постановою Апеляційного суду Волинської області від 29 травня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_5 залишено без задоволення. Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26 січня 2018 року залишено без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що суд першої інстанції правильно виходив із того, що у зв'язку з неналежним виконанням позичальником умов кредитного договору у нього виникла заборгованість, яка підлягає стягненню з поручителя. Розмір кредитної заборгованості відповідає умовам договору та вимогам закону. Встановивши, що відповідно до висновку судової почеркознавчої експертизи від 09 серпня 2017 року № 167 ОСОБА_5 не підписував договір поруки від 04 липня 2012 року, при цьому підписав два договори від 03 липня 2014 року і від 18 липня 2014 року про внесення змін до договору поруки від 04 липня 2012 року. Крім того, на час укладення кредитного договору від 04 липня 2012 року між ПАТ «Златобанк» і ПП «Лардо Трейд», ОСОБА_5 займав посаду директора ПП «Лардо Трейд» та від імені підприємства підписав цю угоди та додаткові угоди до цього договору, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що дії ОСОБА_5 були спрямовані на виникнення правовідносин поруки. Отже, підстав для задоволення його зустрічного позову немає.

У касаційній скарзі ОСОБА_5, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить судові рішення скасувати і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ПАТ «Златобанк» відмовити, а його зустрічний позов - задовольнити.

Касаційна скарга мотивована тим, що висновком судової почеркознавчої експертизи від 09 серпня 2017 року № 167 встановлено, що договір поруки від 04 липня 2012 року він не підписував, що вказує на відсутність його волевиявлення на укладення цього правочину. Отже, суди безпідставно відмовили у задоволенні його вимог. Крім того, задовольняючи позов ПАТ «Златобанк», суди не звернули увагу, що постановою господарського суду Волинської області від 12 січня 2017 року визнано ПП «Лардо Трейд» банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру, ухвалою господарського суду Волинської області від 26 квітня 2017 року ліквідовано юридичну особу - ПП «Лардо Трейд», державну реєстрацію юридичної особи припинено 05 травня 2017 року.Відтак, договір поруки згідно з приписами частини першої статті 599 ЦК України є припиненими у зв'язку з ліквідацією божника та припиненням основного зобов'язання відповідно до вимог статті 609 ЦК України.

Відзив на касаційну скаргу учасниками справи не подано.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Встановлено й вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з дотриманням норм процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Судом установлено, що 04 липня 2012 року між ПАТ «Златобанк» і ПП «Лардо Трейд» в особі директора ОСОБА_5 було укладено кредитний договір, за умовами якого ПП «Лардо Трейд» отримало кредит у розмірі 3 000 000,00 грн зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 22 % річних на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення кредиту до 03 липня 2014 року.

Згідно з пунктом 2.1 кредитного договору надання позичальнику кредитних коштів в межах максимального ліміту за кредитною лінією здійснюється банком, в тому числі, після набуття чинності цим кредитним договором за умови укладення договорів забезпечення з позичальником та/або будь-якими третіми особами, а саме: договору поруки фізичної особи ОСОБА_5

На виконання положень пункту 2.1 кредитного договору та з метою забезпечення виконання зобов'язань за цим договором, 04 липня 2012 року між ПАТ «Златобанк» і ОСОБА_5 було укладено договір поруки, за умовами якого поручитель зобов'язався відповідати за повне та своєчасне виконання боржником своїх боргових зобов'язань перед кредитором за кредитним договором.

31 липня 2013 року між ПАТ «Златобанк» і ПП «Лардо Трейд» в особі директора ОСОБА_5 було укладено договір про внесення змін № 1 до кредитного договору, за умовами якого пункти 1.4 і 1.6 кредитного договору викладені у новій редакції. Зокрема, кінцевою датою повернення кредиту визначено 03 липня 2014 року та встановлено новий графік зниження максимального ліміту кредитної лінії.

01 квітня 2014 року між ПАТ «Златобанк» і ПП «Лардо Трейд» в особі директора ОСОБА_5 було укладено договір про внесення змін № 2 до кредитного договору, за умовами якого пункти 1.4, 3.4, 3.4.19 кредитного договору викладено у новій редакції.

18 липня 2014 року між ПАТ «Златобанк» і ПП «Лардо Трейд» в особі директора ОСОБА_5 було укладено договір про внесення змін № 4 до кредитного договору, за умовами якого пункт 1.5 кредитного договору викладено у новій редакції. Зокрема, було пролонговано сплату процентів у розмірі 28 %, а з 21 липня 2014 року у розмірі 25 % річних.

03 липня 2014 року і 18 липня 2014 року між ПАТ «Златобанк» і ОСОБА_5 були укладені договори про внесення змін до договору поруки, відповідно до яких пункт 2.1.1 договору поруки було викладено у новій редакції.

Статтею 1054 ЦК України передбачено що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтею 543 ЦК України у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України).

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).

Встановивши, що основне зобов'язання за кредитним договором не виконано суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, відповідно до статей 526, 530, 554 ЦК України дійшов правильного висновку про стягнення заборгованості за цим договором із поручителя. При цьому суди перевірили розмір кредитної заборгованості, який відповідає вимогам закону та умовам договору.

Доводи касаційної скарги про припинення поруки відповідно до вимог статей 559, 609 ЦК України у зв'язку з ліквідацією божника є безпідставними з огляду на наступне.

Згідно з частиною першою статті 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Частиною першою статті 598, статтею 599 ЦК України передбачено, що зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 609 ЦК України встановлено, що зобов'язання припиняється ліквідацією юридичної особи (боржника або кредитора), крім випадків, коли законом або іншими нормативно-правовими актами виконання зобов'язання ліквідованої юридичної особи покладається на іншу юридичну особу, зокрема за зобов'язаннями про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю.

Правовий аналіз зазначених норм матеріального права свідчить про те, що припинення основного зобов'язання внаслідок ліквідації юридичної особи - боржника за цим зобов'язанням не припиняє поруки, якщо кредитор реалізував своє право на стягнення заборгованості до припинення юридичної особи - боржника.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 29 березня 2017 року у справі № 6-2013цс16.

Оскільки у справі, яка переглядається, право на стягнення з поручителів заборгованості шляхом звернення до суду з позовом (травень 2016 року) було реалізоване кредитором до ліквідації боржника (травень 2017 року), то ліквідація останнього не свідчить про припинення зобов'язання поручителя.

Наявний чинний запис про ліквідацію ПП «Лардо Трейд» у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців не свідчить про припинення основного зобов'язання та договору поруки, оскільки моментом реалізації кредитором права на захист порушеного права до ліквідації боржника є звернення до суду із позовом.

Також колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, про відмову в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5

Згідно зі статтею 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільству, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

За положеннями статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Підставою недійсності правочину, як це передбачає частина 1 статті 215 ЦК України, є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

У разі не підписання договору особою, зазначеною в ньому як сторона, за умови підтвердження цього факту належними доказами, при встановленні, що нею не вчинялись дії, спрямовані на виникнення відповідних правовідносин, такий договір за позовом цієї особи (або іншої заінтересованої особи) може бути визнаний недійсним у зв'язку з невідповідністю його до вимог частин 3 і 5 статті 203 ЦК, а саме: волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно з висновком судової почеркознавчої експертизи від 09 серпня 2017 року № 167, проведеної Волинським науково-дослідним експертно-криміналістичним центром Міністерства внутрішніх справ України, підписи, розміщені в графах «Поручитель», «Підпис» та «ОСОБА_5» у договорі поруки від 04 липня 2012 року, укладеному між ПАТ Златобанк» і ОСОБА_5, - виконані не ОСОБА_5, а іншою особою з наслідуванням підпису ОСОБА_5

Підпис у правому нижньому куті на лицевій стороні першого аркуша і підпис у графі «ОСОБА_5» в договорі про внесення змін від 03 липня 2014 року до договору поруки від 04 липня 2012 року, укладеного між ПАТ Златобанк» і ОСОБА_5, - виконані ОСОБА_5

Підписи в графах «від Поручителя», «ОСОБА_5» у договорі про внесення змін від 18 липня 2014 року до договору поруки від 04 липня 2012 року, укладеного між ПАТ «Златобанк» і ОСОБА_5, - виконані ОСОБА_5

Отже, висновком судової експертизи встановлено, що ОСОБА_5 договір поруки не підписував, а підписав два договори про внесення змін до цього договору.

ОСОБА_5 не заперечує, що кредитний договір і договори про внесення змін до нього підписані ним як директором ПП «Лардо Трейд». Отже, ці обставини відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України доказуванню не підлягають, оскільки суд не мав обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин.

Крім того, судом встановлено, що у пункті 2.1 кредитного договору від 04 липня 2012 року, укладеного між ПАТ «Златобанк» і ПП «Лардо Трейд» в особі директора ОСОБА_5, сторонами погоджено, що надання позичальнику кредитних коштів в межах максимального ліміту за кредитною лінією здійснюється банком, у тому числі, після набуття чинності цим кредитним договором за умови укладення договорів забезпечення з позичальником та/або будь-якими третіми особами, а саме: договору поруки фізичної особи ОСОБА_5

У частині першій статті 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з частиною другою статті 80 ЦПК України питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні (стаття 110 ЦПК України).

Таким чином, суд відповідно до вимог статей 89, 110 ЦПК України дійшов правильного висновку, що висновки експертизи не свідчать про відсутність волевиявлення ОСОБА_5 на укладення оспорюваного договору поруки, оскільки ці доводи зустрічного позову спростовуються іншими фактичними обставинами, встановленими судом, та наданими доказами, зокрема: підписання ОСОБА_5 договорів від 03 липня 2014 року і від 18 липня 2014 року про внесення змін до договору поруки від 04 липня 2012 року, крім того, на час укладення кредитного договору від 04 липня 2012 року між ПАТ «Златобанк» і ПП «Лардо Трейд», ОСОБА_5 займав посаду директора ПП «Лардо Трейд» та від імені підприємства підписав цю угоди та додаткові угоди до цього договору. На підставі вказаного суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що дії ОСОБА_5 були спрямовані на виникнення правовідносин поруки, отже підстав для задоволення його зустрічного позову немає.

Доводи касаційної скарги в цій частині фактично стосуються переоцінки доказів та встановлених на їх підставі обставин справи, що знаходиться за межами повноважень суду касаційної інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26 січня 2018 року та постанову Апеляційного суду Волинської області від 29 травня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: Д. Д. Луспеник

Б. І. Гулько

Ю. В. Черняк