Справа № 347/2408/17
Провадження № 22-ц/4808/21/18
Головуючий у 1 інстанції Гордій В. І.
Суддя-доповідач Мелінишин
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2018 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого (суддя-доповідач) Мелінишин Г.П.

суддів: Пнівчук О.В., Томин О.О.

за участю секретаря Мельник О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Косівського районного суду в складі судді Гордія В.І., ухвалене 11 квітня 2018 року в м. Косові Івано-Франківської області у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитною лінією,

в с т а н о в и в:

У грудні 2017 року АТ «Дельта Банк» звернувся в суд із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитною лінією.

Позовна заява мотивована тим, що 8 жовтня 2013 року шляхом акцептування банком пропозиції клієнта відповідно до умов заяви №001-08513-08101 між сторонами укладено кредитну угоду. Згідно з її умовами банк відкриває відповідачу картковий рахунок НОМЕР_1 в національній валюті України - гривні та встановлює ліміт кредитної лінії у розмірі 100 000,00 грн. Позивач належним чином виконав свої зобов'язання та надав позичальнику вказану суму коштів. Проте, в зв'язку з неналежним виконанням зобов'язань за договором останній допустив заборгованість, яка станом на 6 жовтня 2017 року складає 89 490,00 грн, з них: 67 080,00 грн - прострочене тіло кредиту, 22 410,00 грн - заборгованість за відсотками.

Заочним рішенням Косівського районного суду від 11 квітня 2018 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитною лінією №001-08513-081013 у розмірі 89 490,00 грн, а також 1600,00 грн сплаченого судового збору.

Рішення місцевого суду мотивовано тим, що ОСОБА_1 належно не виконував умови кредитної угоди, внаслідок чого виникла заборгованість по простроченому тілу кредиту - 67 080,00 грн, заборгованість за відсотками - 22 410,00 грн, всього на загальну суму 89 490,00 грн. При цьому cуд вважав, що банк звернувся за захистом порушеного права в межах позовної давності. Тому вказана сума заборгованості підлягає стягненню з відповідача.

Ухвалою Косівського районного суду від 31 травня 2018 року заяву ОСОБА_1, в інтересах якого діяв адвокат ОСОБА_2, про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи. Просить рішення скасувати, ухваливши нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом не застосовано позовну давність, про що його представник заявляв у суді. Так, з наданого до позовної заяви розрахунку заборгованості вбачається, що позичальник порушив свої зобов'язання у лютому 2014 року. Саме з цього часу у позивача виникло право на звернення до суду. Відповідно розпочато нарахування штрафних санкцій. Прострочено ним також платіж за травень, червень, серпень та вересень 2014 року. Відтак, загальна позовна давність щодо стягнення заборгованості за кредитом спливла у вересні 2017 року. Разом з тим, з позовом до суду банк звернувся лише 7 листопада 2017 року.

На думку апелянта банком неправильно обчислено і суму заборгованості. Так, за період з жовтня по листопад 2014 року ним сплачено 27 370,00 грн, тоді як за вказаний період тіло кредиту зменшилось лише на 2 000,00 грн.

Також не враховано, що для вимоги про стягнення неустойки законом встановлена спеціальна позовна давність тривалістю один рік.

Крім того, судом порушено норми процесуального права. Приймаючи до розгляду позовну заяву банку суд не звернув увагу, що вона подана без дотримання вимог закону, оскільки до неї не долучено оригінал довіреності. Відповідно на час розгляду справи не було відомо чи перебував повірений у трудових відносинах з позивачем, а отже чи міг представляти його інтереси.

Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» не скористалось своїм правом на подання відзиву.

Згідно із абзацом третім пункту 3 розділу XII Прикінцеві та Перехідні положення Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та пунктом 8 розділу XIII Перехідних положень Цивільного процесуального Кодексу України в редакції Закону України від 03.10.2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжували здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

У зв'язку з ліквідацією Апеляційного суду Івано-Франківської області, враховуючи положення ч.6 статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у частині виконання рішень про утворення судів та п. 3 ч.1 ст. 31 ЦПК України дану справу передано для розгляду до Івано-Франківського апеляційного суду.

В засідання апеляційного суду ОСОБА_1 та представник АТ «Дельта Банк» не з'явилися повторно будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи. Відтак, відповідно до ст. 372 ЦПК України перешкод розглядові справи у їх відсутності не встановлено.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд дійшов висновку, що скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Як передбачено ч. 1 ст. 627, ст. 629 ЦК України згідно статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Як правильно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи відповідно до умов заяви №001-08513-081013 від 8 жовтня 2013 року між АТ «Дельта Банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитну угоду шляхом акцептування Банком пропозиції клієнта (а.с.5).

Згідно з п.п. 2.1.-2.4. частини 2 договору банк відкрив відповідачу картковий рахунок НОМЕР_1 в гривнях та встановив ліміт кредитної лінії у розмірі 100 000,00 грн зі строком ліміту кредитної лінії - 364 календарні дні.

Пунктом 2.1. частини 3 договору передбачено, що моментом прийняття (акцепту) банком пропозиції, щодо укладення договору, а отже моментом укладання договору на умовах, описаних в пропозиції та правилах, вважатиметься дата відкриття банком рахунку.

Кредитування рахунку в межах кредитної лінії здійснюється протягом строку, визначеного у п.2.4. частини 2 пропозиції. Кожен наступний ліміт кредитної лінії надається після спливу строку надання попередньої, на умовах, погоджених сторонам у пропозиції та не потребує підписання додаткових угод до пропозиції (п.2.4. частини 3 договору).

Відповідно до п. 7.1. частини 3 договору ОСОБА_1 погодився, що складовою та невід'ємною частиною цієї пропозиції є правила та тарифи банку, з якими він попередньо ознайомлений, повністю згоден, їх зміст розуміє й положення яких неухильно зобов'язується дотримуватися.

Тарифами на обслуговування поточного рахунку з використанням платіжної картки тарифний пакет «Готівочка 2013 Лояльна» визначено, що частка обов'язкового погашення тіла кредиту - 2,00 % від суми встановленого кредитного ліміту за наявності використаних коштів станом на день розрахунку, але не більше ніж сума використаних коштів. Клієнт зобов'язаний щомісяця погашати частину заборгованості у вигляді обов'язкового мінімального платежу, який складається із частки обов'язкового погашення тіла кредиту, нарахованих процентів за кредит (тариф1.3.1.), плата за обслуговування (тариф 1.4.), недозволеного овердрафту, процентів за недозволений овердрафт (тариф 1.3.3.), штрафу за прострочену заборгованість (тариф 3.1.) та суми заборгованостей минулих періодів.

Як вбачається із матеріалів справи відповідач належним чином не виконував умови кредитного договору, у зв'язку із чим допустив заборгованість. Відповідно до наданого розрахунку станом на 6 жовтня 2017 року заборгованість складає 89 490,00 грн. З них, зокрема: 67 080,00 грн - прострочене тіло кредиту, 22 410,00 грн - заборгованість за відсотками (а.с.4).

На спростування цієї суми заборгованості належних та допустимих доказів як суду першої інстанції, так апеляційному суду ОСОБА_1 не надав.

При цьому доводи апелянта про те, що сплачені ним за період з жовтня по листопад 2014 року кошти не зараховані на погашення зобов'язань за кредитом не заслуговують на увагу.

Зі змісту вказаного розрахунку вбачається, що сплачені за цей період кошти зараховані на оплату простроченої заборгованості по тілу кредиту, простроченої заборгованості за комісією та іншими нарахуваннями, пені, а також частки обов'язкового погашення тіла кредиту та інших обов'язкових платежів.

Окрім того, саме по собі невизнання суми заборгованості за відсутності підтвердженого письмовими доказами власного розрахунку не може слугувати підставою для висновку про неправильний розмір заборгованості, що визначений банком та стягнутий судом.

За таких обставин суд першої інстанції обґрунтовано стягнув із відповідача на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором в загальному розмірі 89 490,00 грн.

Колегія суддів вважає також вірними висновок суду щодо відсутності підстав для застосування позовної давності виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст. 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Частина друга ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Згідно зі ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.ч.1,5 ст. 261 ЦК України).

Відтак, початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Із розрахунку заборгованості встановлено, що останній платіж за кредитом позичальником здійснено 23 січня 2015 року. До суду з даним позовом АТ «Дельта Банк» звернувся 12 грудня 2017 року. При цьому вимоги про стягнення неустойки у вигляді штрафу або пені ним не заявлено.

Таким чином, позивач звернувся до суду за захистом своїх порушених прав в межах загальної позовної давності.

Аналогічно не заслуговують на увагу і доводи апеляційної скарги щодо порушення судом норм процесуального права.

Відповідно до ч.8 ст.119 ЦПК України (в редакції чинній на час пред'явлення позову) якщо позовна заява подається представником позивача, до позовної заяви додається довіреність чи інший документ, що підтверджує його повноваження.

Повноваження представника юридичної особи підтверджуються її довіреністю, яка видається за підписом посадової особи, уповноваженої на це законом, статутом або положенням, посвідченою печаткою юридичної особи (частини 1, 3 ст. 42 ЦПК 2004 року).

Як видно з матеріалів справи позовна заява від імені АТ «Дельта Банк» підписана представником Романченко А.С. на підставі довіреності від 10 жовтня 2017 року, яка видана АТ «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Кадировим В.В. (а.с.2-3,11).

Зі змісту довіреності вбачається, що АТ уповноважило Романченко А.С. представляти інтереси довірителя, зокрема, у місцевих судах. Для виконання цієї довіреності в межах наданих повноважень повіреному надано право розписуватися на документах від імені довірителя та завіряти копії документів на їх відповідність оригіналу; подавати будь-які листи, звернення, заяви, в тому числі позовні заяви. Довіреність видана без права передоручення третім особам та втрачає чинність в момент припинення трудових відносин повіреного з довірителем або 29 грудня 2017 року (в залежності від того, яка подія відбудеться раніше).

Завірена та скріплена печаткою АТ «Дельта Банк» копія відповідної довіреності міститься в матеріалах справи.

Відтак, на думку колегії суддів, Романченко А.С. як представник позивача з урахуванням наданих їй довіреністю повноважень, мала право на звернення до суду та подання позовної заяви.

За змістом ст.375 ЦПК суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що рішення ухвалено судом першої інстанції відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права, на підставі повно, всебічно з'ясованих обставин справи.

Доводи апеляційної скарги правильності висновків місцевого суду не спростовують, а тому підстав для його скасування не встановлено.

Частиною шостою статті 19 ЦПК України визначено, що справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності є малозначними справами.

Оскільки ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа незначної складності, то вона відноситься до малозначних справ.

За приписами п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381 - 384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а заочне рішення Косівського районного суду від 11 квітня 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий Г.П. Мелінишин

Судді: О.В. Пнівчук

О.О. Томин

Повний текст постанови виготовлено 18 жовтня 2018 року.