РІШЕННЯ

Іменем України

Справа № 133/5/18

16.10.18

КОЗЯТИНСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ

В складі головуючого - судді Сороки Д.В.

за участю секретаря судового засідання Пясковської Н.А.

розглянувши за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 28.07.2009,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 28.07.2009.

Свої вимоги мотивував тим, що відповідно до відповідно до укладеного договору № б/н від 28.07.2009 ОСОБА_1 отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Щодо зміни кредитного ліміту банк керується п.3.2, п. 3.3 Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт.

Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком, відповідно до п. 3.3 Умов та Правил надання банківських послуг.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг", "Правилами користування платіжною карткою", затверджених наказом № СП-2010-256 від 06.03.2010 та "Тарифами Банку", які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві.

При укладанні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України. Згідно цієї статті ЦК договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому "Тарифами Банку", які викладені на банківському сайті з розрахунку 360 календарних днів на рік, що підтверджується п.5.5 "Правил користування платіжною карткою".

Одночасно пунктом 5.3 Умов та правил надання банківських послуг передбачена можливість односторонньої зміни тарифів та інших невід'ємних частин договору. Таким чином, розмір відсоткової ставки за кредитом може змінюватись банком за умови інформування позичальника шляхом надання виписки по картковому рахунку на умовах, зазначених в п.4.9. Умов та правил надання банківських послуг. Відповідно до п. 6.3 до обов'язків позичальника відноситься отримання виписки про стан картрахунків та про здійснені операції по картрахункам.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов'язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки.

ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" свої зобов'язання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором.

Відповідно до п.6.5 Умов та Правил надання банківських послуг, позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором.

Згідно статей 526, 527, 530 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Згідно п. 6.6 Умов надання банківських послуг, у разі невиконання зобов'язань за Договором, на вимогу банку виконати зобов'язання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та овердрафту), оплати винагороди банку.

Власник карти зобов'язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення овердрафту, згідно п.6.7 Умов та правил надання банківських послуг.

Відповідно до п. 8.6 Умов надання банківських послуг, при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову.

Відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором.

Таким чином, у порушення умов кредитного договору, а також ст. ст. 509, 526. 1054 ЦК України, відповідач зобов'язання за вказаним договором не виконав.

Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов'язання за даним договором.

Статтею 525 ЦК України передбачена недопустимість односторонньої відмови від зобов'язання.

Згідно ч.2 ст. 615 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання.

Відповідно до п.5.6 "Правил користування платіжною карткою", боржник доручає списувати з будь якого рахунку відкритого в банку , зокрема, з картрахунку грошові кошти для здійснення платежу з ціллю повного або часткового погашення боргових зобов'язань.

Відповідно до п. 6.4 "Умов та правил надання банківських послуг", за незгодою зі зміною Правил та/або "Тарифів банку", які викладені на банківському сайті позичальник зобов'язується надати банку письмову заяву про розірвання цього договору та погасити виниклу перед банком заборгованість.

На підставі п. 5.3 "Умов та правил надання банківських послуг", банк має право на зміну тарифів, які викладені на банківському сайті , а також інших умов обслуговування рахунків

Відповідно до частини другої статті 1054 та частини другої статті 1050 Цивільного кодексу України, наслідками порушення боржником зобов'язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту.

Згідно п.4.6 "Умов та правил надання банківських послуг", клієнт доручає банку здійснювати списання грошових коштів з рахунків клієнта, відкритих в валюті кредитного ліміту, в межах суми підлягаючих сплаті банку за даним договором, при настанні строків платежів, а також списання грошового коштів з картрахунку у разі настання строків платежів за іншими договорами Клієнта в межах, встановлений цими договорами (договірне списання), в межах платіжного ліміту картрахунку.

Відповідно до п. 5.7 "Правил користування платіжною карткою", банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов'язань в цілому або у встановленої банком долі в разі невиконанні боржником своїх боргових та інших обов'язків за цим договором.

Згідно п. 5.2 "Умов та правил надання банківських послуг", у разі порушення власними або довіреною особою вимог діючого законодавства України та/або умов даного договору та у разі виникнення овердрафту банк має право призупинити здійснення розрахунків по карті (заблокувати карту) або визнати карту недійсною до моменту усунення порушень, а також вимагати дострокового виконання боргових обов'язків в цілому або у встановленою банком часткою у разі невиконання власником своїх боргових обов'язків та інших обов'язків за цим договором.

У зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором відповідач станом на 31.10.2017 має заборгованість - 25 556,50 грн., яка складається з наступного:

- 6781,86 грн. - заборгованість за кредитом;

-16681,47 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом;

-400,00 грн. - заборгованість за пенею та комісією,

а також штрафи відповідно до п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг;

-500,00 грн. штраф (фіксована частина).

-1193,17 грн. - штраф (процентна складова).

На даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання зобов'язання і заборгованість за договором не погашає, що є порушенням законних прав ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК».

Відповідно до ч.1 ст. 598 ЦК України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Пунктом 9.12 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що договір діє на протязі 12 місяців з моменту підписання. Якщо на протязі цього строку жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на той самий строк.

В ст. 599 ЦК України зазначено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Не виконуючи належним чином зобов'язання за вказаним договором, відповідач порушив зазначені вище норми законодавства та умови кредитного договору.

Представник позивача в судове засідання не з'явився, але надав письмову заяву через канцелярію суду, в якій позовні вимоги підтримує, та просить справу розглядати у його відсутність.

Відповідач та представник відповідача - адвокат ОСОБА_5 в судове засідання не з'явилися, але від представника відповідача надійшла заява на адресу суду про слухання справи у його відсутності на відсутності відповідача.

У зв'язку з розглядом справи за відсутності всіх учасників справи в порядку спрощеного провадження, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Судом встановлено, відповідно до укладеного договору № б/н від 28.07.2009 ОСОБА_1 отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Щодо зміни кредитного ліміту банк керується п.3.2, п. 3.3 Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт.

Відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором.

Таким чином, у порушення умов кредитного договору а також ст. ст. 509, 526. 1054 ЦК України, відповідач зобов'язання за вказаним договором не виконав.

ПАТ КБ «Приватбанк» посилається на те, що відповідач не виконує свої зобов'язання по сплаті кредитної заборгованості, а тому банк на підставі ч.2 ст.1050, ч.2 ст.1054 ЦК України та п.5.7 Правил користування платіжною карткою має право вимагати від неї дострокового повернення всієї суми кредиту.

Проте, поза увагою позивача залишилась та обставина, що рішенням Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 06.06.2016 року у справі №133/656/16-ц задоволено позов ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості (а.с. 105-107).

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість у розмірі 12741,95 грн. за цим же кредитним договором №б/н від 28.07.2009 року.

У цьому рішенні судом було встановлено, що у зв'язку із порушеннями зобов'язань за кредитним договором ОСОБА_1 станом на 29.02.2016 року має заборгованість - 12741,95 грн., яка складається із наступного:

6781,86 грн. - заборгованість за кредитом;

4127,14 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом;

750,00 грн. - заборгованість за пенею та комісією;

500 грн. - штраф (фіксована частина);

582,95 грн. - штраф (процентна складова).

При цьому зі змісту даного рішення суду від 06.06.2016 вбачається, що ПАТ КБ «Приватбанк» пред'явив до ОСОБА_1 позовні вимоги, посилаючись на положення ч.2 ст.1050, ч.2 ст.1054 ЦК України та п.5.7 Правил користування платіжною карткою.

Обґрунтовуючи задоволення позовних вимог, суд послався на вказані положення цивільного законодавства та приписи Правил користування платіжною карткою.

В силу ч.2 ст.1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно із ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розсточенням), то в разі прострочення повернення чергової частини позичкодавець має право вимагати достроково повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до п.5.7 Правил користування платіжною карткою банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов'язань в цілому або у встановленої банком долі в разі невиконання боржником своїх боргових та інших обов'язків за договором.

Таким чином, банк, пред'явивши в 2016 році позов в суд до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, скористався своїм правом дострокового стягнення заборгованості за кредитним договором, змінивши при цьому на підставі ч.2 ст.1050 ЦК України строк виконання основного зобов'язання в повному обсязі.

Вказана обставина була встановлена та підтверджена рішенням Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 06.06.2016 у справі №133/656/16-ц, а відтак в силу приписів ч.4 ст.82 ЦПК України не потребує доказування в даній справі.

Зі змісту позовної заяви ПАТ КБ «Приватбанк» вбачається, що банк просить стягнути із відповідача на його користь заборгованість за кредитом (тіло кредиту) в сумі 6781,86 грн., яка у такому ж розмірі вже існувала станом на 29.02.2016, тобто на момент зміни банком строку виконання основного зобов'язання в повному обсязі, та була стягнута із ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» згідно із рішенням Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 06.06.2016.

Більш того, постановою державного виконавця Козятинського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області ОСОБА_3 від 24.07.2017 закінчено виконавче провадження №51747385 по примусовому виконанню виконавчого листа, виданого 11.07.2016 у цивільній справі №133/656/16-ц, у зв'язку зі сплатою боргу в повному обсязі, що підтверджується копією постанови про закриття виконавчого провадження № 51747385 від 24.07.2017 (а.с. 108).

Таким чином, заборгованість за кредитом (тілом кредиту) в сумі 6781,86 грн. вже була стягнута із ОСОБА_1 рішенням суду та повернута банку в рамках виконавчого провадження, а тому позовні вимоги в цій частині є необґрунтованими і не підлягають задоволенню.

Крім того, банк просить стягнути із ОСОБА_1 на його користь заборгованість по відсоткам за користування кредитом в сумі 16681,47 грн.

В підтвердження даної суми заборгованості по відсоткам за користування кредитом банк надав розрахунок заборгованості за договором б/н від 28.07.2009, із якого вбачається що вказана заборгованість нарахована за період з 07.08.2009 по 31.10.2017. Водночас, даний розрахунок містить інформацію про те, що за рішенням суду із відповідачки будь-які кошти не стягувались.

Однак, позивачем не було враховано, що рішенням Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 06.06.2016 заборгованість по процентам за користування кредитом в сумі 4127,14 грн., яка існувала станом на 29.02.2016, вже була стягнута рішенням суду із ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» та повернута банку в ході його примусового виконання державною виконавчою службою.

Разом із цим, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2ст. 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання.

Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі №444/9519/12 (провадження №14-10цс18) та в постанові Верховного Суду від 01.08.2018 у справі №201/5000/16-ц, який в силу ч.4 ст.263 ЦПК України має враховуватись судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Отже, починаючи з 29.02.2016, тобто з часу зміни банком на підставі ч.2 ст.1050 ЦК України строку виконання основного зобов'язання в повному обсязі, позивач втратив право нараховувати проценти за цим кредитним договором.

З огляду на викладене, позовна вимога про стягнення заборгованості по відсоткам за користування кредитом також не підлягає задоволенню.

Поряд із цим, позивач просить стягнути на його користь із ОСОБА_1 400,00 грн. - заборгованість за пенею та комісією, 500 грн. - штраф (фіксована частина) та 1193,17 грн. - штраф (процентна складова).

Вказані позовні вимоги також не підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Згідно із наданим банком розрахунком заборгованості за договором б/н від 28.07.2009 сума несплаченої комісії та пені в сумі 400 грн. обрахована накопичувальним підсумком за період з 31.10.2016 по 31.10.2017, тобто за період, який мав місце після зміни банком на підставі ч.2 ст.1050 ЦК України строку виконання основного зобов'язання в повному обсязі.

При цьому, зі змісту позовної заяви та даного розрахунку не можна встановити, яку частку від цієї суми становить комісія, а яку пеня; які несплачені платежі та за який період взяті за основу при нарахуванні пені (окремо по тілу кредиту та процентам); чи враховулись при обчисленні пені суми тіла кредиту та відсотків, які стягувались на користь банку під час здійснення вищезазначеного виконавчого провадження; у яких відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання обчислювалась сума пені.

За таких обставин позивачем не доведено відповідно ч.1 ст.81 ЦПК України належними та допустимими доказами сума заборгованості відповідача по комісії та пені.

Крім того, ст. 628 ЦК України встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 638 цього ж Кодексу договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

При укладанні кредитного договору сторонами погоджений відсоток щомісячної комісії 0, що вбачається із незаповненої в анкеті-заяві ОСОБА_1 від 28.07.2009 року графи - щомісячна комісія.

Таким чином, вимога банку про стягнення із відповідача комісії є необґрунтованою та такою, що суперечить умовам кредитного договору.

Разом із цим, підставою, яка породжує обов'язок сплатити неустойку, є порушення боржником зобов'язання (ст. 610, п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України).

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання (частина перша ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя цієї статті).

За змістом приписів параграфа 2 глави 49 ЦК України особливість пені у тому, що вона нараховується з першого дня прострочення та доти, поки зобов'язання не буде виконане. Період, за який нараховується пеня за порушення зобов'язання, не обмежується. Її розмір збільшується залежно від тривалості порушення зобов'язання. Тобто, вона може нараховуватись на суму невиконаного або неналежно виконаного грошового зобов'язання (зокрема, щодо повернення кредиту чи сплати процентів за кредитом) протягом усього періоду прострочення, якщо інше не зазначено у законі чи в договорі.

Позовна вимога про стягнення неустойки може бути додатковою, як до вимоги про стягнення заборгованості за кредитом, так і до вимоги про стягнення процентів за кредитом.

Оскільки після пред'явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України право позивача нараховувати проценти за кредитом припинилося, то необґрунтованою є вимога позивача про стягнення нарахованої на такі проценти пені.

Такий висновок узгоджується із правовою позицією, викладеною в постанові Верхового Суду від 05.09.2018 у справі №205/2595/15-ц.

Відповідно пункту 1.1.5.20 Умов і правил надання банківських послуг, які були додані до позовної заяви, при порушенні клієнтом строків платежів по будь-якому із грошових зобов'язань, передбачених договором, більш ніж на 30 днів, клієнт зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. (в еквіваленті 500 грн. по кредитним картам, відкритим в валюті USD) + 5% від суми заборгованості по кредитному ліміту, з урахуванням нарахованих і прострочених процентів і комісій.

Згідно із ч.2 ст.549 ЦК України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Аналіз зазначеної норми закону у взаємозв'язку із положеннями частин 1,2 ст.549 ЦК України дає підстави для висновку, що штраф є видом неустойки, який обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання і, на відміну від пені, має одноразовий характер його застосування та не збільшується із часом. Відтак, в разі невиконання або неналежно виконання зобов'язання боржником, кредитор не має права на протязі всього часу прострочення боржником виконання зобов'язання застосовувати штраф, як неустойку, більше одного разу.

Рішенням Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 06.06.2016 у справі №133/656/16-ц вже було стягнуто із ОСОБА_1 на користь банку штраф (фіксована частина) в сумі 500 грн. та штраф (процентна складова) в сумі 582,95 грн.

За таких обставин банк не має права на повторне стягнення із відповідачки штрафів, як виду неустойки, за неналежне виконання нею своїх договірних зобов'язань за кредитним договором.

Крім того, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За положеннями ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Як вбачається із матеріалів справи умовами кредитного договору б/н від 28.07.2009 передбачена сплата позичальником одночасно як пені, так і штрафу за одне й теж правопорушення - прострочення погашення тіла кредиту і процентів за користування кредитом.

Ураховуючи те, що штраф і пеня, передбачені умовами кредитного договору б/н від 28.07.2009, є одним видом цивільно-правової відповідальності, тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором, свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України, щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Такий висновок узгоджується із правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду від 05.09.2018 у справі № 755/11168/14-ц.

На підставі вказаного слід прийти до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення штрафів.

Водночас, позивачем не враховано, що в охоронних правовідносинах, які виникають між сторонами кредитного договору після пред'явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, права та інтереси позичкодавця забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання, а не ст.549 ЦК України, яка визначає підстави стягнення неустойки (штрафу, пені).

З огляду на викладене, після пред'явлення до позичальника вимоги, згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України право кредитодавця на нарахування неустойки припиняється, а тому вимоги про її стягнення і з цих підстав задоволенню не підлягають.

Таким чином суд, аналізуючи вище викладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, дійшов висновку про безпідставність та недоведеність позовних вимог Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» в заявлених ним межах та про відсутність існування правових підстав для їх задоволення.

За наведених вище обставин та з підстав, зазначених в позові, з врахуванням наданих суду позивачем доказів в підтвердження наведених у позовній заяві обставин, - позовні вимоги задоволенню не підлягають у звязку з їх недоведеністю, в силу чого в задоволенні позову слід відмовити повністю.

На підставі ст.141 ЦПК України, судові витрати не підлягають відшкодуванню позивачу, у зв'язку з необґрунтованістю заявлених вимог.

Керуючись ст. ст. . 2,4, 258, 259, 263-268, 271-273 ЦПК України; ст. ст. 207, 256, 257, 267, 526, 530, 1054 ЦК України, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 28.07.2009 - відмовити.

Повне судове рішення складено 16.10.2018.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Вінницької області протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення через Козятинський міськрайонний суд Вінницької області .

СУДДЯ: підпис

З оригіналом вірно:

СУДДЯ - СЕКРЕТАР-

Дата документу 16.10.18