АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 жовтня 2018 року м. Чернівці

справа № 727/2878/17

Апеляційний суд Чернівецької області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Лисака І.Н.,

суддів: Владичана А.І., Яремка В.В.,

секретар: Костюк Л.С.,

позивач: публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач: ОСОБА_1,

при розгляді справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 12 червня 2018 року, ухваленого під головуванням судді Волошина С.О., дата складання повного тексту рішення невідома, -

В С Т А Н О В И В:

У березні 2017 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позовна заява мотивована тим, що відповідно до генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до умов і правил надання продукту кредитних карт від 15 квітня 2015 року, укладеної між банком і ОСОБА_1, остання отримала кредит у виді встановленого ліміту на платіжну карту у розмірі 18 913 грн. 35 коп. зі сплатою 18% на рік та зобовязалася у період з «1» по «25» число кожного місяця вносити кошти у розмірі 686 грн. 18 коп. на погашення кредитної заборгованості.

У звязку з неналежним виконанням позичальником своїх зобовязань за кредитним договором, та прострочки у червні 2015 року чергового платежу за генеральною угодою у ОСОБА_1 станом на 15 грудня 2016 року виникла заборгованість у розмірі 27 097 грн. 91 коп., яку банк просив стягнути у судовому порядку.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 12 червня 2018 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за генеральною угодою від 15.04.2015 року, яка станом на 15.12.2016 року становила 27 097 грн. 91коп. та складається із: заборгованості за кредитом в сумі 18355,20 грн.; заборгованість по відсоткам за користування кредитом в сумі 3903,81 грн.;

Провадження №22-ц/794/836/18 Категорія 27

заборгованість по комісії за користування кредитом в сумі 1038,00 грн.; штрафу відповідно до п.2.2 Генеральної угоди в сумі 3800,90 грн.

Вирішено питання відносно розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

При цьому вказує, що суд першої інстанції неправильно встановив суть спірних правовідносин, що стало наслідком неправильного застосування норм матеріального права та невірного вирішення даного спору по суті.

Зазначає, що суд невірно витлумачив умови Генеральної угоди та невірно зрозумів її правовий зміст, а позивач не надав суду жодних письмових доказів того, що він 15.04.2015р. виконав операцію з перерахування коштів у сумі 1600 грн. з рахунку №9883 на рахунок №346555. Вважає, що виконання такої банківської операції повинно бути підтверджено належними письмовими доказами.

Вказує, що в день укладення Генеральної угоди 15.04.2015 року не виконувалась жодна з вказаних умов: в цей день ще не виникла заборгованість по кредиту і не настав строк, передбачений договором для внесення чергового щомісячного платежу, отже умови договору, а саме п.2.11 Генеральної угоди не давали права позивачу перерахувати 15.04.2015 року кошти у сумі 1600,00 грн. з її банківського рахунку №9883 на картковий рахунок №346555, на якому обслуговувався кредит відповідача.

Крім того посилається на те, що суд не взяв до уваги ту обставину, що банк не повідомив ОСОБА_1 про використання її коштів з рахунку №9883, а отже пропустивши щомісячний платіж в червні 2015 року, вона діяла добросовісно, обґрунтовано сподіваючись на те, що банк внесе цей платіж з наявних на її рахунку коштів.

У відзиві на апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» просить рішення суду залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Вказує, що суд першої інстанції дослідив та зясував всі обставини справи і надав їм правильну правову оцінку, в тому числі щодо перебування у розпорядженні банку коштів у розмірі 1600 грн. після надання апелянту кредиту у розмірі 18 913,35 грн.

Згідно з ч.1 ст.369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи викладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи в межах її обґрунтувань та заявлених в суді першої інстанції вимог, та приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Оскаржуване рішення зазначеним вимогам відповідає.

Під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції керуючись ст.367 ЦПК України, переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

На підставі ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи обєктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) розяснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обовязки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обовязків.

В силу ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обовязком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову ПАТ КБ «ПриватБанк» суд першої інстанції виходив того, що необґрунтованими є твердження відповідача, що банк повинен був списати кошти для погашення заборгованості з інших карткових рахунків, як це передбачено п.1.1.3.2.11 Умов та правил надання банківських послуг, а також п.1.5 та п.2.11 Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості, оскільки враховуючи послуги, що надаються банком відповідачу, які визначені договором, списання коштів на погашення заборгованості є правом, а не обов'язком банку, що відповідає вимогам ст.1071 ЦК України, а тому оскільки відповідач взяті на себе перед позивачем зобовязання, встановлені Генеральною угодою від 15.04.2015 року, не виконала належним чином, з неї необхідно стягнути на користь позивача заборгованість станом на 15 грудня 2016 року в розмірі 27097,01 грн.

Відповідно до ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, вибору контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

В силу ст.530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлюється договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором.

Стаття 1049 ЦК України передбачає, що позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій же сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій же кількості, такого ж роду та такої ж якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, встановлені договором.

На підставі ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Судом першої інстанції вірно встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 15 квітня 2015 року між ОСОБА_1 і ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до умов і правил надання продукту кредитних карт, за умовами якої відповідач отримала кредит у виді встановленого ліміту на платіжну карту у розмірі 18 913 грн. 35 коп. зі сплатою 18% на рік за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом та зобовязалася у період з «1» по «25» число кожного місяця вносити кошти у розмірі 686 грн. 18 коп. на погашення кредитної заборгованості (а.с.7).

У зв'язку з невиконанням відповідачем своїх обов'язків по кредитному договору станом на 15.12.2016 року виникла заборгованість, яка становить 27097,91 грн. та складається із заборгованості по тілу кредиту 18355,20 грн.; заборгованість по відсоткам за користування кредитом 3 903,81 грн.; заборгованість по комісії за користування кредитом 1 038,00 грн.; штраф відповідно до п.2.2 Генеральної угоди в сумі 3 800,90 грн. (а.с.5).

Згідно з пунктом 1.2 Генеральної угоди, з метою забезпечення виконання зобовязань за укладеними договорами, позичальник зобовязується в день підписання генеральної угоди мати залишок на будь-якому відкритому в банку рахунку у розмірі 1 600 грн.

У п.1.1.2. Генеральної угоди визначено, що заборгованість по договору 1 від 30.07.2011 року з моменту підписання Генеральної угоди складає 20 513,35 грн. (а.с.7).

В п.1.2 даної Генеральної угоди визначено, що з метою забезпечення виконання зобовязань за укладеними договорами, позичальник зобовязується в день підписання генеральної угоди мати залишок на будь-якому відкритому в банку рахунку у розмірі 1 600 грн. (а.с.7).

Пунктом 2.1 Генеральної угоди банк надає позичальнику терміновий кредит в сумі 18 913,35 грн. строком на 36 місяців, з 15.04.2015 року по 30.04.2018 року шляхом встановлення кредитної лінії на платіжну карту на споживчі цілі в сумі 18 913,35 грн. в обмін на зобовязання позичальника по поверненню кредиту, сплати відсотків в розмірі 1,5% в місяць на суму залишку заборгованості по кредиту у зазначені в заяві, умовах та правилах строки. Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: починаючи з «1» по «25» число кожного місяця позичальник надає банку грошові кошти у розмірі 686 грн. 18 коп. для погашення заборгованості по кредиту, яка складається з заборгованості по кредиту, відсотків та інших витрат у відповідності до Умов та правил. Дата останнього погашення заборгованості повинна бути не пізніше 30.04.2018 року. (а.с.7).

Згідно п.2.10 Генеральної угоди позичальник доручає банку без додаткової згоди перераховувати кредитні засоби в день надання кредиту в сумі 1 600 грн. на любий відкритий в банку рахунок. (а.с.7).

Таким чином, розмір кредиту станом на 15.04.2015 року складав 18 913, 35 грн. та надавався до 30.04.2018 року на зазначених умовах.

Пунктом 2.11 Генеральної угоди позичальник доручає банку здійснювати погашення заборгованості по кредиту в передбачені строки за рахунок коштів, розміщених на любому відкритому в банку рахунку відповідно до Умов та правил. (а.с.7).

Тому, з аналізу п.2.10 та п.2.11 Генеральної угоди вбачається, що наявність 1 600 грн. на будь-якому рахунку у банку є відмінним від права позичальника у відповідності до Умов та правил розміщати власні кошти на будь-якому відкритому рахунку в банку.

Як вбачається з п.2.10 Генеральної угоди, 1600 грн. є кредитними коштами, отже погашення поточної заборгованості за рахунок інших кредитних коштів договором не передбачено та банк не мав обєктивної можливості самостійно списати черговий платіж, оскільки ці кошти належали банку, а не відповідачу.

Посилання апелянта на те, що банк не повідомив ОСОБА_1 про використання її коштів з рахунку №9883, а саме 1 600 грн., є безпідставними, оскільки сума в розмірі 1600 гри., що внесена до підписання Генеральної угоди, зарахована як часткове погашення вже по новому кредиту, що слідує з виписки по рахунку. Як слідує з умов Генеральної угоди банк не повинен був повідомляти апелянта про такі свої дії, оскільки такі дії здійснені у повній відповідності з умовами генеральної угоди.

Інші доводи, викладені в апеляційній скарзі, а також зміст заперечень в суді першої інстанції не містить спростувань обґрунтованості складових заборгованості, отже за правилами диспозитивності та змагальності цивільного процесу не спростовують висновків суду першої інстанції.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в повному обсязі встановив права і обовязки сторін, обставини по справі, перевірив доводи в межах предмета спору і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення має бути залишено без змін.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 12 червня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте касаційна скарга на неї може бути подана протягом тридцяти днів до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.

Головуючий підпис /ОСОБА_2/

Судді підписи /ОСОБА_3, ОСОБА_4/