Справа № 677/628/18
Провадження № 2/396/590/18
РІШЕННЯ

Іменем України

19.09.2018 року Новоукраїнський районний суд Кіровоградської області у складі:

головуючого судді Шепетько Володимир Іванович

за участю секретаря судового засідання: Корольової Ю.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Новоукраїнка Кіровоградської області цивільну справу ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення трьох процентів за прострочення виконання грошового зобов'язання,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду ыз вказаним позовом, посилаэться на те, що на початку грудня 2011 року між ним та ОСОБА_2 був укладений договір зберігання грошових коштів за умовами якого він передав, а остання отримала від нього на зберігання на період його відсутності за місцем його проживання та перебування на санаторно-курортному лікуванні в м. Сатанів та Хмільник грошові кошти в сумі 60 000 грн.; 11 000 доларів США та 10 000 Євро, які зобов'язалась повернути йому на його вимогу про це. Зазначені грошові кошти мали зберігатись ОСОБА_2 за місцем її проживання, а саме в квартирі АДРЕСА_1.

Даний договір не був укладений у письмовій формі, так як він довіряв ОСОБА_2, аналогічні договори та такий же спосіб неодноразово укладались ними раніше, ОСОБА_2 отримувала від нього на зберігання значні суми коштів на час його тимчасової відсутності в місті Красилі та на його першу вимогу повертала їх.

Разом з тим, за нормами чинного законодавства недодержання ними простої письмової форми такого договору не є та не може свідчити про його недійсність.

Зокрема, ч.1 ст.218 ЦК України передбачено, що недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсності, крім випадків встановлених законом. Законом не встановлена недійсність договору зберігання у разі недотримання його простої письмової форми.

Таким чином, саме по собі недотримання простої письмової форми укладеного між ним та ОСОБА_2 договору зберігання грошових коштів в момент його укладення не має наслідком його недійсності, при тому, що зазначений договір був укладений та виконаний, він передав, а ОСОБА_2 прийняла на зберігання грошові кошти, які зобов'язалась повернути, однак не здійснила цього, так як з її слів втратила їх.

До того ж, у письмових поясненнях від 19.03.2012, 27.05.2012 року та за умовами укладеної між нами мирової угоди від 05.08.2013 року ОСОБА_2 підтвердила факт отримання від нього на зберігання вищезазначених грошових сум та зобов'язалась повернути їх.

Таким чином, вищезазначені письмові пояснення ОСОБА_2 від 19.03.2012 року та від 27.05.2012 року, які власноручно підписані останньою, а також укладена між нами мирова угода від 05.08.213 року в розумінні ч. 1 ст. 95 ЦПК України є письмовими доказами та згідно абз. 2 ч. 1 ст. 218 ЦК України є належними і допустими доказами факту укладення між нами договору зберігання грошових коштів.

Наприкінці 20.12.2011 року він звернувся до ОСОБА_2 з приводу повернення переданих їй на зберігання вищезазначених грошових коштів, однак вона не повернула їх, пояснивши це їх втратою за невідомих обставин.

Як слідує із вищевикладеного ОСОБА_2 неналежним чином виконала прийняті на себе зобов'язання щодо зберігання моїх коштів та на його вимогу від 20.12.2012 року не повернула їх по сьогоднішній день, що свідчить про прострочення нею виконання грошового зобов'язання перед ним починаючи з 21.12.2012 року.

У відповідності до вимог ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахування встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, у зв'язку із прострочення ОСОБА_2 грошового зобов'язання перед ним з повернення грошових коштів в сумі 60 000 грн.; 11 000 доларів США та 10 000 Євро вона зобов'язана сплатити три проценти річних від простроченої суми за весь час прострочення, а саме з 21.12.2011 року по даний час.

Зокрема, за прострочення повернення 60 000 грн. ОСОБА_2 зобов'язана сплати мені 11 470,69 грн. три відсотки річних.

Розрахунок:

Кількість днів прострочки за період з 21.12. по 31.12.2011 становить 11 днів ((60 000 грн. х 3): 100): 365 днів х 11 днів = 54,25 грн.

За період з 01.01.2012 року по 31.12.2017 року прострочка становить 6 років. (60 000 грн. х 3 %) х 6 років = 10 800 грн.

Кількість днів прострочки за період з 01.01.2018 року по 05.05.2018 року становить 125 днів.

((60 000 грн. х 3): 100): 365 днів х 125 днів = 616,44 грн.

За прострочення повернення 11 000 доларів США ОСОБА_2 зобов'язана сплати мені 2 102,95 доларів США, три відсотки річних. Розрахунок:

Кількість днів прострочки за період з 21.12. по 31.12.2011 становить 11 днів ((11 000 доларів США х 3) : 100): 365 днів х 11 днів = 9,95 доларів США.

За період з 01.01.2012 року по 31.12.2017 року прострочка становить 6 років. (11 000 доларів США х 3 %) х 6 років = 1 980 доларів США.

Кількість днів прострочки за період з 01.01.2018 року по 05.05.2018 року становить 125 днів.

((11 000 доларів США х 3): 100): 365 днів х 125 днів = 113 доларів США.

За прострочення повернення 10 000 Євро ОСОБА_2 зобов'язана сплати мені 1 911,78 Євро, три відсотки річних. Розрахунок:

Кількість днів прострочки за період з 21.12. по 31.12.2011 становить 11 днів ((10 000 Євро х 3): 100): 365 днів х 11 днів = 9,04 Євро. За період з 01.01.2012 року по 31.12.2017 року прострочка становить 6 років. ( 10 000 Євро х 3 %) х 6 років = 1 800 Євро.

Кількість днів прострочки за період з 01.01.2018 року по 05.05.2018 року становить 125 днів.

((10 000 Євро х 3): 100): 365 днів х 125 днів = 102,74 Євро.

Згідно офіційного курсу долара США до гривні ( 1 долар США = 26,30 грн.) та Євро до гривні ( 1 Євро = 31,48 грн.) станом на 05.05.2018 року 2 102,95 доларів США еквівалентно 55 307,59 грн., а 1 911,78 євро еквівалентно 60 182,83 грн.

Згідно ухвали про відкриття провадження від 29.08.2018 року, справа призначена до розгляду на 19.09.2018 року за правилами спрощеного позовного провадження.

Позивач отримав ухвалу про відкриття провадження 06.09.2018 року, згідно поштового повідомлення, заяв на відкладення розгляду справи чи перехід в загальне позовне провадження не подав,

Відповідач подала до суду відзив із аналогічним його поданням позивачеві.

У відзиві відповідач позов заперечила в повному обсязі, пославши на наступні обставини.

08 травня 2018 року суддя Красилівського районного суду Хмельницької області Боголюбова Л.М., розглянувши матеріали цивільної справи № 677/628/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення трьох процентів на прострочення виконання грошового зобов»язання, прийшла до висновку, що позовна заява подана з додержанням вимог ст.ст. 175.177 ЦПК України та керуючись ст. 187 Цивільного процесуального кодексу України винесла ухвалу про прийняття до провадження вищевказаної позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2та відкриття загального позовного провадження.

Апеляційний суд Хмельницької області дійшов висновку, що суддя Красилівського районного суду Хмельницької області Боголюбова Л.М. та винесла ухвалу про відкриття провадження у даній справі з порушенням правил підсудності, оскільки місцезнаходженням та місцем проживання відповідача по справі ОСОБА_3 є м. Новоукраїнка Кіровоградської області. Постановою Апеляційного суду Хмельницької області від 31 липня 2018 року вищевказану ухвалу судді першої інстанції було скасовано та направлено справу за підсудністю до Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області.

Позов ОСОБА_3 не визнає, вважаючи його незаконним та необгрунтованим з наступних підстав:

У листопада 2012 року ОСОБА_1 (позивач) звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за усним договором зберігання, посилаючись на те, що він передав ОСОБА_3 для зберігання грошові кошти в сумі 40 000 доларів США. При цьому підтвердив, що письмового підтвердження вказаних договірних зобов»язань не існувало. Будь яких доказів на підтвердження своїх позовних вимог не надав, крім того, Позивач неодноразово змінював розмір позовних вимог, не міг точно вказати передану суму коштів та валюту, в якій вони знаходилися.

Під час розгляду даної справи в суді першої інстанції сторонами було подано заяву про визнання мирової угоди.

Ухвалою Красилівського районного суду Хмельницької області області від 05.08.2013 року провадження по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу закрите та затверджено мирову угоду сторін по справі, згідно якої ОСОБА_2 зобов'язується повернути ОСОБА_1 отримані від нього на зберігання кошти в сумі 33 700 (тридцять три тисячі сімсот) доларів США.

Вказану суму боргу ОСОБА_2 зобов'язується передати, а ОСОБА_1 зобов»язується прийняти на слідуючих умовах:

- у випадку повернення ОСОБА_3 боргу за договором зберігання в суммі 20 000 (двадцять тисяч)доларів США в термін до 01 вересня2015 року борг ОСОБА_3 перед розумним М.Ф. за договором зберігання вважається погашеним повністю.

- у випадку часткового погашення суми боргу за договором зберігання визначеної в п.2.1.даної мирової угоди до 01 вересня 2015 року повернення залишку боргу розстрочується ще на 9 ть місяців, і кінцевий термін повернення боргу в цьому випадку наступає 01 червня 2016 року.

При цьому сторони також домовилися, що повне погашення залишку боргу визначеному у п.2.1. даної мирової угоди потягом цих дев»яти місяців буде вважатися повним погашенням боргу за договором зберігання.

У випадку невиконаня ОСОБА_3 умови, викладеної у п.п.2.1.,2.2. даної угоди, ОСОБА_3 зобов'язується повернути ОСОБА_1 борг за договором зберігання на загальну суму 33 700 доларів США шляхом звернення стягнення на майно ОСОБА_3, а саме 5/6 частин квартири АДРЕСА_2.

Для забезпечення виконання умов данної угоди арешт, накладений на квартиру квартири АДРЕСА_2,5/6 частин якої належить ОСОБА_2 не знімається до повного розрахунку між сторонами.

При цьому суду була добре відома позиція ОСОБА_2 про невизнання позовних вимог, про що свідчать матеріали справи - заперечення на позов, клопотання відповідача, тощо. Суд не визнає мирової угоди у справі, в якій одну із сторін представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє. Однак в даному випадку вимоги закону суддею були проігноровані, як і те, що умови мирової угоди також суперечать закону.

Відповідно до ч.1 ст.175 ЦПК України мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на основі взаємних поступок і може стосуватися лише прав та обовязків сторін та предмета позову.

Суд першої інстанції постановляючи ухвалу про затвердження мирової угоди не звернув увагу на той факт, що майно, яке передається відповідно до даної мирової угоди, не є предметом спору у даній справі.

При затвердженні вказаної мирової угоди суд першої інстанції не повно з'ясував обставин, що мають значення для справи; висновки суду не відповідали обставинам справи; мирова угода укладена з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання.

Вищевикладене підтверджено 07 червня 2017 року ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Хмельницької області (провадження №22-ц/792/1105/17), якою вищезазначену мирову угоду було визнано незаконною та скасовано, а справу за позовом ОСОБА_1до ОСОБА_2 про стягнення боргу направлено до Красилівського районного суду для продовженя розгляду.

Визнаючи мирову угоду між сторонами, 05.08.2013 р. суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про визнання мирової угоди та залишив поза увагою невідповідність цієї мирової угоди нормам процесуального права в частині визнання законності вирішення питання щодо права власності ОСОБА_2 на належне їй житло, що виходить за межі позовних вимог та призвело до зміни предмету спору, що є неприпустимим.

Саме тому 15.02.2018 року Красилівським районним судом Хмельницької області 15.02.2018 року було прийняте рішення по цивільній справі № 2209/2626/12 за позовом ОСОБА_1 до мене ОСОБА_2 про стягнення боргу, яким Позивачеві було відмовлено повністю в задоволенні його позовних вимог, вказане рішення ОСОБА_1 апелював, однак Постановою від 08 травня 2018 року, яка була винесена Апеляційним судом Хмельницької області, апеляційна скарга ОСОБА_1 була залишена без задоволення та рішення Красилівського районного суду від 15.02.2018 року залишено без змін.

Однак з метою «під страховки» в разі незадоволення його апеляційної скарги ОСОБА_1 подав позов фактично за тим самим предметом, з таких самих підстав та до того ж Відповідача, отримавши підтримку судді Боголюбової Л.М., яка на протязі 2012 - 2017 років розглядала цивільні справи №2209/2626/12 та №677/1097/16-ц з приводу неіснуючого боргу. Апеляційним судом Хмельницької області скасовані як незаконні:

- ухвала судді Красилівського районного суду Хмельницької області Чорної (Боголюбової) Л.М. від 05.08.2013 року про закриття цивільної справи №2209/2626/12 та затвердження мирової угоди (на яку посилається позивач ОСОБА_1Ф .в позові, який оскаржується);

- рішення від 14.09.2016 року судці Красилівського районного суду Хмельницької області Боголюбової Л.М. по справі № 677/1097/16 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про спонукання до виконання мирової угоди; Ухвалу від 21.03.2017 року судді Красилівського районного суду Хмельницької області Боголюбової Л.М. по справі №677/1097/16 про примусове проникнення до житла;

- ухвалу від 22.05.2017 року судді Красилівського районного суду Хмельницької області Боголюбової Л.М. по справі № 677/1097/16 про зміну чи встановлення способу і порядку виконання рішення суду.

Таким чином в позові, що розглядається, Позивач практично наполягає на вимозі про стягнення трьох відсотків за прострочення грошового зобов'язання з боргу, в стягненні якого йому було в повному обсязі відмовлено за недоведеністю рішенням судді Красилівського районного суду Хмельницької області Вознюка Р.В. від 15.02.2018 року по справі № 2209/2626/12.

ЦК України передбачено, що підставою виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини. В свою чергу однією з підстав виникнення зобов'язань із зберігання майна є договір зберігання, який належить до категорії договорів-, про надання послуг. В даному випадку між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не існувало домовленостей з приводу зберігання Відповідачем будь - яких коштів, відповідно, зазначені ОСОБА_1 кошти ОСОБА_2 від нього не отримувала.

Посилання Позивача на положення ч.І ст.218 ЦК України як на правову підставу для врахування письмових пояснень ОСОБА_2, мирової угоди від 05.08.2013 р. як письмових доказів щодо укладення сторонами договору зберігання не ґрунтуються на нормах діючого законодавства та не є належними і допустимими доказами, що відображено в судових рішеннях, копії яких додаються до матеріалів відзиву.

Ст.82 ЦПК України передбачає, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській , цивільній, адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа щодо якої встановлено ці обставини якщо інше не встановлено законом.

Таким чином метою подання позову про стягнення трьох відсотків за прострочення виконання неіснуючого зобов'язання є продовжувані на протязі 8-ми років злочинні дії Позивача ОСОБА_4, направленні на заволодіння особистим майном ОСОБА_2 - 5/6 квартири , яка розташована в м. Красилові по вулиці В.Стуса № 4, що підтверджується ухвалою судді Красилівського районного суду Боголюбовою Л.В. про забезпечення позову , якою накладено арешт на належні Відповідачці 5/6 вказаної квартири, при тому , що в цивільній справі відсутні будь які документи, що підтверджують право власності ОСОБА_2 на дану квартиру. Зазначена ухвала як і всі інші рішення, винесені суддею Красиліського районного суду Хмельницької області Боголюбовою (Чорною) в справах № 2209/2626/12 ; 677/1097/16-ц; № 677/628/18 та в подальшому скасовані як незаконні, свідчать про зацікавленість та упередженість судді та спонукали ОСОБА_2 звернутися з цього приводу до ОСОБА_5 Правосуддя.

Відповідно до ч.6 ст.81 ЩІК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За ч.ч. 1,5 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Вирішуючи заявлений позов, суд виходить із наступного.

За змістом положень ст. 526 ЦК зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ст. 530 ЦК).

Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК).

Положеннями ст. 611 ЦК передбачено, що в разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Зокрема, статтею 625 ЦК врегульовано правові наслідки порушення грошового зобовязання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За загальними положення цивільного законодавства, права та обов'язки сторін виникають лише із дійсного правочину, тобто такого який відповідає положенням закону.

Як вбачається із доданих до відзиву відповідачем судових рішень, попередні рішення судів, якими затверджувалась мирова угода, а також рішення з приводу спорів по виконанню затвердженої мирової угоди скасовані, з підстав недоведення реального існування зобов'язання між сторонами.

Таким чином, вказані судові рішення мають приюдиціальне значення для судів при вирішенні спорів, які виникають із правовідносин, юридична оцінка яким надана судовим рішенням, яке набрало законної сили.

Таким чином, у суду відсутні підстави вважати реальним та діючим зобов'язання відповідачки по зберіганню грошовоих коштів позивача, зобов'язання з приводу необхідності їх повернення, а отже в даному випадку відсутні підстави для задоволення позову про стягнення трьох відсотків річних за прострочення виконання недіючого (неіснуючого) зобов'язання, а тому позов підлягає відхиленню.

Керуючись ст.ст. 141,259-268 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Судові витрати віднестиа на рахунок держави.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана до Апеляційного суду Кіровоградської області або через Новоукраїнський районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Головуючий: В. І. Шепетько