Справа № 372/2143/17 Головуючий у І інстанції Болобан В. Г.
Провадження № 22-ц/780/1795/18 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 4 05.06.2018
ПОСТАНОВА

Іменем України

05 червня 2018 року Апеляційний суд Київської області у складі колегії судів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді: Гуля В.В.,

суддів: Іванової І.В., Сліпченка О.І.,

при секретарі: Тимошевській С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 на заочне рішення Обухівського районного суду Київської області від 21 грудня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про витребування майна від добросовісного набувача, -

в с т а н о в и л а:

у липні 2017 року позивач звернувся до суду з позовом про витребування майна від добросовісного набувача. В обґрунтування позову зазначив, що у 2007 році позивачем, на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 24.12.2007 року, зареєстрованого приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області ОСОБА_4 за № 9575 було придбано земельну ділянку площею 0.0610 га, кадастровий номер :03:011:0008, розташовану на вул. Озерній в с. Підгірці, Обухівського району, Київської області.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 08.12.2015 року по цивільній справі № 369/3941/15-ц за позовом ОСОБА_5 було визнано дійсним договір купівлі-продажу даної земельної ділянки від 10.06.2013 року, укладений між ОСОБА_5 як покупцем та ОСОБА_3 як продавцем.

Однак, спірна земельна ділянка вибула з володіння позивача не з його волі.

Позивач з квітня 2012 року по січень 2017 року знаходився за межами України. Ніяких повноважень щодо відчуження належного йому майна не надавав. Вказані обставини встановлені судом по вказаній цивільній справі.

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 04 травня 2017 року скасовано рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 08.12.2015 року, яким в задоволенні позову ОСОБА_5 до ОСОБА_3 та ін. про визнання правочинів дійсними та визнання права власності на нерухоме майно - відмовлено.

Проте, згідно відомостей Державного земельного кадастру про земельну ділянку, ще до набрання законної сили вказаного вище рішення суду апеляційної інстанції власником даної земельної ділянки став і є на даний час ОСОБА_2. Позивач вважав себе власником спірної земельної ділянки, тому звернувся до суду з вимогою про витребування майна від добросовісного набувача.

Заочним рішенням Обухівського районного суду Київської області від 21 грудня 2017 року позовні вимоги задоволено.

Витребувано від ОСОБА_2 (07300, АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) на користь ОСОБА_3 (09230, Київська обл., м. Ржищів, вул. Щорса, 14, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2) земельну ділянку площею 0,0610 га, кадастровий номер :03:011:0008, розташовану на вул. Озерній в с. Підгірці Обухівського району Київської області.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судовий збір в розмірі 737,38 грн.

Скасовано заходи забезпечення позову, які були вжиті відповідно до ухвали Обухівського районного суду Київської області від 17.08.2017 року.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати у зв'язку з порушенням норм процесуального та матеріального права, оскільки суд ухвалив рішення за відсутності відповідача, якого не було повідомлено у встановленому порядку. Також судом неповно встановлено обставини, що мають значення для вирішення справи, а саме не враховано, що майно відчужено за наявності волі позивача, у зв'язку з чим судом безпідставно застосовано ст. 388 ЦК України. Крім того позивачем не надано належних доказів на підтвердження обставин, якими обгрунтовуються позовні вимоги.

У відзиві позивач посилається на те, що доводи апеляційної скарги є необґрунтованими та зводяться до переоцінки доказів.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з такого.

Судом першої інстанції встановлено, що у 2007 році позивачем, на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 24.12.2007 року, зареєстрованого приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області ОСОБА_4 за № 9575. було придбано земельну ділянку площею 0.0610 га, кадастровий номер :03:011:0008, розташовану на вул. Озерній в с. Підгірці, Обухівського району, Київської області.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 08.12.2015 року по цивільній справі № 369/3941/15-ц за позовом ОСОБА_5 було визнано дійсним договір купівлі-продажу даної земельної ділянки від 10.06.2013 року, укладений між ОСОБА_5 як покупцем та ОСОБА_3 як продавцем.

Спірна земельна ділянка вибула з володіння позивача не з його волі. Позивач з квітня 2012 року по січень 2017 року знаходився за межами України. Ніяких повноважень щодо відчуження належного йому майна не надавав. Вказані обставини встановлені судом по вказаній цивільній справі і звільняються від доказування.

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 04 травня 2017 року скасовано рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 08.12.2015 року, яким в задоволенні позову ОСОБА_5 до ОСОБА_3 та ін. про визнання правочинів дійсними та визнання права власності на нерухоме майно - відмовлено.

Станом на час судового розгляду відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно право власності на земельну ділянку площею 0.0610 га, кадастровий номер :03:011:0008, розташовану на вул. Озерній в с. Підгірці, Обухівського району, Київської області належить ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу № 270 від 04.04.2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_6 і цей договір був укладений до набрання чинності рішення Апеляційного суду Київської області від 04 травня 2017 року.

Встановивши вказані обставини, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню як обгрунтований.

Такий висновок суду відповідає обставинам справи та вимогам закону виходячи з наступного.

Статтею 330 ЦК України передбачено, що якщо майно відчужене особою, яка не мала не це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст. 388 цього Кодексу майно не може бути витребувано в нього.

Статтею 388 ЦК України передбачено, що якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_5 набув право власності на спірну земельну ділянку на підставі договору купівлі-продажу від 10.06.2013 року, укладеного між ним та ОСОБА_7, яка діяла від імені позивача на підставі довіреностті від 05.04.2012 року, посвідченої приватним нотаріусом Київськогом іського нотаріального округу ОСОБА_8, за реєстровим № 507, що визнаний дійсним на підставі рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 08.12.2015 року по цивільній справі № 369/3941/15-ц.

Оскільки вказане рішення суду першої інстанції скасоване рішенням Апеляційного суду Київської області від 04 травня 2017 року, вважаєтся, що даний договір купівлі-продажу є неукладеним і ОСОБА_5 право власності на спірну земельну ділянку не набув у зв'язку з чим і не міг розпорядитися нею на користь ОСОБА_2

За таких обставин, коли майно за відплатним договором придбане ОСОБА_2 у ОСОБА_5, який не мав права його відчужувати, вважається що спірне майно вибуло з володіння позивача не з його волі, в зв'язку з чим суд обгрнутовано застосував положення ст. 388 ЦК України, які регулюють спірні правовідносини і доводи апеляційної скарги в цій частині висновків суду не спростовують.

Наявність чи відсутність довіреності, виданої позивачем на ім'я своєї дружини щодо розпорядження майном у даному випадку правового значення для вирішення справи не мають, оскільки своє право на розпорядження майном позивач щодо спірної земельної ділянки не реалізовував.

Також не мають правового значення і доводи про неналежне повідомлення відповідача про день та час розгляду справи, оскільки це не є підставою для скасування рішення суду.

Належність позивачу спірної земельної ділянки не оспорюється.

Таким чином, коли доводи апеляційної скарги не містять підстав для скасування рішення суду, вона як необгрунтована підлягає відхиленню.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382, 389 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Заочне рішення Обухівського районного суду Київської області від 21 грудня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий

Судді