Справа № 159/2295/17 Головуючий у 1 інстанції: Панасюк С.Л.
Провадження № 22-з/802/3/18 Категорія: 30 Доповідач: Бовчалюк З. А.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2018 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Бовчалюк З.А.,

суддів - Здрилюк О.І., Киці С.І.,

розглянувши у в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про роз'яснення судового рішення Апеляційного суду Волинської області від 12 липня 2018 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування майнової та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В :

У червні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зазначеним позовом, який мотивував тим, що 11 грудня 2016 року він зі своїми друзями, серед яких був і відповідач, перебував у себе в квартирі АДРЕСА_1. Відповідач без його дозволу взяв з лотка принтера папір, на якому знаходилися три жорстких диски, які впали на підлогу і були пошкоджені, чим йому завдана майнова шкода.

Добровільно відшкодувати завдану шкоду відповідач відмовився.

Крім майнової, йому завдана і моральна шкода, яка полягає у погіршенні стану здоров'я, недовірі до близьких і знайомих, у хвилюванні, внутрішньому дискомфорті, необхідності докладати додаткових зусиль для забезпечення функціонування персонального комп'ютера та судового захисту порушених прав.

Уточнивши позовні вимоги , просив стягнути з відповідача на його користь 5393 грн. майнової шкоди, яка складається із вартості по 1599 грн. за кожен диск та 600 грн. вартості дослідження дисків, а також стягнути 5000 грн. моральної шкоди.

Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 27 квітня 2018 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 На користь ОСОБА_21 5393 грн. майнової шкоди та 1000 грн. моральної шкоди.

В решті позову відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави 2240 грн. судових витрат.

Постановою Апеляційного суду Волинської області від 12 липня 2018 року апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 27 квітня 2018 року в даній справі скасовано та ухвалено нове судове рішення.

В позові ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування майнової та моральної шкоди відмовлено.

Компенсовано ОСОБА_1 за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України понесені ним витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 960 грн., згідно квитанції Волинського ОУ АТ «Ощадбанк» від 26.05.2018 року.

27 вересня 2018 року до апеляційного суду надійшла заява відповідача ОСОБА_1 про роз'яснення постанови Апеляційного суду Волинської області від 12 липня 2018 року в даній справі. Відповідач вказує, що резолютивна частина постанови є дещо не зрозумілою, оскільки він неодноразово звертався до Ковельського міськрайонного суду Волинської області, відділу державної виконавчої служби, Ковельського управління державної казначейської служби, Головного управління Державної казначейської служби України у Волинській області з приводу того, яким чином будуть компенсуватись йому витрати за рахунок держави, і різні установи виносили свої припущення, яким чином буде виконуватись дана постанова.

Просить роз'яснити судове рішення апеляційного суду в частині компенсації понесених ним витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги, а саме вказати кого суд визнав боржником по компенсації відшкодування ОСОБА_1 судового збору, зазначити який орган та особа визначені судом для здійснення примусового виконання рішення суду, зазначити порядок відшкодування судового збору вказавши відповідну статтю КМУ чи іншого органу, який визначає порядок компенсації, відшкодування судового збору. Крім того, просив видати виконавчий документ для виконання постанови апеляційного суду від 12 липня 2018 року.

Відповідно до статті 271 ЦПК України за заявою учасників справи, державного виконавця, приватного виконавця суд роз'яснює судове рішення, яке набрало законної сили, не змінюючи змісту судового рішення.

Подання заяви про роз'яснення судового рішення допускається, якщо судове рішення ще не виконане або не закінчився строк, протягом якого рішення може бути пред'явлене до примусового виконання.

Відповідно до ч.3 ст.271 ЦПК України у зв'язку із відсутністю необхідності виклику учасників справи, заява про роз'яснення судового рішення розглянута без їх виклику.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи поданої відповідачами заяви, апеляційний суд приходить до висновку, що заява ОСОБА_1 про роз'яснення судового рішення не підлягає до задоволення.

Пленум Верховного Суду України у п.21 постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 14 зазначив, що роз'яснення рішення суду можливе тоді, коли воно не містить недоліків, що можуть бути усунені лише ухваленням додаткового рішення, а є незрозумілим, що ускладнює його реалізацію.

З наведеного вбачається, що роз'яснення судового рішення має бути зумовленим його нечіткістю, незрозумілістю для осіб, щодо яких його постановлено та для тих осіб, що займаються його виконанням. Суть полягає у тому, що суд має роз'яснити положення постановленого ним рішення, які нечітко ним сформульовані, що позбавляє можливості його реалізації.

Зазначене питання розглядається судом, що ухвалив рішення, і в ухвалі суд викладає більш повно та ясно ті частини рішення, розуміння яких викликає труднощі, не вносячи змін у суть рішення і не торкаючись питань, які не були предметом судового розгляду. Роз'яснення рішення не допускається, якщо воно виконане або закінчився установлений законом строк, протягом якого рішення може бути пред'явлене до виконання.

Якщо фактично порушено питання про зміну рішення або внесення в нього нових даних, у тому числі й роз'яснення мотивів ухваленого рішення, суд ухвалою відмовляє в роз'ясненні рішення.

Підставою для роз'яснення судового рішення як засобу усунення недоліків ухваленого судового акта є його неясність, невизначеність.

Як вбачається зі змісту постанови Апеляційного суду Волинської області від 27 серпня 2018 року у даній справі, про роз'яснення якої просить відповідач, постанова викладена у відповідності до вимог ст.382 ЦПК України, її резолютивна частина є чіткою, зрозумілою і такою, що не припускає іншого тлумачення.

У мотивувальній частині постанови міститься посилання на частину 7 ст. 141 ЦПК України, відповідно до якої у разі залишення позову без задоволення позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленого Кабінетом Міністрів України.

Посилання ОСОБА_1 в своїй заяві на те, що суд повинен визнати боржника по компенсації судових витрат, визначити який орган повинен здійснювати примусове виконання судового рішення та вказати відповідно статтю пункт постанови КМУ, який визначає порядок компенсації відшкодування судового збору не заслуговує на увагу, оскільки не ґрунтуються на нормах ЦПК України.

Постанова апеляційного суду, щодо розподілу судових витрат сформульована у чіткій відповідності з вимогами ч. 7 ст. 141 ЦПК України та не потребує будь-якого роз'яснення.

З заяви вбачається, що ОСОБА_1 фактично просить встановити порядок виконання судового рішення, а не роз'яснити його зміст.

Згідно з положеннями статті 129-1 Конституції України однією з основних засад здійснення судочинства є обов'язковість судового рішення. Суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов'язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Слід зазначити, що для того, щоб звернути рішення суду до примусового виконання спочатку потрібно отримати виконавчий лист.

Як передбачено частиною 1 статті 431 ЦПК України, виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого документа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Відтак вимога, поданої ОСОБА_1 заяви, про видачу апеляційним судом виконавчого документу є безпідставною та суперечить приписам наведеної норми закону.

Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених Законом України "Про виконавче провадження" випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Порядок примусового виконання судових рішень регламентовано спеціальним законом - Законом України «Про виконавче провадження».

В матеріалах справи відсутні відомості про те, що заявник звертався до Ковельського міськрайонного суду Волинської області, як до суду першої інстанції про видачу виконавчого документа, що даний виконавчий документ був пред'явлений для примусового виконання до відділ державної виконавчої служби та відділом було відмовлено у прийнятті такого виконавчого документа у зв'язку з тим, що резолютивна частина постанови від 12 липня 2018 року є незрозумілою та нечіткою.

Враховуючи наведене, підстави для роз'яснення судового рішення відсутні, у зв'язку із чим у задоволенні заяви ОСОБА_1 слід відмовити.

Керуючись ст.ст.271, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про роз'яснення судового рішення Апеляційного суду Волинської області від 12 липня 2018 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування майнової та моральної шкоди .

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її складення.

Головуючий:

Судді: