_____________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2/520/4433/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.09.2018 року

Київський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - Гниличенко М.В.

при секретарі - Шпак К.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Одеси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», третя особа - ОСОБА_2 про визнання зобов'язання по кредитному договору припиненим, та як наслідок визнання поруки та іпотечного договору припиненими, суд -

ВСТАНОВИВ :

30.11.2015 року ОСОБА_1 звернувся до Київського районного суду м.Одеси з позовом до Публічного акціонерного товариства «Дельта - Банк», за участю третьої особи на стороні позивача: ОСОБА_2 про визнання зобов'язання за кредитним договором припиненим, та як наслідок визнання поруки та іпотечного договору припиненим, шляхом виключення запису № 4971126 з Державного реєстру іпотек та № 4971005 з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна.

Представник позивача ОСОБА_3 у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити, посилаючись на те, що позивач повністю виконав рішення Київського районного суду м. Одеси від 20.09.2013 року, яким було стягнуто з позивача на користь банку повну суму заборгованості по кредитному договору у достроковому порядку, шляхом перерахування грошових коштів у розмірі 436674,97 гривень на рахунок банку у період з 20.09.2013 по 14.10.2014 року, вказані кошти банком були зараховані на їх рахунок, будь-яких вимог до суду про стягнення коштів з позивача у порядку ст.625 ЦК України в межах строку позовної давності банком заявлено не було, тому просить визнати припиненим зобов'язання за Кредитним договором №174/ФКВІП-07 від 14 травня 2007 року та Договором іпотеки від 14 травня 2007 року, укладеним між позивачем та ТОВ «УкрПромБанк», Договором поруки від 14 травня 2007 року, укладеним між ТОВ «УкрПромБанк» та третьою особою ОСОБА_2.

Представник відповідача ПАТ «Дельта-банк» Бойко А.В. у судовому засіданні позов не визнала, посилаючись на те, що позивач виконав рішення суду з значним спливом часу, більш ніж через рік після його ухвалення, у зв'язку зі зміною курсу долара кошти сплачені позивачем по рішенню суду були направлені відповідачем на погашення тіла кредиту, тому не погашеними залишилась заборгованість за відсотками в розмірі 15311,65 доларів США, яку позивач повинен сплатити і тоді зобов'язання буде вважатись припиненим у зв'язку із його належним виконанням.

Третя особа ОСОБА_2 до суду не з'явилась, належним чином повідомлялась, до суду була надана письмова заява про розгляд справи за її відсутністю, не заперечувала проти задоволення позовних вимог.

Ухвалою Київського районного суду м.Одеси від 19.04.2018 року, відповідно до автоматичного розподілу справ, суддею Київського районного суду м.Одеси Гниличенко М.В. вказана цивільна справа була прийнята до провадження.

Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали даної цивільної справи та матеріали цивільної справи № 1512/7394/2012р, приходить до висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню.

Судом встановлено, що 14 травня 2007 року між ТОВ «УкрПромБанк» та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір №174/ФКВІП-07, відповідно до якого позичальник отримав 51 000 дол. США 00 цент. строком до 13.05.2032р. для придбання нерухомості, що підтверджується копією цього договору.

14 травня 2007 року між ОСОБА_2 та ТОВ «УкрПромБанк» було укладено договір поруки в забезпечення вищевказаних кредитних зобов'язань, що підтверджується копією цього договору.

14 травня 2007 року між позивачем - ТОВ «УкрПромБанк» та ОСОБА_1 було укладено договір іпотеки житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1, який зареєстрований під №6284 та посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Гашовою В.В., що підтверджується копією цього договору, інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

30 червня 2010 року між ТОВ «УкрПромбанк», АТ «Дельта Банк» та Національним банком України було укладено договір про передачу активів та кредитних зобов'язань ТОВ «УкрПромБанк» на корить АТ «Дельта Банк» внаслідок чого АТ «Дельта Банк» (далі - Банк) набув статусу нового кредитора у вищевказаному зобов'язанні. Зазначений факт встановлений рішенням Київського районного суду м. Одеси від 20.09.2013 року та не потребує доказування.

15.04.2011 року ПАТ «Дельта Банк» змінив строк кредитування, шляхом направлення вимоги про повне дострокове виконання зобов'язань за кредитним договором, що підтверджується копією цього листа, визнається сторонами та встановлено рішенням Київського районного суду м. Одеси від 20.09.2013 року.

01.08.2012 року ПАТ «Дельта Банк» відніс заборгованість за Кредитним договором до категорії «безнадійної» та за власною ініціативою припинив нарахування відсотків за кредитним договором. Вищевказаний факт визнається сторонами та підтверджується розрахунками заборгованості долученими до матеріалів справи.

28 травня 2012 року до Київського районного суду м. Одеси надійшла позовна заява ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Після подання уточнення до позовної заяви від 20.09.2013 року, ПАТ «Дельта Банк» просив стягнути заборгованість за кредитним договором у розмірі 436 674,97 грн. Зазначене підтверджується відповідними копіями позовної заяви та уточненнями, які містяться в матеріалах справи, визнається сторонами та встановлено рішенням Київського районного суду м. Одеси від 20.09.2013 року.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 20.09.2013 року вимоги банку були задоволені у повному обсязі. Рішення набрало законної сили, оскільки сторонами не оскаржувалось.

Судом встановлено, що позивач на виконання рішення суду сплачував заборгованість частинами у період з 03.12.2013 року до 14.10.2014 року та загалом сплатив 437 846,90 грн., що підтверджується копіями квитанцій № 29217246 від 03.12.2013 року, № 30416634 від 03.01.2014 року, № 31606256 від 04.02.2014 року, № 32996886 від 12.03.2014 року, № 34291805 від 14.04.2014 року, № 35537204 від 16.05.2014 року, № 36520995 від 13.06.2014 року, № 36576782 від 16.06.2014 року, № 36625850 від 17.06.2014 року, № 37742467 від 11.07.2014 року, № 37629587 від 17.07.2014 року, № 38666397 від 20.08.2014 року, № 38507979 від 15.08.2014 року, № 39357864 від 11.09.2014 року, № 40506687 від 14.10.2014 року, розрахунками заборгованості наданим ПАТ «Дельта Банк», тобто фактично позивачем заборгованість, яка була стягнута по рішенню Київського районного суду м.Одеси від 20.09.2013 року була сплачена та виконавче провадження було закінчено.

30.11.2015 року ОСОБА_1 звернувся до Київського районного суду м.Одеси з позовом до Публічного акціонерного товариства «Дельта - Банк», за участю третьої особи на стороні позивача: ОСОБА_2 про визнання зобов'язання за кредитним договором припиненим, та як наслідок визнання поруки та іпотечного договору припиненими.

Рішенням Київського районного суду м.Одеси від 01.08.2016 року позовні вимоги ОСОБА_1 були задоволені частково та визнано зобов'язання позивача перед банком по кредитному договору припиненим у зв'язку з його належним виконанням.

Не погоджуючись з рішенням суду представник ПАТ «Дельта Банк» подав апеляційну скаргу, якою у позові просив відмовити.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області рішення Київського районного суду м.Одеси від 01.08.2016 року було залишено без змін. У подальшому представником банку було подано касаційну скаргу на вищевказану ухвалу апеляційного суду.

Постановою Верховного Суду від 21.03.2018 року касаційна скарга ПАТ «Дельта Банк» була задоволена частково, рішення Київського районного суду м.Одеси від 20.09.2013 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 01.08.2016 року скасовані та справа передана на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до частини першої ст. 417 ЦПК України вказівки, що містяться в постанові суду касаційної інстанції, є обов'язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи.

У своїй постанові від 21 березня 2018 року Верховний Суд зазначив, що висновок судів попередніх інстанцій є передчасним, оскільки для повного та всебічного розгляду справи необхідно перевірити порядок та період нарахування і сплати процентів за користування кредитними коштами після 06 серпня 2013 року та розмір заборгованості позичальника та вимог кредитора саме на момент виконання рішення суду про дострокове стягнення заборгованості - 14.10.2014 року, та перевірити вимоги банку щодо сплати компенсаторних платежів, санкцій та відшкодування завданих збитків.

Виконуючи вказівки Верховного Суду викладені у постанові від 21 березня 2018 року, суд перевірив порядок та період нарахування і сплати процентів за користування кредитними коштами після 06 серпня 2013 року та виявив, що в період з 06 серпня 2013 року по 14.10.2014 року нарахувань за відсотками банком не здійснювалось, через віднесення заборгованості за кредитним договором до категорії «безнадійної», що визнається представником відповідача та підтверджується відомостями зазначеними в розрахунку заборгованості наданими Банком.

Судом були досліджені вказані розрахунки заборгованості, зокрема розрахунок заборгованості станом на 06.08.2013 року, з якого вбачається, що з 01.08.2012 року по 01.08.2013 року нарахування за відсотками банком не здійснювалось/а.с.186/, розрахунок заборгованості станом на 14.10.2004 року, з якого вбачається, що «Дельта Банк» за період виконання рішення суду з 06.08.2013 року по 14.10.2014 року не нараховував відсотків, пені, комісій, інфляційних витрат та трьох відсотків річних, проте вказано, що існує сума заборгованості за тілом кредиту 15311,65 доларів США/а.с.234/

Таким чином, на підставі наданих Банком розрахунків заборгованості вбачається відсутність будь-яких нарахувань в період з 06 серпня 2013 року по 14.10.2014 року по сплаті відсотків, пені, інших штрафних санкцій, комісій тощо. Судом також встановлено, що до часу ухвалення цього рішення ПАТ «Дельта Банк» не направляв листів до позичальника з вимогою про сплату трьох відсотків річних та інфляційних витрат.

Разом з тим, суд вважає, що списання безнадійної заборгованості не є підставою для припинення вимог банку до позичальника, банк має право вживати заходів щодо відшкодування списаної за рахунок резерву безнадійної заборгованості, у тому числі шляхом проведення претензійно-позовної роботи.

Проте, із матеріалів справи та пояснень представника банку вбачається, що банк з урахуванням строків позовної давності мав право звернутись до суду з позовом у період з 14.10.2014 року по 15.10.2017 року про стягнення компенсаторних платежів у порядку ст.625 ЦК України, однак не звернувся, будь-яких заяв про поновлення строку звернення до суду не подавав, рішення суду від 20.09.2013 року не оскаржував, хоча вважає не припиненими кредитні зобов'язання саме стосовно тілу кредиту у зв'язку з зміною курсу долару, зобов'язання боржника по поверненню повної суми заборгованості за рішенням суду було прийнято банком та зараховано на їх банківський рахунок, тобто заборгованість вважається повернутою.

Висновки Постанови Верховного Суду грунтуються на тому, що ПАТ «Дельта Банк» самостійно та на власний розсуд визначив розмір та валюту позовних вимог керуючись принципом диспозитивності цивільного судочинства, обрана банком форма захисту своїх прав відображала його волю. Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 20.09.2013 року вимоги банку повністю задоволені в обраній банком валюті - національній грошовій одиниці - гривні. Розмір заборгованості за кредитом є фактом, що встановлений рішенням суду і не потребує доказування, а будь-яких нарахувань після ухвалення рішення суду банк не здійснював, а від так виконавши рішення суду позивач виконав свої зобов'язання у повному обсязі.

Аргументи представника відповідача зводяться до того, що розмір заборгованості визначений рішенням суду не відповідає дійсності, оскільки кредит надавався в іноземній валюті - доларах США. Сума яку сплатив позивач була зарахована на рахунок погашення кредиту, але у зв'язку зі зміною курсу долара США по відношенню до гривні за підрахунками банку у позивача залишилась заборгованість по тілу кредиту.

Аналогічний спір розглядався Верховним Судом України (постанова від 6 липня 2016 року по справі №6-118цс16 ). Скасовуючи рішення суду апеляційної та касаційної інстанції та залишаючи в силі рішення суду першої інстанції, Судова палата у цивільних справах Верховного Суду України прийшла до висновку, що у випадку виконання боржником рішення суду, розмір заборгованості за яким визначено у гривні, зобов'язання за кредитним договором та договором іпотеки припиняються, навіть у випадку, якщо кредит надавався у іноземній валюті курс якої змінився на момент виконання рішення суду.

Згідно з частиною четвертою ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Суд не вбачає підстав, для відходження від правових позицій Верховного Суду України та при ухваленні цього рішення керується наступним.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно зі ст. 611 ЦК України - разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до частини другої ст. 625 ЦК України - боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Частиною другою ст. 1050 ЦК передбачено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Пунктом 4 ст. 82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Вимога про дострокове повернення позики та належних процентів може бути задоволена шляхом добровільного повернення позичальником заборгованості або її стягнення в судовому порядку за судовим рішенням.

Відповідно до частини третьої ст.1049 ЦК України грошова позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалась, на банківський рахунок позикодавця. При зарахуванні грошової суми, стягнутої за рішенням суду, на банківський рахунок позикодавця грошова позика вважається повернутою.

Таким чином, з моменту виконання боржником зобов'язань і прийняття виконання кредитором, припиняється існування прав і обов'язків сторін, що складають зміст зобов'язального правовідношення.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 20.09.2013 року визначено сукупний розмір заборгованості ОСОБА_1 перед ПАТ «Дельта Банк» у сумі 436 674,97 грн. Зазначене рішення було ухвалено на підставі позовних вимог банку. З зазначеним рішенням сторони погодились та не оскаржували його, у зв'язку з чим воно набрало законної сили. Розмір заборгованості вказаний в рішенні суду має преюдиційне значення та не потребує доказування. Зазначений розмір заборгованості міг зростати у зв'язку з нарахуванням відсотків, пені, комісій, інфляційних витрат та трьох відсотків річних. За вказівками Верховного Суду при повторному розгляді цієї справи було встановлено, що ПАТ «Дельта Банк» за період виконання рішення суду не нараховував відсотків, пені, комісій, інфляційних витрат та трьох відсотків річних, а від так сума відображена в рішенні Київського районного суду м. Одеси від 20.09.2013 року збільшитись не могла. Позивач повністю сплатив всю суму заборгованості наявну в нього перед ПАТ «Дельта Банк». З припиненням основного зобов'язання припиняються й похідні зобов'язання, якими є іпотека та порука.

Суд вважає, що в період жовтня 2014 року при зарахуванні останнього платежу позивача по сплаті заборгованості, банк повинен був з'ясувати обсяг коштів на погашення тіла кредиту, однак як пояснює представник у 2015 році проводились дії щодо зміни напрямку функціонування банку, ліквідації, тому даному питанню не було приділено уваги, однак у подальшому банк не був позбавлений права захистити свої права, але вимоги банку до наступного часу не заявлені.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Оскільки позивач не є стороною договору поруки від 14.05.2007 року, а третя особа з позовними вимогами про припинення зобов'язань за договором поруки до суду не зверталась, тому суд відмовляє позивачу в частині визнання припиненим договору поруки.

Оскільки наслідком визнання припиненим договору іпотеки є виключенням відомостей про обтяження предмету іпотеки, то вимога позивача щодо внесення до державного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна про виключення з реєстру запису про обтяження предмету іпотеки, яке належить позивачу є передчасною, оскільки уповноважений на такі дії орган, не розглядав таку вимогу та відповідно не міг порушити права позивача, які можуть бути захищені у порядку встановленому законом. За таких обставин, вказана вимога позивача теж задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 509, 559, 599-601, 604-609, 625, 1050 ЦК України, ст.ст. 4, 13, 18, 82, 89, 263-265, 354, 417 ЦПК України, Законом України «Про іпотеку», суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Визнати зобов'язання між ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством "Дельта Банк" по Кредитному договору №174/ФКВІП-07 від 14.05.2007 року припиненим у зв'язку з його належним виконанням.

В решті позовних вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Одеської області через Київський районний суд м.Одеси шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст судового рішення складений 04.10.2018 року.

Суддя Гниличенко М. В.