Постанова

Іменем України

16 серпня 2018 року

м. Київ

справа № 753/7952/16-ц

провадження № 61-30683св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Журавель В.І. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Крата В. І.

учасники справи:

позивач ОСОБА_4,

відповідачі: Дарницький районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві, Головне територіальне управління юстиції у місті Києві, Головне управління державної казначейської служби України у місті Києві,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 06 лютого 2017 року у складі судді Лужецької О. Р. та рішення апеляційного суду міста Києва від 04 липня 2017 року у складі колегії суддів: Рейнарт І. М., Кирилюк Г. М., Музичко С. Г.,

ВСТАНОВИВ:

Підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У квітні 2016року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Дарницького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві, Головного територіального управління юстиції у місті Києві, Головного управління державної казначейської служби України у місті Києві про відшкодування моральної шкоди.

Позов мотивовано тим, що у січні 2015 року старший державний виконавець відділу державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у місті Києві (далі ВДВС Дарницьке РУЮ у місті Києві) Шевченко М.Р. виніс постанову про відкриття виконавчого провадження № 46234623 про стягнення з нього на користь ОСББ «КУТ» боргу за житлово-комунальні послуги, а також постанову про арешт його майна та оголошення заборони на його відчуження.

Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 17 квітня 2015 року дії старшого державного виконавця щодо винесення зазначених постанов визнано неправомірними, а постанови скасовано.

У звязку з невиконанням вказаної ухвали, він повторно звернувся до суду зі скаргою на бездіяльність посадових осіб відділу державної виконавчої служби Дарницького РУЮ у місті Києві.

Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 02 жовтня 2015 року бездіяльність начальника відділу державної виконавчої служби Дарницького РУЮ у місті Києві Ярушевської

І. І. та старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Дарницького РУЮ у місті Києві Шевченка М. Р. з виконання ухвали Дарницького районного суду міста Києва від 17 квітня 2015 року визнано неправомірною. Зобов'язано начальника відділу та старшого державного виконавця зняти арешт з майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Вказана ухвала не виконана.

Позивач вказував, що 11 листопада 2015 року старший державний виконавець Шевченко М. Р. вилучив евакуатором з двору його будинку легковий автомобіль, на який був незаконно накладений арешт, у звязку з чим він звертався до правоохоронних органів, однак до теперішнього часу не знає про місце знаходження транспортного засобу.

24 листопада 2015 року старший державний виконавець Шевченко М. Р. виніс постанову про закінчення виконавчого провадження № 46234623, яку ухвалою Дарницького районного суду міста Києва, від 01 березня 2016 року скасовано, а дії виконавця визнано неправомірними.

Посилаючись на те, що неправомірними діями старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Дарницького РУЮ у місті Києві Шевченка М. Р. щодо винесення постанови від 24 листопада 2015 року йому завдано моральну шкоду, яка полягає у зміні звичайного способу життя, необхідності витрачати час на звернення до різних установ та адвокатів за захистом, а також неможливістю розпоряджатися автомобілем на власний розсуд, позивач, уточнивши позовні вимоги, просив суд стягнути з Державного бюджету України на його користь моральну шкоду у розмірі 345 600 грн.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 06 лютого 2017 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Головного управління Державної казначейської служби України у місті Києві на користь ОСОБА_4 2 000 грн моральної шкоди.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що протиправність дій державного виконавця ВДВС Дарницького РУЮ у місті Києві при прийнятті постанов про відкриття виконавчого провадження щодо стягнення боргу з ОСОБА_4 на користь ОСББ «Кут» та накладення арешту на майно боржника встановленасудовими рішеннями (ухвалами Дарницького районного суду міста Києва від 17 квітня 2015 року та 02 жовтня 2015 року).

Визначаючи розмір моральної шкоди, суд першої інстанції врахував негативні наслідки неправомірних дій відповідача, зокрема, неможливість здійснення позивачем правомочностей щодо розпорядження належним йому майном.

Рішенням апеляційного суду міста Києва від 04 липня 2017 року апеляційні скарги ОСОБА_4 та Головного управління Державної казначейської служби України у місті Києві задоволено частково.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 06 лютого 2017 року змінено.

Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_4 2 000 грн моральної шкоди.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що правовими підставами для відшкодування позивачу моральної шкоди є неправомірні дії старшого державного виконавця ВДВС Дарницького РУЮ у місті Києві при прийнятті постанови про закінчення виконавчого провадження від 24 листопада 2015 року.

Встановивши, що судом двічі стягувалася моральна шкода на користь позивача у межах виконавчого провадження у розмірі 37 000 грн, апеляційний суд, з урахуванням вимог розумності та справедливості, дійшов висновку, що визначений розмір моральної шкоди у сумі 2 000 грн є належною сатисфакцією завданої шкоди.

У липні 2017 року ОСОБА_4 подав касаційну скаргу до Вищого спеціалізованого суду України з розгляну цивільних і кримінальних справ, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення Дарницького районного суду міста Києва від 06 лютого 2017 року та рішення апеляційного суду міста Києва від 04 липня 2017 року в частині визначеного розміру відшкодування моральної шкоди і направити справу в цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди не обґрунтували визначений розмір моральної шкоди, не застосували практику Європейського суду з прав людини щодо відшкодування шкоди, завданої діями, бездіяльністю державної виконавчої служби, статтю 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», порушили статтю 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод щодо справедливого суду, а також не врахували розяснення постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах».

У серпні 2017 року Головне управління Державної Казначейської служби України у місті Києві подало заперечення на касаційну скаргу, посилаючись на те, що обставини, про які зазначає заявник, були предметом дослідження судами і висновки, зроблені ними з цього приводу, ґрунтуються на встановлених обставинах та досліджених у судовому засіданні доказах.

У листопаді 2017 року Дарницький районний відділ державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві подало заперечення на касаційну скаргу, посилаючись на те, що обставини, на які посилається заявник були предметом дослідження судами і висновки, зроблені ними з даного приводу, ґрунтуються на встановлених обставинах та досліджених у судовому засіданні доказах.

Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частинами першою, другою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Встановлено, що ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 01 березня 2016 року дії старшого державного виконавця Дарницького районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві щодо винесення постанови від 24 листопада 2015 року про закінчення виконавчого провадження № 46234623 за виконавчим листом, виданим 12 грудня 2014 року Дарницьким районним судом міста Києва, про стягнення з ОСОБА_4 заборгованості у сумі 10 312,48 грн, визнані неправомірними та зобов'язано начальника відділу державної виконавчої служби Дарницького районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві скасувати вказану постанову.

Відповідно до частини третьої статті 61 ЦПК України (у редакції, чинній на момент розгляду справи) обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

За змістом статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно зі статтею 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Суди встановили, що рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 05 листопада 2015 року задоволено позов ОСОБА_4 та стягнуто з державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у місті Києві на його користь 12 000 грн моральної шкоди, завданої прийняттям неправомірних постанов про відкриття виконавчого провадження та про арешт майна (встановлено ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 17 квітня 2015року).

Крім того, рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 29 липня 2016 року частково задоволений позов ОСОБА_4 про стягнення з Головного територіального управління юстиції у місті Києві 25 000 грн моральної шкоди за невиконання ухвали Дарницького районного суду міста Києва від 17 квітня 2015 року про визнання неправомірними постанов старшого державного виконавця від 29 січня 2015 року про відкриття виконавчого провадження та про накладення арешту на майно та скасування їх.

З огляду на викладене, апеляційний суд вірно зазначив, що покладення на відповідача обовязку з відшкодування моральної шкоди, завданої прийняттям неправомірних постанов про відкриття виконавчого провадження та накладення арешту на майно боржника, а також за невиконання ухвали Дарницького районного суду міста Києва від 17 квітня 2015 року, є подвійним стягненням.

Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 01 березня 2016 року дії старшого державного виконавця Дарницького районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві щодо винесення постанови від 24 листопада 2015 року про закінчення виконавчого провадження № 46234623 за виконавчим листом, виданим 12 грудня 2014 року Дарницьким районним судом міста Києва про стягнення з ОСОБА_4 заборгованості у сумі 10 312,48 грн, визнані неправомірними та зобов'язано начальника відділу державної виконавчої служби Дарницького районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві скасувати вказану постанову.

З огляду на викладене, суди дійшли правильного висновку про те, що внаслідок неправомірних дій старшого державного виконавця ВДВС Дарницького РУЮ у місті Києві при прийнятті постанови про закінчення виконавчого провадження від 24 листопада 2015 року, позивачу заподіяно моральну шкоду, розмір якої обґрунтовано визначений, виходячи із засад розумності та справедливості.

Доводи касаційної скарги, що розмір моральної шкоди є несправедливим та визначений без врахування практики Європейського суду з прав людини, колегія суддів відхиляє.

Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, § 62, ЄСПЛ від 12 липня 2007 року).

Інші аргументи касаційної скарги не дають підстав для висновку про помилкове застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Частиною третьою статті 401 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Дарницького районного суду міста Києва від 06 лютого 2017 року у незміненій при перегляді апеляційним судом частині та рішення апеляційного суду міста Києва від 04 липня 2017 року без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 06 лютого 2017 року у незміненій при перегляді апеляційним судом частині та рішення апеляційного суду міста Києва від 04 липня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. І. Журавель

Н.

О. Антоненко

В. І. Крат