Дата документу 12.10.2018
Справа № 334/8130/17
Провадження № 2/334/1649/18
12 жовтня 2018 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі:
головуючого судді - Баруліної Т.Є.,
при секретарі - Сагайдак Г.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: відділ по Дніпровському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради, Комунальний заклад «Запорізький обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей» Запорізької обласної ради про визнання батьківства та визначення місця проживання дитини,
ОСОБА_1 звернувся до Ленінського районного суду м. Запоріжжя з позовом до ОСОБА_2 третя особа: відділ по Дніпровському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради, Комунальний заклад «Запорізький обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей» Запорізької обласної ради про визнання батьківства та визначення місця проживання дитини. В позові зазначив, що з 2003 по 2009 рік він та ОСОБА_2 мали стосунки та проживали однією сім'єю. Від цих стосунків у них народилася донька ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка була зареєстрована та видано свідоцтво народження НОМЕР_2від 06.07.2004року.
Після народження доньки ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проживали цивільним шлюбом понад п'ять років, позивач спілкувався з дитиною та брав участь в її вихованні забезпеченні матеріально. Після розірвання стосунків в 2009 році ОСОБА_1 та ОСОБА_2 стали проживати окремо, позивач спілкувався з дитиною при можливості проводив з нею час, допомагав матеріально, по мірі можливості брав участь у її навчанні.
На даний час відповідачка понад шість місяців донькою не цікавиться ображає її, тому з початку вересня 2017 року донька ОСОБА_3 проживала з позивачем, який піклувався про дитину. ОСОБА_2 своєю неадекватною поведінкою по відношенню до дитини, скандалами в школі, призвела до того, що керівництво школи № 86 змушено було звернутися з поданням 03.10.2017 року до служби дітей по Дніпровському районі м. Запоріжжя, після чого дитину переведено до КЗ «Запорізький обласний центр психологічної реабілітації дітей» Запорізької обласної ради і на даний ОСОБА_1 не має можливості спілкування з донькою, що стало причиною подачі позову, оскільки позивач має намір забрати доньку з комунального закладу та опікуватися нею постійно.
Справа призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження.
Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні підтримав позовні вимоги у повному обсязі та просив позов задовольнити.
Відповідачка ОСОБА_2 у судове засідання не з'явилася, причини неявки суду не повідомила, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. ОСОБА_2 відзив на позов не надала, документів щодо місця роботи, самостійного доходу також суду не надала, до Запорізького обласного бюро судово-медичної експертизи для відбору біологічних зразків не з'явилася.
Представник відділу по Дніпровському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради у судовому засіданні позов ОСОБА_1 підтримала та надала письмові пояснення та акт обстеження. В пояснення зазначила, що 04.10.2017 р. ОСОБА_1 надав до відділу письмо заяву, в якій він зазначає себе біологічним батьком ОСОБА_3. Також у зв'язку з складними життєвими обставинами, що склались за місцем проживання дитини з матір'ю ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 він забрав доньку проживати до себе. Про проживання дитини з ним він також повідомив директора Запорізької загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 86 Запорізької міської ради ОСОБА_5
ОСОБА_3 в своїй заяві від 04.10.2017 підтвердила факт проживання у батька ОСОБА_1 з 02.10.2017. Також ОСОБА_3 повідомила, що періодично спілкується з батьком та його родичами. Також ОСОБА_6 мати ОСОБА_2 неодноразово підтверджувала, що ОСОБА_1 є біологічним батьком дитини і не заперечувала проживанню дитини у нього.
За весь час перебування ОСОБА_3 у батька її мати ОСОБА_2 перешкоджала навчанню дитини, намагалася забрати документи з навчального закладу та вивезти її до Донецька. Адміністрація закладу вимушена була переховувати ОСОБА_3 в приміщенні школи, порушуючи навчальний процес.
07.11.2017 ОСОБА_3 прийшла до відділу по Дніпровському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради разом із біологічним батьком ОСОБА_1 та написала заяву про тимчасове поміщення її до КЗ «Запорізький обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей» ЗОР у зв'язку з неадекватною поведінкою матері, агресії та конфліктами с оточуючими.
Наразі малолітня ОСОБА_3 перебуває у КЗ «Запорізький обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей» ЗОР на повному державному забезпеченні. За інформацією КЗ «Запорізький обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей» ЗОР ОСОБА_3 постійно відвідує ОСОБА_1 та його мати.
ОСОБА_2 кожен раз, коли з'являється до відділу служби з питань повернення дитини у родину веде себе агресивно та неадекватно, голосно лається на спеціалістів, погрожує фізичною розправою.
Також до відділу служби (управління) у справах дітей по Дніпровському району приходила ОСОБА_6 мати ОСОБА_2 та повідомляла, що у жінки дома відбуваються приступи агресії та вона вже кидалася на матір з бійкою, намагалася задушити.
У відділу по Дніпровському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради є письмові пояснення ОСОБА_3 щодо ситуації у родині, де дівчина пояснює, що боїться мешкати з мамою через її неадекватну та агресивну поведінку, та хоче залишитися проживати зі своїм батьком ОСОБА_1.
Спеціалісти відділу по Дніпровському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради спільно із інспектором СЮП ДВП ГУНП в Запорізької області 02.05.2018 обстежили умови проживання матері за адресою: АДРЕСА_1. Умови проживання для неповнолітньої ОСОБА_3 не створені належним чином, будинок потребує капітального ремонту.
Також, 10.10.2018 спеціалісти відділу по Дніпровському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради здійснили вихід за місцем проживання ОСОБА_1, за адресою: АДРЕСА_2 та склали відповідний акт обстеження умов проживання. Умови проживання батька створені належним чином для подальшого проживання неповнолітньої ОСОБА_3
У зв'язку з вищевикладеним, беручи до увагу зазначені обставини та думку неповнолітньої ОСОБА_3, відділ по Дніпровському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради підтримує позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання батьківства та визначення місця проживання дитини у повному обсязі.
Представник Комунального закладу «Запорізький обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей» Запорізької обласної ради у судому засіданні підтримав позов ОСОБА_1 та надали письмові пояснення, що у центрі з 07.11.2017 на повному державному забезпеченні перебуває ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, яка мешкала за адресою: АДРЕСА_2, згідно направлення відділу служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради по Дніпровському району від 07.11.2017 №01-03/1578.
Мати дитини - ОСОБА_2 про що зроблено запис у свідоцтві про народження НОМЕР_3 виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Ленінського районного управління юстиції м. Запоріжжя від 06.07.2004р.Згідно довідки Дніпровського районного у м. Запоріжжі відділу державної реєстрації актів цивільного стану від 28.12.2017 № 6265/17.4-04-37 відомості про батька записані відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України.
Під час перебування дитини у центрі, до адміністрації звернувся гр. ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3 і повідомив, що він є біологічним батьком ОСОБА_3. Дівчинка також назвала його батьком. Гр. ОСОБА_1 було рекомендовано звернутися до суду з метою визнання батьківства.
Згідно Ухвали про призначення судово-генетичної експертизи від 08.06.2018 року Ленінського районного суду м. Запоріжжя, гр. ОСОБА_1 та ОСОБА_3 неодноразово, відповідно вимоги, були в Запорізькому обласному бюро судово-медичної експертизи. Гр. ОСОБА_1 оплатив проведення експертизи.
Гр. ОСОБА_1 постійно відвідує дівчинку, спілкується з нею, відноситься до дитини лагідно, з любов'ю та повагою, цікавиться навчанням, станом здоров'я, умовами проживання та утримання, завжди приносить гостинці, одяг, взуття, придбав ОСОБА_3 телефон, відвідував її у лікарні. Дівчинка любить ОСОБА_1, називає його батьком, бажає проживати разом з ним.
З поведінки та дій гр. ОСОБА_1 робимо висновок, що він дійсно є батько ОСОБА_3 і тому повністю підтримуємо його позовну заяву.
Суд вважає можливим, за згодою позивача, провести заочний розгляд справи на підставі матеріалів справи відповідно до ст. 280 ЦПК України, за відсутності відповідача.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, представника відділу по Дніпровському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради, представника КЗ «Запорізький обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей» Запорізької обласної ради,дослідивши та оцінивши у сукупності докази у справі, суд приходить до наступних висновків.
Згідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Відповідно до ч. 1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно до вимог ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до ст. ст. ст.81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.
Судом встановлено, що ОСОБА_3 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 року, та відповідно до свідоцтва про народження НОМЕР_4 від 06.07.2004 року, її батьками записано: мати - ОСОБА_2, батьком - ОСОБА_1 (а.с.6).
Згідно актового запису про народження ОСОБА_3, яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 року, в актовому записі №554 від 06 липня 2004 року батьком - зазначено ОСОБА_1, матір'ю - ОСОБА_2. Державна реєстрація народження проведена відповідно до частини 1 статті 135 Сімейного кодексу України (за вказівкою матері). (а.с.65)
Відповідно до ч.2 ст.125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: 1) за заявою матері та батька дитини; 2) за рішенням суду.
Статтею 128 СК України визначено, що за відсутності заяви, право на подання якої встановлено ст.126 СК України, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України. Позов про визнання батьківства може бути пред'явлений матір'ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред'явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України.
Відповідно до ст. 135 СК України, при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім'я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.
Судом встановлено, що державна реєстрація народження ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, здійснена відповідно до частини першої ст.135 СК України.
Позивач ОСОБА_1 визнає своє батьківство повністю та вважає, що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, є його рідною донькою.
Згідно ст.103 ЦПК України, суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов для з'ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.
08.06.2018 року судом було призначено судово-генетична експертиза для вирішення питання, чи є ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, біологічним батьком ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Сторонам було роз'яснено положення ст. 109 ЦПК України про наслідки ухилення від участі в проведенні експертизи, якою передбачено, що у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з'ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.
Медико-генетична експертиза призначалась тричі, на 02.07.2018 р, 16.07.2018 р., 01.08.2018 р., однак у зв'язку з тим, що мати - ОСОБА_2 не з'явилася на експертизу, експертиза не була проведена. ОСОБА_1 з'являвся тричі для відбору біологічних зразків, також дитина ОСОБА_3 була доставлена директором КЗ «Запорізький обласний центр психологічної реабілітації дітей» ЗОР Кучер О.М. (73-84)
Оскільки висновок експерта має вирішальне значення для встановлення батьківства, то з врахуванням положення ст. 109 ЦПК України, суд вважає, що можливо визнати факт для з'ясування якого призначалась експертиза.
Відповідно до роз'яснень п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2008 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», за нормою статей 213, 215 ЦПК України, рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС (прізвище, ім'я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено).
Відповідно до п. п. 20 п. 1 Розділу ІІІ Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року № 52/2 з відповідними змінами, при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану.
Відповідно до п.2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, які затверджено наказом Міністерства юстиції України 12.01.2011 96/5, рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану, є підставою для внесення відповідних змін до актового запису.
Відповідно до п. 2.16.4 Правил, на підставі рішення суду про визнання батьківства в актовому записі про народження змінюються відомості про батька та вносяться пов'язані з цим інші зміни згідно із зазначеними в рішенні суду.
Статтею ст.134 СК України визначено, що на підставі заяв осіб, зазначених у ст.126 цього Кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження.
Враховуючи вищевикладене, а також те, що позивач ОСОБА_1 визнає себе батьком неповнолітньої дитини, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка також визнає позивача своїм батьком, а відповідачка ОСОБА_2 ухилилася від проведення експертизи, тому відповідно до ст.109 ЦПК України суд визнає факт, для з'ясування якого була призначена експертиза, а саме, що ОСОБА_1 є батьком неповнолітньої дитини, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.
У зв'язку з чим, необхідно внести відповідні зміни до актового запису №554 від 06.07.2004 року про народження ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, складеного Відділом реєстрації актів цивільного стану Ленінського районного управління юстиції, та записати батьком ОСОБА_1 виключивши відомості про ОСОБА_1, як батька.
Відповідно до ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» передбачає, що сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.
Згідно до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.
Судом встановлено, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, офіційно працює на підприємстві ТОВ «МАГІСТР 7», позитивно характеризується, проживає та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2,
Неповнолітня ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 звернулася із заявою до відділу по Дніпровському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради, в якій зазначила, що вона опинилася у складних життєвих обставинах, тому поки її біологічний батько офіційно не визнає батьківство, просить помістити її до КЗ «Запорізький обласний центр психологічної реабілітації дітей» ЗОР.(а.с.54-56)
Відповідно до акту обстеження умов проживання від 10.10.2018 р. проведено обстеження умов проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2, для виховання, розвитку та проживання дитини створені усі необхідні умови для проживання, розвитку та виховання дитини.(а.с. 104)
Спеціалістами відділу по Дніпровському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради спільно із інспектором СЮП ДВП ГУНП в Запорізької області 02.05.2018 обстежили умови проживання матері ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1. Умови проживання для неповнолітньої ОСОБА_3 не створені належним чином, будинок потребує капітального ремонту. (а.с. 101-103)
Згідно до ч.8 ст.7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.
Відповідно до вимог ст.160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.
Положеннями ст.161 СК України закріплено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.
Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 18 постанови №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ майна подружжя», при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з'ясувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Судам слід врахувати також положення ст..160 СК, якою передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, яка досягла десяти років, - за спільною згодою батьків та самої дитини, а місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.
Дана норма національного права є відображенням норм міжнародного публічного права, що закріплені у положенні ст. 9 ч. I Конвенції ООН від 20 листопада 1989 року «Про права дитини» (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року), згідно з яким Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
Так, згідно з ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.
На підставі ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Враховуючи вищезазначене та інтереси дитини, приймаючи до уваги, що неповнолітня ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 бажає проживати з батьком ОСОБА_1, за місцем проживання якого створені належні умови для проживання дитини, суд приходить до висновку, що необхідно визначити місце проживання ОСОБА_3 разом з батьком ОСОБА_1.
Керуючись ст. ст.12, 81, 141, 247, 263-265, 268, 280-284, 354 ЦПК України, ст. ст. 7, 19, 126, 128, 135, 141, 157, 160,161 СК України, суд -
Позов ОСОБА_1 - задовольнити.
Визнати ОСОБА_1, який народився ІНФОРМАЦІЯ_3 року, у м. Запоріжжя, громадянина України, ІПН НОМЕР_1, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2, батьком неповнолітньої дитини, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.
Внести відповідні зміни до актового запису №554 від 06.07.2004 року про народження ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, складеного Відділом реєстрації актів цивільного стану Ленінського районного управління юстиції, та записати батьком громадянина України ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, ІПН НОМЕР_1, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2, виключивши відомості про ОСОБА_1, як батька.
Визначити постійне місце проживання ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, за місцем проживання батька ОСОБА_1, за адресою: АДРЕСА_2,
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів. Якщо в судовому засіданні було проголошену лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справ (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення буде складено - 22.10.2018.

Суддя: Баруліна Т. Є.