У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22.10.2018 року м. Ужгород

Суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області Бедьо В.І. розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 до Ужгородського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області про зняття арешту та заборони на відчуження майна , -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1Мзвернувся до суду в інтересах ОСОБА_2 до Ужгородського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області про зняття арешту та заборони на відчуження майна.

Вивчивши зміст позовної заяви, оглянувши письмові матеріали, справи суддя приходить до наступного висновку.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що спір виник на стадії виконання судового рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області по цивільній справі № 308/1059/14-ц за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини, відтак дані правовідносини регулюються Законом України «Про виконавче провадження», а також розділами VI та VII ЦПК України.

З прохальної частини поданої заяви вбачається, що заявником ставиться вимога про скасування постанов про арешт майна від 07.08.2015 року та від 06.07.2017 року у виконавчому провадженні № 47997972.

Положеннями ст. 447 ЦПК України регламентовано, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 448 ЦПК України скарга подається до суду, який розглянув справу, як суд першої інстанції.

Відтак суд приходить до переконання, що позивачу належить правильно визначитися з формою звернення до суду та змістом вимог, при цьому позивачу належить врахувати наступне.

Положеннями ст. 13 Законом України «Про виконавче провадження» передбачено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

У справах за скаргами стягувача чи боржника на дії державного виконавця, повязані з арештом і вилученням майна та визначенням вартості й оцінки цього майна, суд перевіряє відповідність цих дій положенням статей Закону про виконавче провадження.

Однак такі вимоги сторони виконавчого провадження розглядаються не у позовному проваджені, а як оскарження рішення державного виконавця про відкриття виконавчого провадження та постанови про арешт майна в процесуальному порядку, передбаченому розділом VII ЦПК, оскільки є процесуальним рішенням державного виконавця.

Зокрема така правова позиція висловлена у Постанові № 6 Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 07 лютого 2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах».

Таким чином, системний аналіз вищенаведених положень Закону свідчить про те, що висловлення незгоди з рішенням державного виконавця постановами про арешт майна необхідно проводити шляхом оскарження дій державного виконавця у строки, встановлені Законом. В разі пропуску цього строку з поважних причин, необхідно повідомити суду про причини пропуску цього строку.

Відтак, в ідповідно до норм ЦПК України передбачено розгляд заяв та скарг учасників виконавчого провадження на дії ВДВС. Такий розгляд передбачає подання відповідної скарги, а не позовної заяви.

Згідно п.2 Постанови №14 Пленуму Верховного Суду України від 26.12.2003р. «Про практику застосування судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження»скарги на рішення, дії (бездіяльність) державного виконавця або начальника відділу державної виконавчої служби, державних виконавців і посадових осіб Департаменту державної виконавчої служби Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, обласного, Київського та Севастопольського міських управлінь юстиції, що стосуються виконання судових рішень, подаються до суду, який видав виконавчий документ.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст.186 ЦПК України суддя, встановивши, що зява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства , а в даному конкретному випадку справа не підлягає розгляду в порядку позовного провадження ( а в порядку визначеному Розділом VII ЦПК ) відмовляє у відкритті провадження.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст.186 ЦПК України, суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

У відкритті провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 до Ужгородського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області про зняття арешту та заборони на відчуження майна відмовити.

Ухвала може бути оскаржена на протязі пятнадцяти днів з дня отримання її копії до Закарпатського апеляційного суду.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_4