Постанова

Іменем України

22 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 463/3958/16-ц

провадження № 61-18568св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Курило В. П. (суддя-доповідач), Коротуна В. М.,

Червинської М. Є.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - Львівська середня спеціалізована музична школа-інтернат імені Соломії Крушельницької, директор Львівської середньої спеціалізованої школи-інтернат імені Соломії Крушельницької Закопець Левко Миронович,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Личаківського районного суду міста Львова від 26 квітня 2017 року у складі судді Леньо С. І. та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 19 червня 2017 року у складі колегії суддів: Ванівського О. М., Цяцяка Р. П.,

Шеремети Н. О.,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до Львівської середньої спеціалізованої музичної школи-інтернату імені Соломії Крушельницької, Директора Львівської середньої спеціалізованої музичної школи-інтернату імені Соломії Крушельницької Закопець Л. М. про визнання незаконним і скасування наказу.

Позовна заява, з урахуванням уточнень, мотивована тим, що 03 червня

2016 року відповідачем видано наказ № 47 про оголошення їй як викладачу цієї школи догани за порушення трудової дисципліни з попередженням про можливе звільнення з займаної посади. Суть непорозуміння полягає в тому, що вона відкрито виступила проти, на її думку, злочинної практики стягнення з батьків та учнів школи грошових коштів, запровадженої дирекцією. У випадку несплати батьками цих коштів учням свідомо занижували оцінки, наслідком чого було переведення дітей в загальноосвітні школи. Останній інцидент мав місце з ученицею 3-а класу ОСОБА_9., матір якої не погодилась з перспективою відрахування своєї дочки. В силу цих обставин, стала на бік останньої, наслідком чого була вкрай негативна реакція дирекції школи. Звернулась до директора школи з вимогою надати на ознайомлення Статут школи, однак він відібрав в викладачів доповідні записки про начебто її неадекватну поведінку, в результаті чого видано оскаржуваний наказ. Вважає такий наказ моральним тиском за її громадську позицію стосовно поборів з батьків учнів школи. Педагогічний колектив, натомість зайняв нейтральну позицію з огляду на страх перед керівництвом школи, яка вважається елітним навчальним закладом. У зв'язку з цим, наказ директора Львівської середньої спеціалізованої музичної школи-інтернату імені Соломії Крушельницької Закопця Л. М. від 03 червня 2016 року «Про застосування дисциплінарного стягнення» просить скасувати як незаконний.

Рішенням Личаківського районного суду міста Львова від 26 квітня 2017 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідачем не порушено норми трудового законодавства.

Ухвалою апеляційного суду Львівської області від 19 червня 2017 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_10 відхилено.

Рішення Личаківського районного суду міста Львова від 26 квітня 2017 року залишено без змін.

Відхиляючи апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_10, суд апеляційної інстанції погодився з висновком суду першої інстанції.

29 червня 2017 року ОСОБА_4 через засоби поштового зв?язку подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій, з урахуванням уточнень, просить скасувати рішення Личаківського районного суду міста Львова від 26 квітня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 19 червня 2017 року та направити справу на новий розгляд до суд першої інстанції, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням судами норм матеріального та порушенням норм процесуального права.

Доводи касаційної скарги є аналогічними доводам, наведеним в апеляційній скарзі.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення»

ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Статтею 388 ЦПК України встановлено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року касаційна скарга разом із матеріалами цивільної справи надійшла до Верховного Суду.

Відзив на касаційну скаргу не надійшов.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.

Положеннями частини другої статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вимогами частин першої та другої статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Статтею 139 КЗпП України встановлено, що працівники зобов'язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_4 працює у Львівській середній спеціалізованій музичній школі-інтернат імені Соломії Крушельницької на посаді викладача скрипки.

У зв'язку з порушенням трудової дисципліни, яке мало місце 20 травня

2016 року, директором Львівської середньої спеціалізованої музичної школи-інтернат імені Соломії Крушельницької видано наказ від 03 червня 2016 року № 47 про застосування щодо позивача дисциплінарного стягнення у вигляді догани.

Згідно з цим наказом, порушення проявилась в тому, що під час проведення іспиту 20 травня 2016 року, з приводу оцінки учениці ОСОБА_9 між членами комісії та позивачем виникла суперечка, під час якої ОСОБА_4 висловила хвилю погроз в адрес екзаменаційної комісії, які принижували честь і гідність. Тим самим, була дестабілізована робота екзаменаційної комісії, а дії позивача, які є систематичними, свідчили про порушення правил педагогічної етики та моралі, про що 23-24 травня 2016 року викладачами школи написано доповідні записки.

Згідно із статтею 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана; звільнення. Законодавством, статутами і положеннями про дисципліну можуть бути передбачені для окремих категорій працівників й інші дисциплінарні стягнення.

Відповідно до статті 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.

На виконання вимог цієї норми закону, у зв'язку з надходженням доповідних записок, позивачу вручено письмове повідомлення про необхідність надання письмових пояснень щодо конфліктної ситуації, яка мала місце 20 травня

2016 року.

В своїх письмових поясненнях обставини конфліктної ситуації позивач не спростувала.

Статтею 56 Закону України «Про освіту» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) педагогічні та науково-педагогічні працівники зобов'язані додержувати педагогічної етики, моралі, поважати гідність дитини, учня, студента.

Системний аналіз Закону України «Про освіту» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), дає підстави дійти висновку про те, що педагогічна етика являє собою складову частину професійної етики. Етика поведінки педагога відрізняється тим, що в його діяльності існує тісний зв'язок як серед самого педагогічного колективу так і серед учнівського колективу і специфічний зв'язок із батьками дітей. Цей зв'язок передбачає не тільки нерозривну єдність із загальною теорією моральних відносин, а й накладає певну специфіку поведінки, яка визначається педагогічною діяльністю.

Суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, встановив, що наказ про застосування заходу дисциплінарного стягнення відповідає вимогам трудового законодавства, процедура його винесення дотримана, ступінь тяжкості враховано, він достатньою мірою відповідає вжитим заходам дисциплінарного стягнення, строки не порушенні, і тому, оскаржуваний наказ не може визнаватись незаконним та не підлягає скасуванню, внаслідок чого суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права, а зводяться лише до переоцінки доказів.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення Личаківського районного суду міста Львова від

26 квітня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від

19 червня 2017 року - без змін, оскільки підстави для скасування судових рішень відсутні.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Личаківського районного суду міста Львова від 26 квітня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 19 червня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. П. Курило

В. М.Коротун

М. Є.Червинська