Справа № 729/735/18
2/729/319/18 р.
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

( з а о ч н е )

10 жовтня 2018 р. Бобровицький районний суд Чернігівської області в складі:

судді Бойко В.І., за участю секретаря судового засідання Шлапак Н.А.,

за участю позивачки ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Бобровиця цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на житло,-

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду із позовною заявою до ОСОБА_2 про визнання його таким, що втратив право на житло, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що згідно договору купівлі-продажу від 12.05.1992 вона є власником квартири №4 житлового будинку № 4 по вулиці Чернігівська м. Бобровиця Чернігівської області. У даному будинку зареєстровані вона та її онук ОСОБА_2, який у даній квартирі не проживає довгий час, будь-які речі, що належали б йому відсутні. Витрати по утриманню житла і оплаті комунальних послуг відповідач по справі не несе, в утриманні квартири участі не приймає.

Позивачка у судовому засіданні позовні вимоги підтримла і просила їх задовольнити з підстав викладених в позовній заяві до суду .

Відповідач у судове засідання не зявився, про час та місце судового засідання неодноразово повідомлявся належним чином, в порядку передбаченому ч. 11 ст. 128 ЦПК України через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. У силу приписів цієї статті з опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи (а.с. 44).

Приймаючи до уваги те, що судом виконані вимоги щодо повідомлення відповідача про день та час розгляду справи у спосіб передбачений законом та з огляду на те, що відповідач не повідомив суд про поважність його неявки в судові засідання, не подав відзив, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд вважає за можливе ухвалити по справі заочне рішення на підставі наявних у справі доказів відповідно до ст. 280 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Допитані в судовому засіданні свідкі ОСОБА_3, ОСОБА_4, які кожна окремо показали, що вони проживають по сусідству з позивачкою по справі і добре знають її сім'ю. Їм відомо, що відповідач по справі, який доводиться позивачці внуком тривалий час не проживає за адресою позивачки. Ніяких перешкод щодо проживання у квартирі відповідачу, позивачка не чинила. За їх участю протягом року були складені акти обстеження умов проживання ОСОБА_1 Під час обстеження ними було встановлено, що ОСОБА_2 за адресою : АДРЕСА_1 значиться зареєстрованим, але не проживає багато років.

Суд вислухавши позивачку, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, оцінюючи наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному і обєктивному дослідженні, та керуючись законом, суд приходить до наступного.

Згідно договору купівлі-продажу, що складений 12 травня 1992 року державним

нотаріусом Бобровицької державної нотаріальної кантори ОСОБА_5, власником квартири №4 житлового будинку №4 по вулиці Чернігівська м. Бобровиця Чернігівської області є ОСОБА_1 (а.с. 3а-7), у якому зареєстровані ОСОБА_1 та ОСОБА_2, що підтверджується копією будинкової книги (а.с. 8-12).

Актами обстеження умов проживання від 03.07.2017, 04.11.2017, 08.12.2017, 11.04.2018, 22.05.2018, 02.07.2018 підтверджується, що за адресою: АДРЕСА_1 зареєстрований, але не проживає ОСОБА_2 (а.с. 16, 22-26) Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти ,користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном

Ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод,до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції закріплено принцип непорушності та право приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплено право власника володіти, користуватись і розпоряджатись належним йому майном на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які угоди відповідно до Закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст. 317 ЦК України позивачу , як власнику належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном .

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Аналіз вказаних норм цивільного законодавства України дає підстави дійти висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

Підстави втрати права на користування житловим приміщенням регулюються ст. 71,72 ЖК України в разі користування житловим приміщенням в будинках державного і громадського фонду та ст. 405 ЦК України в разі користування майном (житлом) власника.

Квартира за адресою: АДРЕСА_1 є майном (житлом) позивача, тому правовідносини між сторонами мають регулюватися відповідними нормами

Згідно приписів ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним та власником житла або законом.

За таких обставин позовні вимоги позивача є законним, обгрунтованими і таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі, оскільки у судовому засіданні беззаперечними доказами встановлено, що ОСОБА_2 не проживає ІНФОРМАЦІЯ_1 понад рік без поважних причин , а тому його слід визнати таким, що втратив право користуватися вищевказаним житлом .

Згідно ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003 року № 1382-IV зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Отже, на підставі зазначеної норми закону визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, тягне обов'язок органу реєстрації фізичних осіб зняти дану особу з реєстраційного обліку.

Керуючись ст. 391, 405 ЦК України, ст.ст. 258, 259, 263-265 ЦПК України суд,

в и р і ш и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на житло задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1, так як був відсутній в ньому без поважних причин понад рік.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня проголошення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку.

Рішення може бути оскаржено позивачем до Чернігівського апеляційного суду через Бобровицький районний суд протягом тридцяти днів з дня проголошення.

Суддя В.І. Бойко