Справа №489/6033/17
Провадження №2/489/908/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2018 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд міста ОСОБА_1 у складі:

головуючого судді Румянцевої Н.О.,

із секретарем Животовою А.В.,

за участю: позивача ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до державного підприємства «Миколаївський суднобудівельний завод» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку та відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом, яким просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі за період з листопада 2014 року по липень 2015 рік, з вересня 2015 року по лютий 2016 рік, в розмірі 19212,16 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку, станом на день прийняття рішення по справі та відшкодувати моральну шкоду в сумі 10000,00 грн., оскільки за вказані періоди він не отримав заробітну плату, внаслідок чого йому нанесена моральна шкода.

Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог в повному обсязі. В своєму відзиві зазначає, що станом на теперішній час заборгованість по заробітній платі у відповідача перед позивачем становить 19212,16 грн. Наданий позивачем розрахунок заборгованості є невірним, оскільки обраховано розмір середньоденного заробітку. Згідно довідки, середньоденний розмір заробітної плати позивача становить 221,39 грн. Між сторонами є спір стосовно розрахунку виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. У звязку з чим, просить застосувати принцип співмірності, зменшивши розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні на 90 %. Щодо стягнення моральної шкоди, відповідач зазначає, що відповідачем на підтвердження вказаних обставин не додає жодного доказу, що ставить під сумнів, викладені у позові, аргументи.

Зясувавши обставини та дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що встановлені наступні факти та відповідні правовідносини.

З 22 листопада 2004 року позивач працював в державному підприємстві «Суднобудівний завод імені 61 комунара» в цеху № 3 електромонтером з ремонту та обслуговуванню електроустаткування 4 розряду, свідченням чого є записи в трудовій книжці позивача, наказ (розпорядження) № 220 від 22.11.2004 року про прийняття на роботу (а.с. 5, 51).

З 01 квітня 2005 року позивача переведено до цеху № 3 наладчиком зварювального обладнання 4 розряду, свідченням чого є записи в трудовій книжці позивача, наказ № 6 від 20.04.2004 року (а.с. 5,52).

01.08.2008 року позивачу присвоєний 5 розряд наладчика зварювального обладнання в цеху № 3, свідченням чого є записи в трудовій книжці позивача, наказ № 12 від 01.09.2008 року (а.с. 5,53).

29.01.2016 року позивача звільнено за власним бажанням, згідно ст. 38 КЗпП України, подтвердженням чого є записи в трудовій книжці позивача, наказ (розпорядження) № 19 від 29.01.2016 року про звільнення з посади (а.с. 5, 54).

Державне підприємство «Суднобудівний завод імені 61 комунара» є повним правонаступником всіх майнових та немайнових прав та обовязків Державного підприємства «Миколаївський суднобудівний завод», на підставі статуту Державного підприємства «Миколаївський суднобудівний завод», затвердженого наказом Державного концерну «Укроборонпром» від 28.08.2017 року № 297 (а.с. 32-40).

Як вбачається із довідки державного підприємства «Миколаївський суднобудівельний завод» про заборгованість по заробітній платі, розмір середньоденної заробітної плати ОСОБА_2 складає 221,39 грн., та станом на 30.10.2017 року заборгованість за невиплачену заробітну плату складає 19212,16 грн. (а.с. 6, 31).

Відповідно до ч. 1 ст. 21 Кодексу законів про працю України передбачено, що трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобовязується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобовязується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Таким чином, обовязок щодо виплати заробітної плати покладений саме на роботодавця, з яким працівником укладений трудовий договір.

Відповідно до ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата

Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Судом встановлено, що відповідачем не виплачено позивачу заробітну плату та на момент звільнення заборгованість відповідача перед ОСОБА_2 складала 19212,16 грн., вказане підтверджено відповідною довідкою та визнається відповідачем.

З огляду на вищезазначене, суд приходить до висновку, що заборгованість по заробітній платі підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, тому позов в цій частині обґрунтований доведений і підлягає задоволенню.

Щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.99 року № 13 установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у звязку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після предявлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок , суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 .

З урахуванням цих норм, зокрема абзацу третього пункту 2 Порядку, середньомісячна заробітна плата за час затримки розрахунку обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата, тобто дню звільнення працівника з роботи.

Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час затримки розрахунку, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно пункту 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період.

Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час затримки розрахунку, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абзац другий пункту 8 Порядку).

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац третій пункту 8 Порядку).

Крім того, положеннями розділу III Порядку передбачені виплати, які підлягають і не підлягають урахуванню (зокрема, одноразові виплати, соціальні виплати, окремі види премій тощо) при обчисленні середньої заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплати за час затримки розрахунку.

Відповідно до довідки Державного підприємства «Миколаївський суднобудівний завод», середньоденна заробітна плата ОСОБА_2 становить 221,39 грн..

Відповідно до ст.ст.1, 2 Закону України Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням термінів їх виплати підприємства, установи і організації всіх форм власності і господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Компенсація громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам.

Суми компенсації обчислюється шляхом множення щомісячних індексів споживчих цін, які публікуються Держстатом України за період невиплати заробітної плати на розмір невиплаченої заробітної плати більш ніж на місяць.

Згідно Положення про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 1427 від 20.12.1997 р., компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати заробітної плати, нарахованої працівникові за період роботи починаючи з 01.01.1998 р., якщо індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги за цей період зріс більше як на один відсоток.

Всупереч вищезазначених вимог компенсація у зв`язку з порушенням термінів виплати заробітної плати в розмірі 19212 грн. 16 коп. позивачу ОСОБА_2 виплачена не була.

Згідно розрахунку розмір компенсації за затримку розрахунку при звільненні станом на 12.09.2018 року складає 39211,25грн. (232 робочих дня за 2016 рік, 236 робочих днів у 2017 році та 175 робочих днів у 2018 році * на середньоденну заробітну плату 221,39грн.).

Суд вважає вимоги відповідача щодо зменшення розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні на 90% безпідставними, оскільки його розмір, визначений позивачем виходячи з наданої довідки про середньоденну заробітну плату станом на час розгляду справи, відповідачем не оспорювався. Також роботодавцем не доведено відсутності його вини щодо затримки розрахунку при звільненні.

Відповідно до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Згідно Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. № 100 середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Враховуючи вищевикладене та приймаючи до уваги, що до теперішнього часу заборгованість по заробітній платі перед позивачем не погашена в повному обсязі, суд вважає, що вимоги ОСОБА_2 про стягнення з відповідача на його користь середнього заробітку за час затримку розрахунку обґрунтовані, та підлягає стягненню у розмірі 39211 грн.25 коп..

Стосовно моральної шкоди.

Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Згідно положень Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (із змінами, внесеними згідно з Постановами Пленуму Верховного суду України від 25.05.2001 р. та від 27.02.2009 р.) розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

У звязку з тим, що позивачем не надано доказів щодо спричинення відповідачем моральної шкоди позивачу, посилання позивача на погіршення стану здоровя не підтверджується належними доказами, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову в частині вимог про стягнення моральної шкоди.

На підставі ст. ст. 21, 115, 237-1 Кодексу законів про працю України та ст. 34 Закону України «Про оплату праці», керуючись ст. ст. 4, 12, 89, 141, 259, 263-265, 282 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 до державного підприємства «Миколаївський суднобудівельний завод» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку та відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з державного підприємства «Миколаївський суднобудівельний завод», , на користь ОСОБА_2, 31 серпні ІНФОРМАЦІЯ_1, заборгованість по заробітній платі в розмірі 19212 грн. 16 коп. (девятнадцять тисяч двісті дванадцять гривень шістнадцять копійок).

Стягнути з державного підприємства «Миколаївський суднобудівельний завод», на користь ОСОБА_2, 31 серпні ІНФОРМАЦІЯ_1, середній заробіток за час затримки розрахунку по заробітній платі у сумі 39211 гривень 25 копійок (тридцять девять тисяч двісті одинадцять гривен двадцять пять копійок).

В задоволенні вимоги про стягнення моральної шкоди відмовити.

Апеляційна скарга на судове рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено скорочене судове рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Судове рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У відповідності з п. 15.5 Розділу ХІІІ Перехідних Положень Цивільного процесуального кодексу України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Ленінський районний суд міста ОСОБА_1 або в порядку статті 355 ЦПК України безпосередньо до Апеляційного суду Миколаївської області.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Позивач: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, АДРЕСА_1, паспорт серії ЕР 169232.

Відповідач: Державне підприємство «Миколаївський суднобудівний завод» , м. Миколаїв, вул. Адміральська, 38.

Суддя Ленінського районного

суду міста ОСОБА_1 Румянцева

Повний текст судового рішення складено «09» жовтня 2018 року.