Справа № 373/1410/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2018 року Переяслав-Хмельницький міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді Керекези Я.І..,

за участю секретаря судових засідань Тітрової І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Переяслав-Хмельницький справу №373/1410/16ц за позовом ОСОБА_2 до Переяслав-Хмельницької міської ради Київської області, виконавчого комітету Переяслав-Хмельницької міської ради Київської області, третя особа: ОСОБА_4 про визнання незаконними та скасування рішення Переяслав-Хмельницької міської ради Київської області від 20.10.2015 року №109-79-VI,

представник позивача ОСОБА_5,

представник відповідача міської ради Медведенко Н.І.,

представник третьої особи ОСОБА_7, -

встановив:

Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом і просить визнати незаконним та скасувати рішення Переяслав-Хмельницької міської ради Київської області № 109-79-VI від 20 жовтня 2015 року «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та передачу її у приватну власність ОСОБА_4», як таке, що не відповідає вимогам закону та порушує його охоронювані законом інтереси.

Посилається на те, що оскаржуване рішення є незаконним, прийнятим з порушенням вимог чинного законодавства України та таким, що порушує його права та інтереси як власника даної земельної ділянки, оскільки згідно договору купівлі-продажу від 25 липня 1977 року придбав житловий будинок, що розташований по АДРЕСА_4 Крім того, рішенням Виконавчого комітету Переяслав-Хмельницької міської ради Київської області № 242 від 21 грудня 1999 року, яке є чинним, йому було передано у приватну власність земельну ділянку, площею 910 кв.м., що розташована по АДРЕСА_4 Тому на підставі ст. 392 ЦК України звернувся до суду за захистом порушених прав як власник земельної ділянки.

21 листопада 2016 року до участі в справі в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, залучено ОСОБА_4 (а.с.74).

Ухвалою Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 11 січня 2017 року по вищезазначеному позову позовну вимогу про визнання права власності на земельну ділянку за заявою представника третьої особи було залишено без розгляду. Позивач не заперечив проти цього, відмовившись від вимог в частині визнання права власності на спірну земельну ділянку (а.с.106).

В судовому засіданні позивач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_5 позовні вимоги підтримали і просили їх задовольнити із зазначених в позові підстав. Крім того, на земельну ділянку, належну позивачеві, було накладено арешт, тому передавати її третій особі також було неможливо.

Представник відповідача Переяслав-Хмельницької міської ради Медведенко Н.І. позов не визнала. Просила відмовити в його задоволенні. Зазначила, що оскаржуване рішення є законним, прийняте в межах повноважень і ніяким чином не порушує права позивача. Доказів того, що земельна ділянка з кадастровим номером, площею та адресою розташування, які вказані в оскаржуваному рішенні, виділялася чи належала позивачеві не надано. На земельній ділянці, яка зазначена в оскаржуваному рішенні, будь-яких обтяжень немає.

Представник відповідача виконавчого комітету Переяслав-Хмельницької міської ради Київської області в судове засідання не з»явився, повідомлений належним чином.

Представник третьої особи ОСОБА_7 та третя особа ОСОБА_4 вважають, що позов не підлягає до задоволення. Оскаржуване рішення є актом індивідуальної дії, вичерпало свою дію шляхом виконання, третя особа є законним власником земельної ділянки, а позивач втручається у її мирне володіння майном, позивачем не надано доказів на підтвердження порушення винесенням оскаржуваного рішення його прав чи інтересів.

Судом встановлено наступне.

Рішенням виконавчого комітету Переяслав-Хмельницької міської ради народних депутатів № 114-64 від 28 серпня 1996 року було надано ОСОБА_8 в тимчасове користування терміном на 2 роки земельну ділянку, площею 773 кв.м., для городництва без права забудови та посадки фруктових насаджень, що розташована по АДРЕСА_4 (а.с.96).

Відповідно до договору купівлі-продажу від 25 липня 1977 року позивач придбав житловий будинок, загальною житловою площею 20,50 кв.м., що розташований на земельній ділянці, площею 910 кв.м. державного фонду, по АДРЕСА_4 (а.с.16-19).

Із копії заяви ОСОБА_2 від 01 червня 1983 року, адресованої на ім'я виконкому міської ради народних депутатів, вбачається, що він та його дружина зобов'язуються при отриманні квартири на протязі місяця знести свій будинок, земельну ділянку передати в міськземфонд (а.с.94).

Постановою адміністративної комісії при виконкомі Переяслав-Хмельницької міської Ради народних депутатів від 02 липня 1997 року ОСОБА_9 було притягнуто до адміністративної відповідальності за самовільну посадку городини на земельній ділянці, що розташована АДРЕСА_4 (а.с.97-98).

Рішенням виконавчого комітету Переяслав-Хмельницької міської ради Київської області № 242 від 21 грудня 1999 року було передано безкоштовно у приватну власність земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 910 кв.м., що розташована по АДРЕСА_4 (а.с.11-15).

Із висновку, виданого головним архітектором міста, вбачається, що відділом не була погоджена технічна документація із землеустрою щодо виготовлення Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку, що розташована АДРЕСА_4. Причинами відмови були наступні:

- технічна документація на аварійний житловий будинок по АДРЕСА_4 погашена;

- житловий будинок знесено, сім'я власника ОСОБА_2, як компенсацію, отримала квартиру;

- рішенням виконкому № 63-22 від 18 квітня 2002 року вину ОСОБА_2 - ОСОБА_10 була виділена земельна ділянка, площею 1000 кв.м., із земель міськземфонду, по АДРЕСА_5 (а.с.94).

Із повідомлення Переяслав-Хмельницького МБТІ № 241 від 19 жовтня 2004 року вбачається, що технічна документація на будинок погашена після 22 лютого 1983 року, юридичні документи на домоволодіння не погашені (а.с.95).

Суд не може прийняти даний доказ, як належний та допустимий, поскільки він містить конкретизованих даних про будинок. Із даного повідомлення не вбачається, що мова йде саме про будинок, який належав позивачу.

Згідно копії Державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_3 позивач був власником земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,0843 га, кадастровий номер НОМЕР_2, яка розташована по АДРЕСА_4 (а.с.93).

Рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 22 березня 2013 року було визнано недійсним та скасовано державну реєстрацію Державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_3 на земельну ділянку для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,0843 га, кадастровий номер НОМЕР_2, яка розташована по АДРЕСА_4 Рішення суду набрало законної сили (а.с.83-88).

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 15 липня 2013 року вищезазначене рішення було залишено без змін (а.с.89-90).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05 грудня 2013 року рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 22 березня 2013 року та ухвала Апеляційного суду Київської області від 15 липня 2013 року була залишена без змін (а.с.91-92).

Рішенням Переяслав-Хмельницької міської ради Київської області № 109-79-VI від 20 жовтня 2015 року було затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,0999 га, та передано вищезазначену земельну ділянку у приватну власність ОСОБА_11 (а.с.10).

З оригіналу вищезазначеного рішення, який був наданий представником відповідача для огляду в судовому засіданні, вбачається, що дана земельна ділянка має кадастровий номер НОМЕР_4 і розташована АДРЕСА_1.

Переяслав-Хмельницька міська рада Київської області своїм листом № 09-04-484 від 10 травня 2016 року на звернення ОСОБА_2 повідомила про неможливість скасування рішення № № 109-79-VI від 20 жовтня 2015 року без згоди суб'єкта, відносно якого прийняте дане рішення. Ненормативні правові акти органів місцевого самоврядування є актами одноразового застосування, вичерпують свою дію фактом їх виконання, тому вони не можуть бути скасовані чи змінені органами місцевого самоврядування після їх виконання (а.с.8-9).

Постановою Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 17 лютого 2006 року було скасовано рішення Переяслав-Хмельницької міської ради № 308-23-IV від 01 березня 2005 року «Про внесення змін до додатку № 1 рішення виконкому Переяслав-Хмельницької міської ради № 242 від 21 грудня 1999 року» (а.с.20-22).

Рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 11 вересня 2008 року було відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_4 до Переяслав-Хмельницької міської ради, ОСОБА_2, третя особа: Переяслав-Хмельницький відділ № 19 Київської регіональної філії Державного підприємства «Центр земельного кадастру» про визнання права власності на земельну ділянку (а.с.23).

Ухвалою суду від 10.12.2014 по справі № 373/3119/14-ц з метою забезпечення позову, зокрема накладено арешт на земельну ділянку кадастровий номер НОМЕР_2, яка розташована по АДРЕСА_4 ( а.с 55).

Рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 25 травня 2015 року по справі № 373/3119/14-ц було визнано незаконним і скасовано рішення № 04-60-VI від 08 липня 2014 року «Про внесення змін до додатку № 1 рішення виконавчого комітету Переяслав-Хмельницької міської ради № 242 віл 22 грудня 1999 року «Про передачу у приватну власність земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлових будинків». В рішенні зазначено, що заходи забезпечення позову, вжитті відповідно до ухвали від 10.12.2014, застосовуються до набрання цим рішенням законної сили (а.с.25-27).

Згідно ухвали Апеляційного суду Київської області від 24.03.2016 вищезазначене рішення набрало законної сили ( а.с. 31-36).

Оцінивши вищезазначені докази з приводу їх належності, допустимості та достовірності, суд дійшов висновку, що на підставі їх сукупності можливо встановити наступні обставини: 1.Позивачеві рішенням виконавчого комітету Переяслав-Хмельницької міської ради Київської області № 242 від 21 грудня 1999 року було передано безкоштовно у приватну власність земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 910 кв.м., що розташована по АДРЕСА_4 Дане рішення є чинним. 2. Позивач ОСОБА_2 був власником земельної ділянки, площею 0,0843 га з кадастровим номером НОМЕР_2, яка розташована АДРЕСА_4, однак правовстановлюючий документ, яким підтверджувалося таке право власності, визнано недійсним судовим рішенням, що набрало законної сили. 3. На земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_2 рішенням суду було накладено арешт до набрання рішенням у справі № 373/3119/14-ц законної сили 4. Оскаржуваним рішенням відповідача було затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,0999 га, кадастровий номер НОМЕР_4, що розташована по АДРЕСА_3, та передано вищезазначену земельну ділянку у приватну власність третій особі.

Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Частина 1 статті 16 ЦК України передбачає право кожної особи на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а частина друга цієї статті встановлює способи захисту цивільних прав та інтересів.

Пункт 10 частини 2 статті 16 передбачає, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Частиною 1 статті 144 Конституції України встановлено, що органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній території.

Відповідно до ст.12 Земельного кодексу України до повноважень сільських, селищних, міських рад та їх виконавчих органів належить, зокрема: передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу.

Згідно ч.1 ст.154 ЗК України органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування без рішення суду не мають права втручатись у здійснення власником повноважень щодо володіння, користування і розпорядження належною йому земельною ділянкою або встановлювати непередбачені законодавчими актами додаткові обов'язки чи обмеження.

Відповідно до ст.1 Протоколу № 1 Конвенції про захист прав і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно ч.4 ст.41 Конституції України та ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

В силу ст. 79, 79-1 ЗК України, земельна ділянка як об»єкт цивільних прав вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера та може бути об»єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадку суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї.

Таким чином, об»єктом цивільних прав згідно оскаржуваного рішення є земельна ділянка з кадастровим номером НОМЕР_4. При цьому, будь-яких доказів наявності обтяжень, в тому числі, накладення арешту на дану земельну ділянку не надано.

Відповідно до вимог ч. 3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши всі докази в їх сукупності, суд вважає, що позивачем не доведено, що земельна ділянка, площею 0,0999 га, кадастровий номер НОМЕР_4, що розташована по АДРЕСА_3, має відношення до земельної ділянки, площею 910 кв.м., що розташована по АДРЕСА_4, та яка надавалася позивачу згідно рішення Виконкому Переяслав-Хмельницької міської ради Київської області № 242 від 21 грудня 1999 року.

Таким чином, належних, допустимих та достовірних доказів того, що оспорюване рішення органу місцевого самоврядування стосується земельної ділянки, яка виділялася позивачеві, не надано. Тому підстав вважати, що винесенням оскаржуваного рішення були порушені права чи інтереси позивача, немає. За таких обставин позов не підлягає до задоволення.

На підставі викладеного, ст.ст.12, 154 ЗК України, керуючись ст.ст.10, 12, 13, 19, 76, 80, 81, 141, 211, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд,-

ухвалив:

Позов позовом ОСОБА_2 до Переяслав-Хмельницької міської ради Київської області, виконавчого комітету Переяслав-Хмельницької міської ради Київської області, третя особа: ОСОБА_4 про визнання незаконними та скасування рішення Переяслав-Хмельницької міської ради Київської області від 20.10.2015 року №109-79-VI - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу ХIIІ "Перехідні положення" Цивільного процесуального кодексу України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Переяслав-Хмельницький міськрайонний суд Київської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

позивач: ОСОБА_2, адреса місця проживання: АДРЕСА_2, інд. код НОМЕР_1;

відповідач: Переяслав - Хмельницька міська рада Київської області, адреса місцезнаходження: 08400, Київська область м. Переяслав - Хмельницький, вул. Б. Хмельницького 27/25;

відповідач: Виконавчий комітет Переяслав-Хмельницької міської ради Київської області, адреса місцезнаходження: 08400, Київська область м. Переяслав - Хмельницький, вул. Б. Хмельницького 27/25;

третя особа: ОСОБА_4, адреса: АДРЕСА_3.

Складення рішення в повному обсязі вчинено 16.10.2018.

Суддя Я. І. Керекеза