Єдиний унікальний номер 201/901/18 Номер провадження 22-ц/4804/285/18
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 листопада 2018 року

м. Бахмут

Справа № 201/901/18

Провадження №22-ц/4804/285/18

Донецький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Біляєвої О.М. (суддя-доповідач),

суддів: Папоян В.В., Халаджи О.В.,

за участю секретаря судового засідання Сергєєвої К.О.,

сторони:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - Державний вищий навчальний заклад «Донецький національний технічний університет»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Державного вищого навчального закладу «Донецький національний технічний університет» на рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області в складі судді Хмельової С.М. від 6 липня 2018 року, ухвалене у м. Покровську Донецької області, дата складення повного судового рішення - 09 липня 2018 року,

В С Т А Н О В И В:

У січні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом до Державного вищого навчального закладу «Донецький національний технічний університет» (далі - ДВНЗ «ДонНТУ») про стягнення не нарахованої та недоплаченої суми стипендії з урахуванням інфляційних виплат.

Позов мотивовано тим, що 01 вересня 2012 року ОСОБА_1 зараховано до складу студентів денної форми навчання на гірничому факультеті Донецького національного технічного університету на пільгових умовах, як особа, батько якої є шахтарем та який має стаж підземної роботи не менше як 15 років.

На підставі частини першої статті 5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» позивач має право на отримання стипендії в розмірі прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, натомість з 01 вересня 2012 року по грудень 2016 року стипендія йому нараховувалась на загальних підставах та була нижчою за рівень прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Посилаючись на вказані обставини та враховуючи, що ДВНЗ «ДонНТУ» за період з вересня 2012 року по грудень 2016 року не доплатив позивачеві грошові кошти в розмірі 42282 грн 49 коп., а про порушене право він дізнався з довідок про доходи від 05 серпня 2017 року, ОСОБА_1 просив стягнути з навчального закладу на його користь вказану суму заборгованості, 3% річних - 4012 грн 16 коп., 36119 грн 47 коп. інфляційних втрат, усього 82414 грн 12 коп., а також понесені ним судові витрати зі сплати судового збору.

Ухвалою судді Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 31 січня 2018 року цивільну справу №201/901/18 на підставі ч. 1 ст. 31 ЦПК України передано на розгляд Красноармійському міськрайонному суду Донецької області.

Ухвалою Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 27 лютого 2018 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі.

У березні 2018 року Державний вищий навчальний заклад «Донецький національний технічний університет» подав відзив на позовну заяву, у якому просив застосувати позовну давність і відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що позивачем не доведений факт звернення до прийомної або стипендіальної комісії і надання відповідних документів на підтвердження статусу особи, яка має право на гарантії, встановлені законом України «Про підвищення престижності шахтарської праці». На момент виникнення у вересні 2012 року права на отримання стипендії в розмірі прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, ОСОБА_1 мав повну цивільну дієздатність, отже, з цього часу міг довідатися про порушення свого права.

У відповіді на відзив, поданому у квітні 2018 року, ОСОБА_1 зазначив, що аргументи відповідача необґрунтовані, оскільки він був зарахований на навчання поза конкурсом, а про розмір виплаченої стипендії дізнався лише з моменту отримання відповідних довідок у 2017 році.

Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 6 липня 2018 року позов задоволений.

Стягнути з Державного вищого навчального закладу «Донецький національний технічний університет» на користь ОСОБА_1 не нараховану та недоплачену стипендію в сумі 42282 грн 49 коп., 3 % річних в сумі 4012,16 грн., інфляційні втрати 36119,47 грн., а всього 82414,12 грн.

Вирішено питання про судові витрати.

Рішення мотивовано тим, що навчальний заклад порушив право позивача на отримання стипендії відповідно до частини першої статті 5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» в розмірі прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб. Про порушення свого права ОСОБА_1 дізнався у серпні 2017 року, тобто позовна давність не спливла.

У серпні 2018 року відповідач Державний вищий навчальний заклад «Донецький національний технічний університет» подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду з підстав порушення норм матеріального та процесуального права та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд дійшов помилкового висновку про доведеність реалізації позивачем права, передбаченого ст. 5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці», і звернення до суду в межах позовної давності, оскільки позовна давність має обчислюватись з першого зарахування стипендії на картковий рахунок ОСОБА_1, тобто з 26.09.2012.

Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 28 серпня 2018 року відкрито провадження у даній справі.

09 жовтня 2018 року справу передано до Донецького апеляційного суду.

На момент перегляду справи судом апеляційної інстанції відзив ОСОБА_1 на апеляційну скаргу не надійшов.

Сторони, які про дату, час і місце перегляду справи належно повідомлені, не з'явились у судове засідання в режимі відеоконференції, забезпечити проведення якої було доручено Красноармійському міськрайонному суду Донецької області. ОСОБА_1 подав клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частиною першою статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_1, який народився ІНФОРМАЦІЯ_1, навчався на денній формі Державного вищого навчального закладу «Донецький національний технічний університет» в період з вересня 2012 року по грудень 2016 року, у який стипендія йому нараховувалась на загальних підставах та була нижчою за рівень прожиткового мінімуму для працездатних осіб (ас. 6-11, 12).

ОСОБА_1 є сином ОСОБА_3, який з 11.02.1997 по 20.06.2017 працював у Виробничому структурному підрозділі «Шахтоуправління «Добропільське» Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Добропіллявугілля»; стаж роботи на підземних роботах з повним робочим днем у шахті станом на 25 червня 2018 року складає 25 років 02 місяці 21 день (ас. 92).

Установивши, що відповідач на порушення вимог ст. 5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» нарахував та виплатив ОСОБА_1 у період з вересня 2012 року по грудень 2016 року стипендію на загальних підставах та нижче за рівень прожиткового мінімуму для працездатних осіб, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог.

Відповідно до вимог частини першої ст. 5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» шахтарі, які мають стаж підземної роботи не менш як три роки, а також протягом трьох років після здобуття загальної середньої освіти особи, батьки яких є шахтарями та які мають стаж підземної роботи не менш як 15 років або які загинули внаслідок нещасного випадку на виробництві чи стали інвалідами I або II групи, зараховуються поза конкурсом за особистим вибором спеціальності до державних і комунальних вищих та професійно-технічних навчальних закладів України для навчання за рахунок коштів державного і місцевих бюджетів з наданням місць у гуртожитках на час навчання та гарантованою виплатою за рахунок коштів державного бюджету стипендії в розмірі прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб.

Згідно зі ст. 12 Закону України від 22 грудня 2011 року № 4282-УІ «Про Державний бюджет України на 2012 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб у 2012 році установлений: з 1 липня - 1102 грн, з 1 жовтня - 1118 грн, з 1 грудня - 1134 грн.

Згідно зі ст. 7 Закону України від 06 грудня 2012 року № 5515-УІ «Про Державний бюджет України на 2013 рік», прожитковий мінімум для працездатних осіб у 2013 році установлений: з 1 січня - 1147 грн, з 1 грудня - 1218 грн.

Згідно зі ст. 7 Закону України від 16 січня 2014 року № 719-УП «Про Державний бюджет України на 2014 рік», прожитковий мінімум для працездатних осіб у 2014 році установлений 1218 грн.

Статтею 7 Закону України від 28 грудня 2014 року № 80-УШ «Про Державний бюджет України на 2015 рік» установлено в 2015 році прожитковий мінімум для працездатних осіб: з 01 січня - 1218 грн, з 01 вересня - 1378 грн.

Статтею 7 Закону України від 25 грудня 2015 року № 928-УШ «Про Державний бюджет України на 2016 рік» установлено в 2016 році прожитковий мінімум для працездатних осіб: з 01 січня - 1378 грн, з 01 травня - 1450 грн, з 01 грудня 1600 грн.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» стипендія є об'єктом індексації грошових доходів населення.

Порядок проведення індексації грошових доходів населення затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078.

Статтею 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У справі, яка переглядається, суд першої інстанції правильно встановив, що ОСОБА_1 на час вступу до навчального закладу є особою, батько якої є шахтарем та який має стаж підземної роботи не менш як 15 років. Отже, позивач має право на гарантовану виплату за рахунок коштів державного бюджету стипендії в розмірі прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб. Проте стипендія позивачеві нараховувалась на загальних підставах та була нижчою за рівень прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Застосувавши до спірних правовідносин наведені норми матеріального права, суд дійшов обґрунтованого висновку про порушення діями відповідача законних прав ОСОБА_1 на гарантовану виплату за рахунок коштів державного бюджету стипендії в розмірі прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, у період з вересня 2012 року по грудень 2016 року.

Особа, яка подала апеляційну скаргу, на порушення вимог статей 12, 81 ЦПК України належних, допустимих, достовірних і достатніх доказів щодо неподання ОСОБА_1 приймальній або стипендіальній комісії документів, що підтверджують його право на отримання пільг та гарантій на стипендіальне забезпечення, передбачених ст. 5 Закону № 345-VI, не подала до суду.

За таких обставин суд апеляційної інстанції відхиляє довід апеляційної скарги щодо недоведеності позивачем його права на отримання пільг та гарантій на стипендіальне забезпечення, передбачених ст. 5 Закону № 345-VI.

Разом з тим, не можна погодитись з висновком суду про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК).

Згідно з частиною першою статті 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За правилом частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

У правовій позиції Верховного Суду України, зробленій у постанові від 16.11.2016 у справі № 6-2469цс16, зазначено, що п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (п. 1 ст. 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (п. 51 рішення від 22.10.1996 за заявами № 22083/93, 2205/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20.09.2011 за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»).

Порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися», що містяться в ст. 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов'язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо.

Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого статтею 81 ЦПК України, про обов'язковість доведення стороною спору тих обставин, на котрі вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше.

Така ж правова позиція була викладена Верховним Судом України у постанові від 29 жовтня 2014 року у справі № 6-152цс14.

Частина четверта статті 263 ЦПК України наголошує, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що на момент вступу до вищого навчального закладу ОСОБА_1 досяг вісімнадцяти років (повноліття), тобто мав повну цивільну дієздатність, згідно зі ст. 34 ЦК України. З вересня 2012 року відповідач перераховував стипендію на картковий рахунок позивача, який з часу зарахування коштів міг і зобов'язаний був знати про стан своїх майнових прав.

Ці обставини підтверджуються матеріалами справи, зокрема, свідоцтвом про народження позивача, випискою по надходженням по картці/рахунку за спірний період (ас. 6-11, 78).

Проте позивач, який отримував грошові кошти (стипендію) від навчального закладу, починаючи з вересня 2012 року, не довів той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого статтею 81 ЦПК України, про обов'язковість доведення стороною спору тих обставин, на котрі вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

За таких обставин посилання ОСОБА_1 на те, що він дізнався про порушення свого цивільного права лише у серпні 2017 року і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо.

Однак, суд попередньої інстанції не врахував висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду України; неправильно застосував норми матеріального права, зокрема ст. 261 ЦК України, а тому дійшов помилкового висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

З наведених підстав суд апеляційної інстанції приймає аргументи, викладені в апеляційній скарзі, щодо неправильного застосування судом попередньої інстанції ст. 261 ЦК України.

При цьому суд апеляційної інстанції відхиляє посилання ОСОБА_1, викладені у заяві про розгляд справи за його відсутності, на висновки про застосування ч. 5 ст. 267 ЦК України, викладені Апеляційним судом Донецької області у постанові від 20 вересня 2018 року у справі № 201/1380/18, оскільки вони не є обов'язковими для суду апеляційної інстанції. Крім того, у зазначеній справі суд визнав поважними причини пропущення позовної давності. Натомість як у справі, яка переглядається, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач довідався про порушення свого права лише у серпні 2017 року, а тому перебіг позовної давності починається з цього дня.

Установлено, що відповідач у спорі до ухвалення судом оскарженого рішення зробив заяву про застосування позовної давності.

Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦПК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Ураховуючи, що позивач пред'явив позов у січні 2018 року, не подав до суду доказів, що він дізнався про порушення свого цивільного права лише у серпні 2017 року і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду; а також щодо поважності причин пропущення позовної давності; відповідач до ухвалення оскарженого рішення зробив заяву про застосування позовної давності, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення за період з вересня 2012 року по грудень 2014 року 28323 грн 05 коп. недонарахованої і невиплаченої стипендії, 3288 грн 77 коп. - 3% річних, 32092 грн 87 коп. інфляційних втрат не підлягають задоволенню у зв'язку зі спливом позовної давності.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Оскільки суд першої інстанції, вирішуючи позовні вимоги за період з вересня 2012 року по грудень 2014 року порушив норми процесуального права і неправильно застосував норми матеріального права, зокрема ч. 1 ст. 261 ЦК України, суд апеляційної інстанції скасовує оскаржене рішення в частині стягнення з Державного вищого навчального закладу «Донецький національний технічний університет» на користь ОСОБА_1 28323 грн 05 коп. недонарахованої і невиплаченої стипендії, 3288 грн 77 коп. - 3% річних, 32092 грн 87 коп. інфляційних втрат.

Рішення в частині вирішення вимог про стягнення за період з 01 січня 2015 року по 31 грудня 2016 року 13959 грн 44 коп. недонарахованої і невиплаченої стипендії, 723 грн 39 коп. - 3% річних, 4026 грн 60 коп. інфляційних втрат, усього 18709 грн 43 коп., ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому слід залишити без змін. Суд апеляційної інстанції перевірив і визнає правильним наведений позивачем розрахунок, на спростування якого відповідач не подав докази.

Згідно з частиною 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина перша статті 141 ЦПК України).

З огляду на висновок стосовно суті апеляційної скарги та відмови у задоволенні вимог за період з вересня 2012 року по грудень 2014 року сплачений у зв'язку з розглядом справи у суді першої інстанції судовий збір покладається на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме: вищий начальний заклад має сплатити позивачу 22,70 % суми судового збору, сплаченого останнім за подання позовної заяви (824 грн 14 коп. х 22,70% = 187 грн 09 коп.).

Крім того, суд вирішує питання розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції (чч. 1, 6 ст. 141, п. «в» ч. 1 ст. 382 ЦПК), і стягує з ОСОБА_1 на користь відповідача сплачений судовий збір 955 грн 59 коп. (1236 грн 21 коп. х 77,30%).

Керуючись ст. 367, п. 2 ч. 1 ст. 374, п. 4 ч. 1 ст. 376, ст. 382 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Державного вищого навчального закладу «Донецький національний технічний університет» задовольнити частково.

Рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 6 липня 2018 року в частині задоволення вимог про стягнення за період з вересня 2012 року по грудень 2014 року недонарахованої і невиплаченої стипендії, 3% річних, інфляційних втрат скасувати; в частині розподілу судових витрат - змінити.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Державного вищого навчального закладу «Донецький національний технічний університет» про стягнення за період з вересня 2012 року по грудень 2014 року 28323 грн 05 коп. недонарахованої і невиплаченої стипендії, 3288 грн 77 коп. - 3% річних, 32092 грн 87 коп. інфляційних втрат.

Рішення в частині стягнення з Державного вищого навчального закладу «Донецький національний технічний університет» на користь ОСОБА_1 за період з 01 січня 2015 року по 31 грудня 2016 року 13959 грн 44 коп. недонарахованої і невиплаченої стипендії, 723 грн 39 коп. - 3% річних, 4026 грн 60 коп. інфляційних втрат, усього 18709 грн 43 коп., залишити без змін.

Стягнути з Державного вищого навчального закладу «Донецький національний технічний університет» (буд. 2, пл. Шибанкова, м. Покровськ Донецької області, 85300, ) на користь ОСОБА_1 (кв. АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) судові витрати 187 грн 09 коп., пов'язані з розглядом справи в суді першої інстанції.

Стягнути з ОСОБА_1 (кв. АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) на користь Державного вищого навчального закладу «Донецький національний технічний університет» (буд. 2, пл. Шибанкова, м. Покровськ Донецької області, 85300, ) судові витрати 955 грн 59 коп., пов'язані з переглядом справи в суді апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий О.М.Біляєва

Судді: В.В. Папоян

О.В. Халаджи