Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"11" вересня 2018 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Катющенко В.П.

при секретарях - Чуб Н.С., Корнієнко О.С., Сіренко Д.В., Бодні Є.О., Магльованій Н.І

за участю: представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва, цивільну справу за позовною заявою Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_3 про солідарне стягнення заборгованості за договором кредиту, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому просить суд: стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» за договором кредиту № 10-29/3711 від 04 липня 2007 року у розмірі 571 200 доларів США 14 центів, що станом на 08 серпня 2016 року складає 14 168 989 гривень 04 копійки; стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» за договором кредиту 18/013-КФ від 29 лютого 2008 року у розмірі 272 198 доларів США 07 центів, що станом на 08 серпня 2016 року складає 6 752 049 гривень 24 копійки; судові витрати покласти на відповідачів.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 04 липня 2007 року між позивачем та ОСОБА_1 було укладено договір кредиту № 10-29/3711, відповідно до якого позивач надав відповідачу ОСОБА_1 у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 225 250 доларів США 00 центів, з погашенням кредиту на умовах та в порядку передбаченим договором кредиту, з початковою відсотковою ставкою 11,95% річних, а також у відповідності до графіку погашення кредиту, викладеного в п. 1.1.1. договору кредиту, з кінцевим терміном погашення заборгованості до 03 липня 2032 року. Позивач, у відповідності до умов договору кредиту зі всіма змінами та доповненнями до нього, належним чином виконав свої зобов'язання щодо видачі грошових коштів у спосіб який передбачений п. 2.1. статті 2 договору кредиту. У свою чергу відповідач ОСОБА_1 не виконує взяті на себе зобов'язання передбачені договором кредиту, чим порушує його положення та норми чинного законодавства, зокрема, ст. 525 ЦК України, яка встановлює обов'язок виконання взятих на себе зобов'язань належним чином, відповідно до умов договору. Таким чином, неналежне виконання взятих на себе зобов'язань за договором кредиту відповідачем ОСОБА_1, а саме непогашення кредиту згідно графіку, передбаченого зазначеним договором, та несплата відсотків за користування кредитними коштами призвело до виникнення заборгованості, яка відповідно до ст. 1050 ЦК України підлягає достроковому погашенню. Станом на 08 серпня 2016 року заборгованості за договором кредиту складає 571 200 доларів США 14 центів, що станом на 08 серпня 2016 року складає 14 168 989 гривень 04 копійки, та складається з наступного: сума заборгованості за кредитом - 213 234,00 доларів США (5 289 407,33 гривень); сума заборгованості за відсотками - 234 247,19 доларів США (5 810 653,11 гривень); розмір пені за несвоєчасне повернення кредиту - 28 236,26 доларів США (700 418,70 гривень); розмір пені за несвоєчасне повернення відсотків - 95 482,69 доларів США (2 368 509, 90 гривень).

Також, 29 лютого 2008 року між позивачем та ОСОБА_1 було укладено договір кредиту № 18/013-КФ, відповідно до якого позивач надав відповідачу ОСОБА_1 у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 102 000 доларів США 00 центів, з погашенням кредиту на умовах та в порядку передбаченим договором кредиту, з початковою відсотковою ставкою 13,50% річних, а також у відповідності до графіку погашення кредиту, викладеного в п. 1.1. договору кредиту, з кінцевим терміном погашення заборгованості до 28 лютого 2018 року. З метою забезпечення виконання договору кредиту від 29 лютого 20085 року між позивачем, відповідачем ОСОБА_1 та ОСОБА_3 - поручителем був укладений договір поруки № 18/013-П. Згідно якого відповідач ОСОБА_3 зобов'язується перед позивачем у повному обсязі солідарно відповідати за виконання відповідачем ОСОБА_1 зобов'язань щодо повернення суми кредиту, сплати відсотків за користування кредитом, а також можливих штрафних санкцій, у розмірі, порядку та у випадках, передбачених договором кредиту. ОСОБА_1 порушив графік погашення заборгованості за кредитом, що визначений п.п. 1.1.1. договору кредиту, не здійснив погашення чергової частини кредиту із нарахованими відсотками за фактичний час його використання, а тому, згідно ст. 1050 Цивільного кодексу України, зобов'язаний погасити кредит в повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту, а також нараховані штрафні санкції. ОСОБА_3 не здійснив погашення кредиту із нарахованими відсотками за фактичний час його використання, а також нараховані штрафні санкції. Таким чином, неналежне виконання взятих на себе зобов'язань за договором кредиту відповідачами, а саме непогашення кредиту згідно графіку, передбаченого зазначеним договором, та несплата відсотків за користування кредитними коштами призвело до виникнення заборгованості, яка відповідно до ст. 1050 ЦК України підлягає достроковому погашенню. Станом на 08 серпня 2016 року заборгованість за договором кредиту складає 272 198 доларів США 07 центів, що станом на 08 серпня 2016 року складає 6 752 049 гривень 24 копійки, так складається з наступного: сума заборгованості за кредитом - 98 636,07 доларів США (2 446 731,53 гривень); сума заборгованості за відсотками - 103 970,98 доларів США (2 579 067,43 гривень); розмір пені за несвоєчасне повернення кредиту - 27 245,91 доларів США (675 852,43 гривень); розмір пені за несвоєчасне повернення відсотків - 42 345,11 (1 050 397,85 гривень).

Уповноважений представник позивача в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи без участі позивача, в якій просить суд розглянути справу без участі позивача, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити, задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, проти розгляду справи у заочному порядку не заперечує.

Представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 в судовому засіданні проти позову заперечував, з підстав викладених у письмовому відзиві на позовну заяву, долученого до матеріалів справи (а.с. 215-218, том 1), просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Пояснив суду, що дійсно між позивачем та ОСОБА_1 було укладено два кредитні договори в 2007 та 2008 р.р. відповідно, один з яких було забезпечено порукою ОСОБА_3 Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором від 04 липня 2007 року, відповідачем ОСОБА_1 було порушено терміни сплати коштів по тілу кредиту та відсоткам починаючи з 10 грудня 2008 року. У відповідності до п. 4.5. даного договору, термін сплати кредиту, відсотків та штрафних санкцій у позичальника настав через 90 днів, тобто починаючи з 11 березня 2009 року позивач мав право вимагати сплати заборгованості, у зв'язку з чим мав право на звернення до суду протягом трьох років, що не зробив, а відтак пропустив строки позовної давності. Що стосується, кредитного договору від 29 лютого 2008 року зазначив, що умови вказаного договору передбачають право звернення банку щодо сплати заборгованості протягом 60 днів з моменту останньої сплати, яка була в листопаді 2008 року, тобто починаючи з 02 січня 2009 року на протязі визначеного трирічного строку банк мав право звернутися до суду щодо стягнення заборгованості. Натомість, банк звернувся до суду з даним позовом лише 08 вересня 2016 року, тобто з пропуском строку позовної давності за зверненням з позовом як до позичальника, так і до поручителя. Крім того, зазначив, що банком було розраховано до сплати відповідачам суму пені, яка розрахована у доларах, що є порушенням. Також, зазначив, що відповідачі навіть не отримували від банку будь-яких письмових повідомлень щодо сплати кредитної заборгованості, отримуючи лише дзвінки.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності.

Таким чином, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність представника позивача, який просив справу розглядати без його участі, та у відсутність відповідача ОСОБА_3, який у судове засідання не з'явився, про день, час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином.

Вислухавши пояснення представника відповідача ОСОБА_1, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч.1 ст.1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки.

04 липня 2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (правонаступником всіх прав та обов'язків якого є Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк») та ОСОБА_1 було укладено договір кредиту № 10-29/3711, за умовами якого кредитор надав позичальнику ОСОБА_1 у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 225 250,00 доларів США 00 центів, зі сплатою 11,95% процентів річних та порядком погашення суми основної заборгованості до 10 числа кожного місяця згідно графіку, який вказаний й в пп. 1.1.1 п. 1.1 ст. 1 договору, з кінцевим терміном погашення заборгованості по кредиту до 03 липня 2032 року.

Відповідно до п. 2.4. статті 2 договору кредиту № 10-29/3711, нарахування процентів за користування кредитом здійснюється у валюті кредиту в останній робочий день місяця без урахування останнього робочого та послідуючих неробочих днів місяця, а також, в день повернення заборгованості за кредитом в повній сумі, на фактичну заборгованість за кредитом, проценти нараховуються за фактичну кількість днів користування кредитом в періоді з розрахунку факт/360. Сплата процентів здійснюється у валюті кредиту на рахунок № НОМЕР_3 в київській міській філії АКБ «Укрсоцбанк» до 10 числа місяця наступного за тим, в якому нараховані проценти. У випадку, якщо 10 число місяця є неробочим днем, то позичальник зобов'язаний сплатити суму нарахованих процентів, згідно з п. 2.4. цього договору у попередній робочий день.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до п.п. 3.3.8., 3.3.9. п. 3.3. статті 3 договору кредиту № 10-29/3711, позичальник зобов'язаний: сплачувати проценти за використання кредиту в порядку, визначеному п.п. 2.4., цього договору; своєчасно та в повному обсязі погашати кредит із нарахованими процентами за фактичний час його використання та можливими штрафними санкціями в порядку, визначеному п. 1.1. цього договору.

Крім того, 29 лютого 2008 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (правонаступником всіх прав та обов'язків якого є Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк») та ОСОБА_1 було укладено договір кредиту № 18/013-КФ, за умовами якого кредитор надав позичальнику ОСОБА_1 на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 102 000,00 доларів США, зі сплатою 13,5 процентів річних з кінцевим терміном повернення 28 лютого 2018 року.

За приписом частини 1 статті 546 Цивільного кодексу України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, при триманням, завдатком.

Частинами 1, 2 статті 553 Цивільного кодексу України, визначено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі.

Як роз'яснено в п. 2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», договір поруки має додатковий (акцесорний) до основного зобов'язання - кредитного договору - характер і укладається саме для забезпечення виконання останнього, а поручитель згідно з частиною першою статті 554 ЦК відповідає перед кредитором, за загальним правилом, солідарно із позичальником, якщо договором поруки не встановлено його додаткову (субсидіарну) відповідальність. Неможливість окремого розгляду цих договорів може бути пов'язана, зокрема, із визначенням суми заборгованості, способу виконання зобов'язання та іншими умовами договорів.

Так, в забезпечення виконання зобов'язань за договором кредиту № 18/013-КФ від 29 лютого 2008 року з боку позичальника ОСОБА_1, 29 лютого 2008 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (правонаступником всіх прав та обов'язків якого є Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк») та ОСОБА_1, ОСОБА_3 було укладено договір поруки № 18/013-П, за умовами якого поручитель ОСОБА_3 зобов'язується перед кредитором у повному обсязі солідарно відповідати за виконання позичальником ОСОБА_1, зобов'язань щодо повернення суми кредиту, сплати процентів за користування кредитом, а також можливих штрафних санкцій, у розмірі та у випадках, передбачених договором кредиту № 18/013-КФт від 29 лютого 2008 року.

Згідно п.п. 3.5.2. п. 3.5. статті 3 договору поруки № 18/013-П, позичальник зобов'язаний: у випадку невиконання позичальником та поручителем забезпеченого порукою зобов'язання відповідати перед кредитором як солідарні боржники всім своїм майном на яке, згідно з чинним законодавством України, може бути звернено стягнення.

Відповідно до п.п. 1.1.1. п. 1.1. статті 1 договору кредиту № 18/013-КФ, погашення кредиту та сплата нарахованих процентів за користування кредитом здійснюється наступним чином: починаючи з місяця, наступного за місяцем надання кредиту, позичальник щомісячно 01 числа сплачує кредитору рівні суми грошових коштів, кожна з яких включає в себе заборгованість за кредитом та процентами, розрахованих за весь строк користування кредитом в сумі 1565,52 доларів США 52 центи.

Згідно п.п. 3.3.6, 3.3.7. п. 3.3. статті 3 договору кредиту № 18/013-КФ, позичальник зобов'язаний сплачувати проценти за використання кредиту в порядку, визначеному п.п. 2.4., 2.5., 2.6. цього договору; своєчасно та в повному обсязі погашати кредит із нарахованими процентами за фактичний час його використання та можливими штрафними санкціями в порядку, визначеному п.п. 1.1., 2.6. цього договору.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Положенням статті 611 Цивільного кодексу України, визначено правові наслідки порушення зобов'язання. Так, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема:

припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору;

зміна умов зобов'язання;

сплата неустойки;

відшкодування збитків та моральної шкоди.

Згідно п. 4.2. статті 4 договору кредиту № 10-29/3711, у разі прострочення позичальником терміну сплати комісії за дострокове погашення кредиту (частини кредиту), визначеного в п. 3.3.16. цього договору строків сплати процентів, визначених п. 2.4. цього договору, а також прострочення строків повернення кредиту, визначених п.п. 1.1., 2.6.3., 3.2.3., 4.4., 5.4. цього договору позичальник сплачує кредиторові пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несвоєчасно сплаченої суми за кожний день прострочення, що діє у цей період.

Згідно п. 4.2. статті 4 договору кредиту № 18/013-КФ від 29 лютого 2008 року, у разі прострочення позичальником терміну сплати комісії за дострокове погашення кредиту (частини кредиту), визначеного в п. 3.3.13. цього договору, строків сплати процентів, визначених п.п. 2.4.-2.6. цього договору, а також прострочення строків повернення кредиту, визначених п.п. 1.1., 2.8.3., 3.2.2., 3.2.3., 4.4., 5.4. цього договору позичальник сплачує кредиторові пеню в розмірі 1 процент від несвоєчасно сплаченої суми за кожний день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діє у цей період.

Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості, станом на 08 серпня 2016 року наявна кредитна заборгованість за договором кредиту № 10-29/3711 від 04 липня 2007 року у розмірі 571 200 доларів США 14 центів, що станом на 08 серпня 2016 року складає 14 168 989 гривень 04 копійки, та складається з наступного: сума заборгованості за кредитом - 213 234,00 доларів США (5 289 407,33 гривень); сума заборгованості за відсотками - 234 247,19 доларів США (5 810 653,11 гривень); розмір пені за несвоєчасне повернення кредиту - 28 236,26 доларів США (700 418,70 гривень); розмір пені за несвоєчасне повернення відсотків - 95 482,69 доларів США (2 368 509, 90 гривень) та за договором кредиту № 18/013-КФ від 29 лютого 2008 року станом на 08 серпня 2016 року наявна заборгованість у розмірі 272 198 доларів США 07 центів, що станом на 08 серпня 2016 року складає 6 752 049 гривень 24 копійки, так складається з наступного: сума заборгованості за кредитом - 98 636,07 доларів США (2 446 731,53 гривень); сума заборгованості за відсотками - 103 970,98 доларів США (2 579 067,43 гривень); розмір пені за несвоєчасне повернення кредиту - 27 245,91 доларів США (675 852,43 гривень); розмір пені за несвоєчасне повернення відсотків - 42 345,11 (1 050 397,85 гривень).

Відповідно до ч. 1 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (ч. 1 ст. 252 ЦК України).

Разом з тим, із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ч. 2 ст. 251 та ч. 2 ст. 252 ЦК України).

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Вказані правові позиції взаємоузгоджуються з правовими позиціями Верховного Суду України, висловленими в постанові від 29 жовтня 2014 року у справі № 6-169цс14, у справі № 6-154цс15 від 30 вересня 2015 року, 6-48цс15 від 22 квітня 2015 року.

Згідно ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові суду від 03 червня 2015 року у справі № 6-31цс15: «У разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначене періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу».

Як вбачається з умов кредитного договору № 10-29/3711 від 04 липня 2007 року, між сторонами договору було погоджено графік погашення заборгованості по кредиту: починаючи з серпня 2007 року по червень 2032 року встановлено суму щомісячного платежу на рівні 751 долар США, липень 2032 року - 701,00 долар США. За умовами кредитного договору № 18/013-КФ від 29 лютого 2008 року також між сторонами було погоджено, що погашення кредиту та сплата нарахованих процентів здійснюється щомісячно 01 числа рівними сумами, кожна з яких включає в себе заборгованість за кредитом та процентами, розрахованими за весь строк користування кредитором в сумі 1565,52 доларів США.

Оскільки умовами договору (графіком погашення кредиту) встановлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Таким чином, якщо за умовами договорів погашення кредиту та процентів повинно здійснюватись позичальниками частинами кожного місяця, у рахунок чого вносяться кошти, початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальниками кожного із цих зобов'язань.

Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду України від 29 жовтня 2014 року у справі № 6-169цс14.

Відповідно до п. 4.5. статті 4 договору кредиту № 10-29/3711, у разі невиконання (неналежного виконання) позичальником обов'язків, визначених п.п. 3.3.8., 3.3.9. цього договору, протягом більше, ніж 90 календарних днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив, та, відповідно, позичальник зобов'язаний протягом одного робочого дня погасити кредит в повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції (штраф, пеню).

Відповідно до п. 4.5. статті 4 договору кредиту № 18/013-КФ від 29 лютого 2008 року, у разі невиконання (неналежного виконання) позичальником обов'язків, визначених п.п. 3.3.6., 3.3.7. цього договору, протягом більше, ніж 60 календарних днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив, та, відповідно, позичальник зобов'язаний протягом одного робочого дня погасити кредит в повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції (штраф, пеню).

З наданого позивачем розрахунку заборгованості по договору кредиту № 10-29/3711 вбачається, що позичальником не здійснювалося погашення суми коштів по тілу кредиту та сплати відсотків починаючи з 10 грудня 2008 року, з огляду на що, беручи до уваги умови даного договору кредиту, у позичальника виник обов'язок щодо повернення кредитної заборгованості, а у кредитора відповідно виникло право вимагати сплати такої заборгованості після спливу 90 календарних днів невиконання такого договору кредиту. Таким чином, у позивача виникло право вимоги сплати заборгованості з боку позичальника починаючи з 11 березня 2009 року, враховуючи те, що 10 березня 2009 року у позичальника виник обов'язок сплати такої заборгованості.

Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості по договору кредиту № 18/013-КФ від 29 лютого 2008 року, позичальником не здійснювалося погашення суми коштів по тілу кредиту та сплати відсотків починаючи з 01 листопада 2008 року, з огляду на що, беручи до уваги умови даного договору кредиту, у позичальника виник обов'язок щодо повернення кредитної заборгованості, а у кредитора відповідно виникло право вимагати сплати такої заборгованості після спливу 60 календарних днів невиконання такого договору кредиту. Таким чином, у позивача виникло право вимоги сплати заборгованості з боку позичальника починаючи з 02 січня 2009 року, враховуючи те, що 01 січня 2009 року у позичальника виник обов'язок сплати такої заборгованості.

Таким чином, з викладеного вбачається, що позивачем було пропущено строк позовної давності за вимогою про стягнення з відповідача ОСОБА_1 заборгованості, оскільки строк повернення кредиту по договору кредиту № 10-29/3711 закінчився 11 березня 2012 року, враховуючи останній платіж позичальника в рахунок погашення відсотків за кредитом, а по договору кредиту № 18/013-КФ - 02 січня 2012 року. При цьому, як вбачається з штемпелю поштового відділення на конверті відправки позову позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості лише 06 вересня 2016 року, тобто з пропуском встановленого строку позовної давності, з огляду на що в межах розрізу даного спору до спірних правовідносин підлягає застосування строк позовної давності, заявленої стороною відповідачів в судовому засіданні.

В той же час, позивачем не подавалось до суду клопотання про визнання поважними причини пропущення позовної давності та відповідно про захист судом порушеного права, а судом з наданих позивачем матеріалів позовної заяви не встановлено поважності причин пропущення позивачем позовної давності.

За вимог ст. 266 Цивільного кодексу України, зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Таким чином, з викладеного вбачається відсутність підстав для солідарного стягнення з відповідачів заборгованості за договором.

Дотримання строку звернення з позовом є однією з умов для реалізації права на позов у цивільно-правових відносинах. Вона дисциплінує учасників цих відносин у випадку, якщо вони стали спірними, запобігає зловживанням і можливості регулярно погрожувати зверненням до суду. Відсутність цієї умови приводила б до постійного збереження стану невизначеності у цивільно-правових відносинах.

Крім того, в розрізі розгляду даного цивільного спору, суд вважає за необхідне звернути увагу позивача на наступне.

Відповідно до статті 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно із частиною першою статті 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях.

Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом (частина третя статті 533 ЦК України ).

Такий порядок визначено Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» , дія якого не поширюється на правовідносини щодо нарахування та стягнення штрафних санкцій за внутрішніми угодами, укладеними між резидентами на території України.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону , обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня (стаття 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань»).

Таким чином, максимальний розмір пені пов'язаний з розміром облікової ставки Національного банку України, а оскільки чинне законодавство не передбачає встановлення Національним банком України облікової ставки для іноземної валюти, то пеня має обчислюватися та стягуватися за судовими рішеннями лише в національній валюті України - гривні.

В той же час, звертаючись до суду із даними позовом щодо стягнення з відповідачів кредитної заборгованості за укладеними договорами кредиту та договором поруки, позивач у своїх розрахунках визначає для сплати відповідачам суму заборгованості по сплаті пені, визначену в іноземній валюті, що не відповідає вимогам чинного законодавства України.

Згідно ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Аналізуючи вищевикладені обставини, оцінюючи надані суду докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_3 про солідарне стягнення заборгованості за договором кредиту у повному обсязі.

Враховуючи, що суд дійшов ґрунтовного висновку про відсутність підстав для задоволення позову, відшкодування судових витрат, в порядку ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, не здійснюється.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 192, 251, 252, 256, 257, 261, 266, 526, 533, 553, 546, 610-612, 629, 1050, 1054 Цивільного кодексу України, п. 2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», ст.ст. 2, 10, 49, 76, 77-81, 89, 141, 209, 210, 223, 247, 265 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

У Х В А Л И В:

В позові Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» (іденнтифікаційний код 00039019, м. Київ вул. Ковпака, 29) до ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1, АДРЕСА_1), ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2, АДРЕСА_1) про солідарне стягнення заборгованості за договором кредиту - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а саме Дніпровський районний суд м. Києва.

Повне судове рішення складено 21 вересня 2018 року.

Суддя: