Справа №263/8530/18
Провадження № 2/263/2051/2018
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 жовтня 2018 року м. Маріуполь

Жовтневий районний суд м. Маріуполя Донецької області у складі: головуючого судді Хараджі Н.В., при секретарі Петровському Д.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Маріуполя цивільну справу за позовом ОСОБА_1, діючої в інтересах ОСОБА_2, до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав,

В С Т А Н О В И В :

Позивачка звернулась до суду з вказаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 02.10.2004 року був укладений шлюб, від якого останні мають малолітню дитину ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. З 2011 року шлюбні відносини між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 припинені, з цього часу дитина мешкає разом з матір'ю у м. Донецьку. При цьому, відповідач не приймав участі у вихованні, навчанні та матеріальному отриманні дитини та 15.06.2018 року заявив у присутності нотаріуса про не заперечення проти позбавлення його батьківських прав відносно ОСОБА_4 та у разі вирішення цього питання в судовому порядку не заперечував проти розгляду справи у його відсутність. На підставі викладеного просить позбавити відповідача батьківських прав відносно малолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Позивачка в судове засідання не з'явилась, надала суду заяви з проханням про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги просила задовольнити.

Відповідач повідомлявся про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, в матеріалах справи мається нотаріально посвідчена заява від останнього про не заперечення проти позбавлення його батьківських прав відносно ОСОБА_4 та не заперечення проти розгляду справи у його відсутність.

Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, надавши клопотання про розгляд справи за його відсутності та письмовий висновок щодо заявлених позовних вимог, в якому, окрім іншого, зазначено, що після припинення шлюбних відносин у 2011 році дитина залишилася проживати разом з матір'ю за адресою: АДРЕСА_1. Батько ОСОБА_5 на засідання Центральної районної в м. Маріуполі комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Маріупольської міської ради, яке відбулося 19.09.2018, не з'явився. За результатами засідання Центральної районної в м. Маріуполі комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Маріупольської міської ради, остання, розглянувши всі матеріали справи прийняла рішення про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3, відносно дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню за наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про одруження серії НОМЕР_1 02.10.2004 року було укладено шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2, після реєстрації якого остання змінила своє прізвище на прізвище чоловіка.

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 року народився ОСОБА_4, батьками якого є: ОСОБА_2 та ОСОБА_3.

Згідно заяви ОСОБА_3 від 15.06.2018 року, посвідченої приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області, ОСОБА_3 не заперечує проти позбавлення його батьківських прав у відношенні малолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.

У відповідності до висновку виконавчого комітету Маріупольської міської ради від 01.10.2018 року за № 13-31-41, останній не заперечує проти позбавлення відповідача батьківських прав у відношенні малолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Вирішуючи позов по суті, суд виходить з наступного.

Згідно ст.ст. 12,13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах - не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до ст.ст. 76-83 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Проте відповідачем не надано суду жодного доказу на спростування доводів, викладених у позові.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» передбачає, що сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Відповідно до частини 1 статті 121 Сімейного кодексу України права та обов'язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому державним органом реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

Статтею 150 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Згідно із ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Підпунктом 2 пункту 1 статті 164 Сімейного кодексу України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Суд враховує роз'яснення Пленуму Верховного Суду України, наведені в постанові «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 №3, зокрема в п.15 та п.16, за якими позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей; ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Статтею 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що належними та допустимими доказами суду доведено не виконання відповідачем своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини, що виразилось, зокрема, у не піклуванні про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, не забезпеченні необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини.

Відповідачем, в свою чергу, залишилися не спростованими вище вказані факти, що свідчить про неналежне піклування щодо своєї дитини. При цьому, неналежна поведінка відповідача щодо участі в вихованні, утриманні, забезпеченні належних та безпечних умов життя дитини мала місце на протязі тривалого періоду часу та триває по даний час.

Враховуючи викладене, з метою захисту прав та інтересів неповнолітньої дитини - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, суд вважає за доцільне позбавити відповідача батьківських прав відносно останнього.

Розподіл судових витрат суд вирішує на підставі ст. 141 ЦПК України, а саме з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню, оплачений останньою судовий збір при поданні даного позову до суду в розмірі 704,80 грн.

Керуючись ст.ст. 150, 155, 157, 164 СК України, пп.15,16,17,18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007р. №3, ст.ст. 4, 5, 247 ч.2, 263-265 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1, діючої в інтересах ОСОБА_2, до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав, задовольнити.

Позбавити батьківських прав ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, відносно малолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 704,80 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Донецької області через Жовтневий районний суд м. Маріуполя.

Суддя Н.В. Хараджа