Постанова

Іменем України

10 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 454/1675/16

провадження № 61-35517св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач),

суддів: Білоконь О. В., Синельникова Є. В., Хопти С. Ф., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - фермерське господарство «ОСОБА_1»,

відповідачі: Червоноградська місцева прокуратура Львівської області, Держава Україна в особі Державної казначейської служби України,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу фермерського господарства «ОСОБА_1» на рішення Сокальського районного суду Львівської області від 29 серпня 2016 року у складі судді Адамовича М. Я. та постанову Апеляційного суду Львівської області від 13 березня 2018 року у складі колегії суддів: Левика Я. А., Струс Л. Б., Шандри М. М.,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2016 року фермерське господарство «ОСОБА_1» (далі - ФГ «ОСОБА_1») звернулося до суду з позовом до Червоноградської місцевої прокуратури Львівської області та Держави Україна в особі Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що у березні 2015 року представником фермерського господарства було направлено заяву про кримінальне правопорушення до Генеральної прокуратури України. Вказану заяву було перенаправлено до прокуратури Львівської області, звідки скеровано до прокуратури Сокальського району Львівській області, а звідти до Сокальського районного відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ у Львівській області.

У квітні 2015 року він отримав відповідь від Сокальського районного відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області про те, що порушень адміністративного чи кримінального характеру, вказаних у зверненні, не виявлено.

Представник господарства вважав такі дії прокуратури протиправними й такими, що порушують його права і завдали моральної шкоди.

Ураховуючи викладене, ФГ «ОСОБА_1» просило суд стягнути з Держави Україна на його користь 1 000 000 грн на відшкодування моральної шкоди, завданої протиправними діями прокуратури

Рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 29 серпня 2016 року у задоволенні позову ФГ «ОСОБА_1» відмовлено.

Судове рішення мотивоване тим, що позивачем не доведено, у чому полягає завдана йому моральна шкода, не вказано, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди та якими доказами це підтверджується.

Крім того, суд вказав, що невнесення слідчим, прокурором відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань можуть бути оскаржені до слідчого судді в порядку, передбаченому Кримінальним процесуальним кодексом. Однак, цим правом позивач не скористався.

Постановою Апеляційного суду Львівської області від 13 березня 2018 року апеляційну скаргу ФГ «ОСОБА_1» залишено без задоволення. Рішення Сокальського районного суду Львівської області від 29 серпня 2016 року залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, оскільки не було доведено те, що відповідачем (Прокуратурою Сокальського району) принижено ділову репутацію ФГ «ОСОБА_1» й, відповідно, завдано моральну шкоду та у який спосіб.

У червні 2018 рокуФГ «ОСОБА_1» подало до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права,просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди не надали належної правової оцінки доводам позовної заяви, не звернули уваги на незаконну бездіяльність прокуратури, яка виявилася у відсутності належної реакції на його заяву про злочин. Вказує, що суди попередніх інстанцій повно і всебічно не з'ясували обставин справи та дійшли помилкового висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

У липні 2018 року керівник Червоноградської місцевої прокуратури Львівської області подав відзив на касаційну скаргу, в якому вказує на те, що судові рішення судів попередніх інстанцій є законними та обґрунтованими. Суди дійшли правильного висновку про те, що позивач не довів своїх позовних вимог.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Згідно з частиною третьою статті З ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої, другої та п'ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону судові рішення попередніх інстанцій не відповідають.

Судом першої інстанції встановлено, що у березні 2015 рокуФГ «ОСОБА_1» звернулося до Генеральної прокуратури України та просило вирішити питання про порушення кримінальної справи за статтею 382 КК України щодо начальника Державної казначейської служби України у Сокальському районі Львівської області Ковалик С.О., який не виконав постанови Львівського апеляційного адміністративного суду.

Листом від 20 березня 2015 року вищевказана заява скерована для розгляду в прокуратуру Львівської області.

Прокуратурою Львівської області його заява направлена у прокуратуру Сокальського району, а звідти до Сокальського районного відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області, що вбачається з листів від 30 березня 2015 року та від 01 квітня 2015 року.

З повідомлення Сокальського районного відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області від 20 квітня 2015 року встановлено, що працівниками відділу проводилась перевірка, у результаті якої в діях начальника управління державної казначейської служби України у Сокальському районі Львівської області Ковалик С. О. вказаних у зверненні порушень адміністративного чи кримінального характеру не виявлено.

Одночасно ОСОБА_1 роз'яснено, що згідно з вимогами статей 303-307 КПК України він має право звернутись до суду зі скаргою на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора.

Відповідно до вимог статті 15 ЦПК України, у редакції 2004 року, чинній на час ухвалення судового рішення судом першої інстанції, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ здійснюється в порядку іншого судочинства.

Аналогічна норма міститься й у статті 19 чинного ЦПК України.

Отже, в порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

Статтями 1, 12 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) було передбачено, що підприємства, установи, організації, інші юридичні особи, громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно зі встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Господарські суди розглядають справи в порядку позовного провадження, якщо склад учасників спору відповідає приписам статті 4 ГПК України, а правовідносини, з яких виник цей спір, мають господарський характер.

Стаття 4 ГПК України передбачає право юридичної особи на звернення до господарського суду.

У вирішенні питання про те, чи можна вважати правовідносини і спір господарськими, слід виходити з визначень, наведених у статті 3 Господарського кодексу України (далі - ГК України).

Господарський спір підвідомчий господарському суду, зокрема, за таких умов: участь у спорі суб'єкта господарювання; наявність між сторонами, по-перше, господарських відносин, врегульованих ЦК України, ГК України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і, по-друге, спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

Статтею 2 ГК України передбачено, що учасниками відносин у сфері господарювання є суб'єкти господарювання, споживачі, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, наділені господарською компетенцією, а також громадяни, громадські та інші організації, які виступають засновниками суб'єктів господарювання чи здійснюють щодо них організаційно-господарські повноваження на основі відносин власності.

Фермерське господарство є формою підприємницької діяльності громадян зі створенням юридичної особи (частина перша статті 1 Закону України «Про фермерське господарство»).

Повноваження прокурора визначаються статтею 121 Конституції України та Законом України «Про прокуратуру».

Спори, що виникають між юридичними особами та представниками прокуратури при реалізації ними своїх повноважень, за своїм суб'єктним складом підвідомчі господарським судам.

Отже, господарські суди на загальних підставах вирішують усі спори між суб'єктами господарської діяльності, а також спори, пов'язані, зокрема, з вимогами про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб'єктом публічно-правових відносин, - за умови, що такі вимоги не об'єднуються з вимогою вирішити публічно-правовий спір і за своїм суб'єктним складом підпадають під дію статті 4 ГПК.

Майнові відносини (у розумінні статті 4 ГК України) суб'єктів господарювання з юридичними особами, у тому числі тими, що не є суб'єктами господарювання (органами державної влади), регулюються ГК та ГПК України.

Зазначений правовий висновок наведено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 березня 2018 року у справі № 461/1930/16-ц, провадження № 14-60цс18.

Відмовляючи у задоволенні позову ФГ «ОСОБА_1», суди не надали оцінки тому, що господарство заявило вимогу до Червоноградської місцевої прокуратури Львівської області та держави України в особі Державної казначейської служби України лише про відшкодування моральної шкоди, завданої діями суб'єкта владних повноважень, така вимога не об'єднана з вимогою вирішити публічно-правовий спір і за своїм суб'єктним складом підпадає під дію статті 4 ГПК України, а тому зазначений спір підвідомчий господарському суду.

Відповідно до частини другої статті 414 ЦПК України підставою для скасування рішення повністю або частково із закриттям провадження в справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині є порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов'язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів касаційної скарги.

За таких обставин судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій не відповідають вимогам статті 263 ЦПК України та ухвалені з порушення норм процесуального права, що в силу частини другої статті 414 ЦПК України є підставою для їхнього скасування із закриттям провадження у справі.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 414, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палатиКасаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу фермерського господарства «ОСОБА_1» задовольнити частково.

Рішення Сокальського районного суду Львівської області від 29 серпня 2016 року та постанову Апеляційного суду Львівської області від 13 березня 2018 року скасувати.

Провадження у справі за позовом фермерського господарства «ОСОБА_1» до Червоноградської місцевої прокуратури Львівської області та Держави Україна в особі Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди закрити.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Є. В. Синельников

С. Ф.Хопта

Ю. В.Черняк