Гусятинський районний суд Тернопільської області
Справа № 596/1495/18
Провадження № 2/596/635/2018
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"08" жовтня 2018 р. Гусятинський районний суд Тернопільської області

в складі : головуючого суду Лисюк І.О.

за участю секретаря Федорів О.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження в селищі Гусятин позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання осіб такими, що втратили право користування житлом, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 звернувся із позовом до суду про визнання осіб такими, що втратили право користування житлом, посилаючись на те, що він проживає в приватному житловому будинку, що розташований в АДРЕСА_1, який належить йому на праві приватної власності. В даному будинку окрім нього зареєстровані його дочка ОСОБА_3 та онук ОСОБА_4, але фактично не проживають: ОСОБА_3 з жовтня 2012 року, а ОСОБА_4 з лютого 2015 року, які постійно проживають в Канаді. Оскільки відповідачі за вищевказаною адресою не проживають та не появляються, виникають проблеми зі сплати надмірних комунальних послуг, які не надаються, але нараховуються за них, чим об»єктивно порушуються його права, тому просить суд визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, такими, що втратили право користування вищевказаним житловим будинком.

Позивач ОСОБА_2 в судове засіданні не з'явився, попередньо подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав повністю.

Відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_4 в судове засідання не з'явилися попередньо надали до суду письмові заяви про визнання позову та розгляд справи у їх відсутності.

На підставі вимог ст.ст.223 ЦПК України суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності сторін.

Згідно із ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Перевіривши матеріали справи, суд прийшов до наступного.

Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_2 належить житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що розташований в АДРЕСА_1, згідно Свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок. (а.с.5).

Згідно довідки №3868 від 04.09.2018 року виданої Копичинецькою міською радою та актів обстеження на факт проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_4 від 14.03.2018 року, від 24.05.2018 року та від 04.09.2018 року, відповідачі ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, зареєстровані в АДРЕСА_1, ОСОБА_3 з 2012 року не проживає, ОСОБА_4 з 2015 року не проживає та за вказаною адресою не появляються.(а.с.6-9).

Таким чином, судом встановлено, що відповідач ОСОБА_3 не проживає у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 з 2012 року, та ОСОБА_4 не проживає у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 з 2015 року.

Згідно ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Згідно зі ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Суб'єктами права приватної власності, згідно ст.325 ЦК України, є фізичні та юридичні особи. Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.

Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 Цивільного кодексу України, яка передбачає право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Згідно з п.3 ч.1 ст.346 ЦК України право власності припиняється у разі припинення права власності на майно, яке за законом не може належати цій особі.

У разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права.

Згідно п.34 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення із зняттям останнього з реєстрації

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що відповідач ОСОБА_3 відсутня за місцем своєї реєстрації, з 2012 року не проживає, ОСОБА_4 відсутній за місцем своєї реєстрації, з 2015 року не проживає, понад встановлені строки в домоволодінні, яке належить позивачу, судом не встановлено домовленості між ними і власником житла щодо порядку користування будинком і залишаючись зареєстрованими у спірному домоволодінні, перешкоджають позивачу у здійсненню його законних прав, а тому ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_6, слід визнати такими, що втратили право користування житловим будинком, що за адресою: АДРЕСА_1.

Встановлені судом обставини повністю підтверджуються дослідженими в судовому засіданні доказами. Враховуючи вищевикладене суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення.

На підставі наведеного та керуючись ст. 33 Конституції України, ст.15, 16, 29, 405 Цивільного кодексу України, ст.ст. 9 ЖК УРСР, ст.ст.10, 11, 141, 206, 209, 214, 217

ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_7, жителя АДРЕСА_1, 48260) до ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрованої за адресою АДРЕСА_1, 48260), ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1, 48260) про визнання осіб такими, що втратили право користування житлом - задовольнити.

Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_6, такими, що втратили право на користування житловим будинком, що знаходиться в АДРЕСА_1

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: підпис

З оригіналом вірно

Суддя Гусятинського районного суду І.О.Лисюк