Справа № 709/1269/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2018 року Чорнобаївський районний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді - Кваші І.М.,

за участі секретаря - Дем'яненко Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Чорнобай цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ПАТ КБ "Приватбанк" звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. Мотивують позов тим, що відповідно до укладеного договору від 17 жовтня 2011 року відповідач отримав кредит у розмірі 1600,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. У порушення норм закону та умов договору відповідач зобов"язання за вказаним договором належним чином не виконав та станом на 31 травня 2018 року має заборгованість у розмірі 113293,70 грн.

З урахуванням положень ст. 274 ЦПК України при відкритті провадження вирішено провести розгляд даної справи в спрощеному позовному провадженні з повідомленням (викликом) сторін.

В судове засідання представник позивача не з"явився, подав заяву про розгляд справи в його відсутності, підтримав позовні вимоги, просив задоволити, не заперечував проти заочного розгляду справи.

Представник відповідача за дорученням ОСОБА_2 в судовому засіданні 14.08.2018 року проти задоволення позову заперечував, вказав на те, що з розрахунком заборгованості від 31.05.2018 року не погоджується, оскільки відповідачем останній раз була проведена оплата по кредиту 19.04.2013 року, а не 27.10.2015 року як вказано в розрахунку. При цьому картка у відповідача лише одна, строк дії якої закінчився, і вона не перевидавалася. 10.09.2018 року представник в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву про застосування строків позовної давності.

Суд, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами шляхом дослідження письмових доказів в матеріалах справи, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Судом встановлено, що 17 жовтня 2011 року між ПАТ КБ "Приватбанк" та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір шляхом підписання відповідачем анкети-заяви. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Памяткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить Договір про надання банківських послуг. Крім того, відповідач був ознайомлений і згідний з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані йому в письмовому вигляді (копія заяви, а.с. 7).

ОСОБА_1 умовами договору ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 1600 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

При укладенні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, і відповідно укладений договір є договором приєднання.

Згідно ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Таким чином встановлено, що сторони дійсно уклали кредитний договір, в письмовій формі, тобто з додержанням вимог закону.

Статтею 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов"язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов"язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов"язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, а кредитний договір відповідно до ст. 629 ЦК України є обов"язковим для виконання сторонами.

Відповідно до п. 2.1.1.5.5 Умов та Правил надання банківських послуг, - позичальник зобов"язується погашати заборгованість за Кредитом, відсотками за його користування, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених Договором.

Згідно наданого розрахунку заборгованості (а.с.5-6) в порушення норм закону та умов договору відповідач, будучи ознайомленим з умовами кредитування, зобов"язання за вказаним договором належним чином не виконав та станом на 31 травня 2017 року має заборгованість у розмірі 113293,70 грн., яка складається з наступного:

- 1546,11 грн. - заборгованість за кредитом;

- 100316,38 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом:

- 5560,08 грн. - нарахована комісія,

а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 умов та правил надання банківських послуг.

- 500,00 грн. - штраф (фіксована частина).

- 5371,13 грн. - штраф (процентна складова).

Разом з тим, позовні вимоги, заявлені до ОСОБА_1 не можуть бути задоволені судом з огляду на те, що звертаючись до суду з даним позовом 22.06.2018, позивач пропустив строк позовної давності, і про це заявлено стороною відповідача (а.с.74).

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Як передбачено ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови від позову.

ОСОБА_1 загальним правилом перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, а й з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України).

ОСОБА_1 змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Як зазначалося вище, відповідач заявив про застосування строків позовної давності враховуючи, що картка йому видавалася лише одна (не перевидавалася), і остання проплата була ним здійснена 19 квітня 2013 року, після чого жодних платежів не проводив.

Згідно довідки, направленої АТ КБ "Приватбанк" на вимогу суду (а.с. 73), відповідачу ОСОБА_1 було видано наступні кредитні картки:

978188 - дата відкриття 17.10.2011, термін дії - 08/15;

016619 - дата відкриття 16 квітня 2013 року, термін дії - 08/16.

Проте дану довідку суд не може прийняти як допустимий доказ, оскільки вона не містить прізвища, ім'я та по-батькові відповідальної особи, яка її видала, підпису та печатки банку. Також позивачем не зазначено причину перевидачі картки до закінчення терміну її дії (термін дії першої картки до серпня 2015 року, а друга картка видана 16 квітня 2013 року).

Тобто позивачем не надано належних та допустимих доказів, визначених ст. 77-80 ЦПК України як перевидачі картки нової кредитної картки за номером 016619, так і отримання її відповідачем.

Крім того, згідно розрахунку заборгованості, наданого позивачем (а.с.5-6), остання дата погашення кредиту - 27 жовтня 2015 року - єдиний платіж на суму 89,92 грн. після більше ніж дворічної перерви. Проте у виписці по рахунку (а.с. 66-72) вказаний платіж не відображено.

Верховним Судом України в постанові від 19.03.2014 (справа №6-14 цс 14) була висловлена позиція, відповідно до якої перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

В ст.ст. 12, 13 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов"язків, передбачених законом. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цьогоКодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до положень ч.3 ст.12 та ч.1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Оцінивши зібрані по справі докази з точки зору їх належності, допустимості та достовірності кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, виходячи із принципу змагальності сторін, суд приходить до висновку, що в межах наданих доказів сплив позовної давності по вимогам позивача мав місце, оскільки останній платіж відповідачем було здійснено 19 квітня 2013 року, а з позовом банк звернувся лише в червні 2018 року. Доказів протилежного суду не надано.

Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

У відповідності до абз. 3 п. 11 постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення.

Пунктом 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17.07.1997 №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції», яка набрала чинності для України 11.09.1997, передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що «позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав-учасниць Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу» (п. 570 рішення від 20.09.2011 за заявою №14902/04 у справі відкрите акціонерне товариство «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; пункт 51 рішення від 22.10.1996 за заявами N 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»).

Оскільки позивач звернувся до суду з даним позовом поза строком позовної давності, а представник відповідача заявив клопотання про застосування наслідків пропуску строку позовної давності, при цьому позивач не просив суд поновити строк позовної давності, поважних причин пропуску його не наводив, доказів зупинення або переривання перебігу позовної давності не надав, суд прийшов до висновку про необхідність відмови у задоволенні позову.

Враховуючи вищевикладене та норми ст.141 ЦПК України, відсутні підстави для покладення на відповідача судових витрат.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 12, 81, 259, 263-265 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовити.

Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту до Апеляційного суду Черкаської області через Чорнобаївський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І. М. Кваша