Справа № 463/3146/17
Провадження № 2/463/459/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2018 року Личаківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді Леньо С. І.

з участю секретаря Станько Р.О.

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк», треті особи ОСОБА_4, Приватний нотаріус Львівського міського нормального округу ОСОБА_5 про визнання недійсними кредитного договору, договору поруки, договору іпотеки, застосування правових наслідків недійсності правочину -

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до відповідача ПАТ «Універсал Банк», в якому просить ухвалити рішення про визнання недійсними:

кредитного договору № 015-2008-964 від 31.03.2008р., укладеного між Ват «Універсал Банк» та ОСОБА_3;

договору іпотеки від 31.03.2008р., укладеного між ВАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_3, посвідченого приватним нотаріусом ЛМНО «ОСОБА_5 та зареєстрованого за реєстровим № 2171-2173;

договору поруки № 0,15-2008-964 від 31.03.2008р., укладеного між ВАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_4

Крім того, також просить застосувати правові наслідки недійсності правочину шляхом зарахування всіх сплачених ОСОБА_3 на користь ПАТ «Універсал Банк» за кредитним договором № 015-2008-964 від 31.03.2008р. платежів в сумі 98 900 доларів США до сум повернення грошових коштів, отриманих за кредитним договором № 015-2008-964 від 31.03.2008р., укладеним між ОСОБА_3 та Ват «Універсал Банк» та стягнути з ВАТ «Універсал Банк» на користь ОСОБА_3 56 722,97 доларів США.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 31.03.2008р. між ним та ВАТ «Універсал Банк», правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк» укладено згаданий вище кредитний договір згідно якого банк зобовязався надати позичальнику грошові кошти в сумі 100 000 доларів США, а останній зобовязався прийняти та належним чином використати і повернути кредит, а також сплатити проценти за користування кредитом в розмірі 12,45 % річних в порядку, на умовах та в строки, визначені договором. В якості забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором між банком та позичальником 31.03.2008р. укладено договір іпотеки, предметом якого є квартира № 6 в будинку № 1 на вул. Лісній у м. Львові загальною площею 56,6 кв.м., до якої належить комора в підвальному приміщенні площею 16 кв.м. і яка належить ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 31.03.2008р. Крім того, в якості забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором 31.03.2008р. між банком та ОСОБА_4С, укладено договір поруки № 015-2008-964 від 31.03.2008р., згідно якого поручитель зобовязується перед кредитором відповідати за невиконання ОСОБА_3 усіх його зобовязань, що виникли з кредитного договору № 015-2008-964 від 31.03.2008р. В подальшому, 13.07.2015р. між банком та позичальником укладено додаткову угоду до кредитного договору, якою визначено новий порядок нарахування відсотків. Так само, 13.07.2015р. між банком та поручителем ОСОБА_4 укладено договір поруки, згідно якого поручитель поручилась перед кредитором відповідати за зобовязаннями ОСОБА_3, які випливають з умов кредитного договору від 31.03.2008р. та додаткової угоди від 13.07.2015р. Оскільки цільовим призначенням кредиту було придбання житла, вважає його споживчим, внаслідок чого до правовідносин сторін застосовується законодавство про захист прав споживачів, які банком порушено. Зокрема, перед укладенням кредитного договору, а також під час його підписання банк не повідомив позивача про те, що саме останній нестиме валютні ризики. Також, з суми одержаного кредиту банком списано 1100 доларів США в рахунок сплати комісії за надання кредиту, внаслідок чого зменшено видану позивачу суму до 98 900 доларів США, що не відповідає пп. 3.6 п. 3 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління НБУ № 168 від 10.05.2007р. Всупереч вимогам ч. 8 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», договором передбачена комісія за дострокове погашення кредиту у розмірі 3 % від суми кредиту. Банк також не надав усної та письмової інформації про сукупну вартість кредиту, що в свою чергу зумовило неможливість здійснення вільного волевиявлення та вибору оптимальних умов кредитування позивачем, своєчасної та повної інформації про усі додаткові витрати, що будуть понесені позивачем у звязку з укладенням, обслуговуванням та погашенням кредитного договору, орієнтовну суму переплат за кредитним договором за період його дії у грошовому виразі. Так само, відповідач не зазначив у оспорюваному договорі його істотну умову, а саме детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача, що унеможливило розуміння позивачем переплати з урахуванням відсотків та супутніх послуг у грошовому виразі за весь період користування кредитними коштами та розміру платежів окремо по періодах на весь час існування між сторонами правовіддношення. В свою чергу, додаток № 1 до кредитного договору «Перелік та вартість супутніх послуг, що надається Кредитором та третіми особами і повязані з обслуговуванням кредиту» не може вважатись детальним розписом загальної вартості кредиту для споживача, оскільки містить лише загальний перелік супутніх послуг, які можуть виникати при укладенні кредитних договорів забезпечених як іпотекою так і заставою, містить посилання на нормативні акти, якими визначається вартість таких послуг, попри те не містить грошового виразу вартості цих послуг, не є персоніфікованим по відношенню до позивача і не містить усіх складових сукупної вартості кредиту. Крім того, у договорі відсутня інформація про розмір щомісячного платежу по сплаті відсотків в грошовому виразі і позивач дізнавався про такий розмір безпосередньо в касі банку. Висновком про вартість кредиту згідно оскаржуваного договору встановлено очевидну невідповідність відсоткової ставки, вказаної в кредитному договорі реальній відсотковій ставці, а саме остання буде становити 25,46 %, а не 12,45 %, що призвело до збільшення фактичної плати за користування кредитом удвічі. Про таку процедуру видачі кредиту відповідач не міг не знати і не надавши позивачу всю необхідну інформацію про умови кредитування ввів його в оману з метою спонукання до вчинення небезпечного для інтересів позивача правочину, що в свою чергу, негативно вплинуло на волевиявлення позивача. Такі дії відповідача вважає порушенням своїх прав як споживача, що має наслідком недійсність кредитного договору. У звязку з визнанням кредитного договору недійсним, також просить застосувати наслідки недійсності правочину. Згідно виписки по кредитному рахунку, всього за умовами кредитного договору позивачем сплачено кошти в сумі 155 622,97 доларів США. Різницю між цією сумою і фактично отриманою сумою кредиту 98 900 доларів США, яка становить 56 722,97 доларів США просить стягнути примусово з відповідача. Оскільки недійсність основного зобовязання тягне за собою недійсність правочину щодо його забезпечення, також просить визнати недійсним договори іпотеки та поруки.

Повноважний представник відповідача скерував до суду відзив на позовну заяву, до якого долучив докази його направлення учасникам справи. Проти обґрунтованості позову заперечує, зазначає, що видача кредиту в іноземній валюті є одночасно кредитною та валютною операціями, які здійснюються на підставі відповідної банківської ліцензії. Відповідач отримав таку банківську ліцензію, а також відповідний дозвіл, у звязку з чим надання кредиту в іноземній валюті є правомірним. Щодо умов оскаржуваного договору, позивач, поставивши свій підпис тим самим підтвердив, що сторони досягли згоди з усіх істотних умов, розуміють його наслідки та розумно ставлячись до договірних відносин прийняли на себе взаємні права та обовязки. Тому, твердження позивача про несправедливість умов кредитного договору вважає безпідставним, а наданий ним висновок про вартість кредиту неналежним, оскільки такий не відповідає вимогам процесуального законодавства. Просить в задоволенні позову відмовити.

Крім того, подав окрему заяву про пропуск позивачем загального трьохрічного строку позовної давності, у звязку з чим також просить застосувати наслідки спливу такого строку.

Представник позивача в свою чергу скерував до суду відповідь на відзив, до якої долучив докази її направлення іншим учасникам справи. Окрім доводів, які містяться в позовній заяві зазначає, що наявність у відповідача банківської ліцензій та дозволу на здійснення валютних операцій надає лише право надавати кредити у іноземній валюті та отримувати погашення кредиту в іноземній валюті, що не спростовує тверджень про введення позивача в оману та застосування відносно нього нечесної підприємницької практики. Крім того, у своєму відзиві банком не спростовано жодними доказами доводів позивача про несправедливість умов кредитного договору. Висновок про вартість кредиту, який долучено до позовної заяви є письмовим доказом, а відтак належним засобом доказування. Щодо пропуску строку позовної давності зазначає, що такий обчислюється не з моменту вчинення правочину, а з моменту, коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права. Через відсутність у позивача відповідних знань в галузі права, про обставини порушення своїх прав позивач довідався 30.05.2017р., тобто з моменту отримання юридичного висновку щодо правовідносин, які виникли між сторонами.

Повноважний представник відповідача скерував до суду письмові заперечення, долучивши докази їх направлення іншим учасникам справи. Окрім доводів, які містяться у відзиві, вказує на те, що позивач, підписуючи додаткову угоду від 13.07.2015р. тим самим підтвердив, що обізнаний з умовами кредитування, отримав відповідні документи і погоджується з ними, та крім цього, підтвердив, що обізнаний з можливістю настання валютних ризиків. Крім того, позивачем попередньо предявлявся позов про визнання недійсним договору іпотеки, за наслідками розгляду якого рішенням від 15.02.2018р. в задоволенні такого позову відмовлено у звязку з пропуском строку позовної давності.

В процесі розгляду даної справи ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 07.06.2018р. відмовлено в задоволенні клопотання представника позивача про обєднання в одне провадження даної справи із справою № 463/2448/18 за позовом ПАТ «Універсал Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Крім того, ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 27.09.2018р. відмовлено в задоволенні клопотання представника позивача про призначення судово-економічної експертизи у даній справі.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1, повноваження якої підтверджуються нотаріально посвідченою довіреністю від 30.05.2017р., позовні вимоги підтримала, дала пояснення, аналогічні тим, що наведені у позовній заяві та відповіді на відзив і просить позов задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_2, який приймав участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції проти обґрунтованості позову заперечив з підстав, викладених у відзиві та письмових запереченнях. Просить в задоволенні позову відмовити.

Треті особи в судове засідання не зявились, хоча про дату, місце та час розгляду справи повідомлялись належним чином, причин неявки не повідомили, письмових пояснень щодо позову або відзиву не скерували. За погодженням з представниками позивача та відповідача суд вважає можливим розглянути справу у відсутності осіб які не зявились на підставі зібраних доказів, обсяг яких є достатнім для ухвалення законного та обґрунтованого рішення.

Заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані докази та ухвалюючи рішення у відповідності до вимог ст. 264 ЦПК України суд приходить до висновку, що в задоволенні позову належить відмовити виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що 31.03.2008р. між та ВАТ «Універсал Банк», правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк», та позивачем укладено кредитним договір № 015-2008-964 згідно якого банк зобовязався надати позичальнику грошові кошти в сумі 100 000 доларів США, а останній зобовязався прийняти та належним чином використати і повернути кредит, а також сплатити проценти за користування кредитом в розмірі 12,45 % річних в порядку, на умовах та в строки, визначені договором (а.с.12-14). Згідно п. 2.6 кредитного договору, позичальник зобовязується здійснити останню сплату щомісячного платежу (повністю повернути кредит та сплатити у повному обсязі проценти за користування кредитом) не пізніше 10.03.2030р.

В якості забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором між позивачем та відповідачем 31.03.2008р. укладено договір іпотеки, предметом якого є квартира № 6 в будинку № 1 на вул. Лісній у м. Львові загальною площею 56,6 кв.м., до якої належить комора в підвальному приміщенні площею 16 кв.м. і яка належить ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 31.03.2008р. (а.с.18-19).

Крім того, в якості забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором 31.03.2008р. між банком та ОСОБА_4С, укладено договір поруки № 015-2008-964 від 31.03.2008р., згідно якого поручитель зобовязується перед кредитором відповідати за невиконання ОСОБА_3 усіх його зобовязань, що виникли з кредитного договору № 015-2008-964 від 31.03.2008р. (а.с.16-17).

В подальшому, 13.07.2015р. між банком та позичальником укладено додаткову угоду до кредитного договору, якою текст кредитного договору викладено в новій редакції (а.с.20-26).

Аналогічно, 13.07.2015р. між банком та поручителем ОСОБА_4 укладено договір поруки, згідно якого поручитель поручилась перед кредитором відповідати за зобовязаннями ОСОБА_3, які випливають з умов кредитного договору від 31.03.2008р. та додаткової угоди від 13.07.2015р. (а.с.28-31).

За положеннями статей 626-628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до частини 1 статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до положень статей 1048-1052 ЦК України істотними умовами є мета, сума і строк кредиту, умови і порядок його видачі та погашення, види забезпечення зобов'язань позичальника, відсоткові ставки, порядок плати за кредит, порядок зміни і припинення дії договору, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору.

Зі змісту статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній на момент укладення договору) вбачається, що у договорі про надання споживчого кредиту зазначаються: сума кредиту, детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача, дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту, право дострокового повернення кредиту, річна відсоткова ставка за кредитом, інші умови, визначені законодавством. Споживач має право протягом чотирнадцяти календарних днів відкликати свою згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснення причин. Перебіг цього строку розпочинається з моменту передачі споживачеві примірника укладеного договору.

Частинами пятою та восьмою статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній на момент укладення договору) передбачено, що якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача.

Відповідно до частини першої статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній на момент укладення договору) нечесна підприємницька практика забороняється.

Нечесна підприємницька практика включає: вчинення дій, що кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції, будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною.

Згідно додатку № 2 до кредитного договору від 31.03.2008р. (а.с.164-168), саме у день підписання кредитного договору позивачу, у відповідності до вимог ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» надано графік платежів (а.с.164-168), в якому визначена сукупна вартість кредиту і який повністю відповідає вимогам додатку до Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління НБУ № 168 від 10.05.2007р.

Відповідно до п. 3.8 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління НБУ № 168 від 10.05.2007р. (в редакції, чинній на момент укладення договору) у разі надання кредиту в іноземній валюті банки зобовязані під час укладення кредитного договору:

попередити споживача, що валютні ризики під час виконання зобов'язань за кредитним договором несе споживач;

надати інформацію щодо методики, яка використовується банком для визначення валютного курсу, строків і комісій, повязаних з конвертацією валюти платежу у валюту зобов'язання під час погашення заборгованості за кредитом та процентами за користування ним.

Згідно п. 8.5 кредитного договору від 31.03.2008р., уклавши цей договір позичальник, серед іншого підтверджує, що розуміє наслідки настання валютних ризиків за кредитом в іноземній валюті та йому повідомлена інформація щодо методики визначення курсів і комісій, повязаних з конвертацією валюти.

Аналогічне підтвердження надав позивач підписуючи додаткову угоду від 13.07.2015р. (п. 8.4).

Згідно ч. 1 ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним.

Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Відповідно до розяснень, наданих в п. 20 Постанови Пленуму ВСУ № 9 від 06.11.2009р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» Правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину.

Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

Натомість, як вбачається зі змісту оспорюваного договору, сторонами досягнуто домовленості щодо всіх умов договору, де чітко визначено всі умови кредитування, зокрема: розмір наданого кредиту, строк, на який наданий кредит, порядок його надання та повернення, розмір плати за користування кредитними коштами, права та обовязки позикодавця і позичальника, відповідальність сторін, тоді як позивач не долучив жодного доказу на підтвердження мотивів позову про те, що відповідач підписуючи оспорюваний договір ввів його в оману.

Крім того, на думку суду безпідставним є посилання на ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів», якою забороняється нечесна підприємницька практика, оскільки умови кредитного договору про порядок та строки повернення кредиту, права та обов'язки як позичальника, так і банку не суперечать положенням Закону України «Про захист прав споживачів» та не свідчать про їх несправедливість чи про нечесну підприємницьку діяльність банку в розумінні ст. 19 цього Закону і висновок про вартість кредиту (а.с.32), який надано позивачем в обґрунтування цієї вимоги жодним чином не може вказувати на протилежне, оскільки стосується він питань права і зокрема, відповідності умов кредитного договору умовам справедливої вартості послуги, що відповідно до ч. 2 ст. 102 ЦПК України, не може бути предметом висновку експерта, а відповідно до ст. 114 ЦПК України не може бути предметом дослідження експерта у галузі права.

Що ж стосується мотивів позову про списання банком у день видачі кредиту комісії в розмірі 1100 доларів США, внаслідок чого позивач отримав меншу суму кредиту, ніж передбачено договором, то на думку суду така обставина жодним чином не може вказувати на наявність обману або нечесної підприємницької практики, оскільки такий платіж передбачено п. 9.8 кредитного договору, який сам по собі не є підставою для визнання недійсним кредитного договору в цілому.

Тому, укладений між сторонами кредитний договір відповідає вимогам ст. ст. 203, 215 ЦК України, ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції, чинній на момент укладення кредитного договору), що свідчить про безпідставність позовної вимоги про визнання його недійсним і виключає можливість її задоволення.

Як наслідок, без задоволення слід залишити вимоги про визнання недійсними договорів іпотеки та поруки.

Зокрема, відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України, виконання зобовязання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

За договором поруки відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

В свою чергу, іпотекою згідно ч. 1 ст. 575 ЦК України є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Відповідно до ч. 2 ст. 548 ЦК України, недійсне зобовязання не підлягає забезпеченню. Недійсність основного зобов'язання (вимоги) спричиняє недійсність правочину щодо його забезпечення, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Оскільки в справі яка розглядається правові підстави для визнання кредитного договору відсутні, без задоволення належить залишити і вимоги про визнання недійсними договорів іпотеки та поруки, оскільки такі договори про відношенню до кредитного договору є забезпечувальними.

Тому, в задоволенні позову належить відмовити повністю, що відповідно, виключає можливість застосування наслідків недійсності правочину.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 12,81,82,141,223,263-265,268 ЦПК України, ст.ст. 3, 11, 15, 16, 202, 203, 215, 230, 509, 526, 546, 548, 553, 575, 626, 627, 628, 631, 638, 1048-1052, 1054 ЦК України, суд

в и р і ш и в:

В позові ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк», треті особи ОСОБА_4, Приватний нотаріус Львівського міського нормального округу ОСОБА_5 про визнання недійсними: кредитного договору № 015-2008-964 від 31.03.2008 року, договору поруки 015-2008-964-Р від 31.03.2008 року, договору іпотеки від 31.03.2008 року, застосування правових наслідків недійсності правочину відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області шляхом подачі апеляційної скарги в порядку та строки передбачені ст. ст. 354,355, пп. 15.5 п. 15 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено 08.10.2018 року.

Суддя: Леньо С. І.