Постанова

Іменем України

10 вересня 2018 року

м. Київ

справа № 569/12437/15-ц

провадження № 61-35370св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Луспеника Д.Д. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Дельта Банк»,

представник позивача - Оверчук Ольга Миколаївна,

відповідач - ОСОБА_5,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_6,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 29 січня 2018 року у складі судді Кучиної Н. Г. та постанову Апеляційного суду Рівненської області від 05 квітня 2018 року у складі колегії суддів: Григоренка М. П., Гордійчук С. О., Шимківа С. С.,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2015 року публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_5, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_6, про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 14 листопада 2006 року між акціонерним комерційним банком «УкрСиббанк» (далі АКІБ «УкрСиббанк»), правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк»), і ОСОБА_6 було укладено кредитний договір, за умовами якого остання отримала кредит у розмірі 20 000,00 дол. США зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 11,30 % з кінцевим строком погашення кредиту до 10 листопада 2016 року.

З метою забезпечення виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, 14 листопада 2006 року між АКІБ «УкрСиббанк» і ОСОБА_5 було укладено договір поруки.

08 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» і ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, за умовами якого до ПАТ «Дельта Банк» перейшло право вимоги за кредитним договором від 14 листопада 2006 року.

У зв'язку з неналежним виконанням позичальником зобов'язань за кредитним договором від 14 листопада 2006 року станом на 28 липня 2015 року утворилася заборгованість у загальному розмірі 561 589,56 грн, яка складається із заборгованості за кредитом у розмірі 362 226,20 грн і заборгованості за процентами за користування кредитом у розмірі 199 363,35 грн, яку ПАТ «Дельта Банк» просило стягнути із поручителя ОСОБА_5

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 29 січня 2018 року у задоволенні позову ПАТ «Дельта Банк» відмовлено у зв'язку з пропуском позовної давності.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що у січні 2014 року ПАТ «Дельта Банк» звернулося до суду із позовом про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором від 14 листопада 2006 року з боржника ОСОБА_6, шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, що свідчить про зміну кредитором строку виконання основного зобов'язання, тобто позов у серпні 2015 року до поручителя пред'явлено з пропуском позовної давності, встановленої частиною четвертою статті 559 ЦК України.

Постанову Апеляційного суду Рівненської області від 05 квітня 2018 року апеляційну скаргу ПАТ «Дельта Банк» задоволено частково. Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 29 січня 2018 року скасовано і ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позову ПАТ «Дельта Банк» з інших підстав.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що звернення до суду після спливу передбаченого частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячного строку не є підставою для відмови в позові у зв'язку зі спливом строку позовної давності, а є підставою для відмови в позові у зв'язку з припиненням права кредитора на задоволення своїх вимог за рахунок поручителя, тому апеляційний суд скасував рішення суду першої інстанції і відмовив у задоволенні позову ПАТ «Дельта Банк» з інших підстав.

У касаційній скарзі ПАТ «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Дельта Банк», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить судові рішення скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди безпідставно вважали, що позивачем пропущено строк пред'явлення вимоги до поручителя, встановлений частиною четвертою статті 559 ЦК України, оскільки вперше вимога до поручителя була пред'явлена саме у серпні 2015 року, а у січні 2014 року банк пред'явив вимогу до боржника, тобто позичальника.

Відзив на касаційну скаргу учасниками справи не подано.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Встановлено й вбачається із матеріалів справи, що оскаржувана постанова апеляційного суду прийнята з дотриманням норм процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Таким чином, звернувшись у січні 2014 року з позовом до суду про стягнення всієї заборгованості за кредитним договором від 14 листопада 2006 року (а. с. 115-118, т. 1), ПАТ «Дельта Банк» використало право вимагати дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних кредитору відповідно до статті 1048 ЦК України, та пені за порушення умов договору, шляхом стягнення цих коштів у судовому порядку.

У постанові від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, провадження № 14-154цс18 Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни.

Відповідно до частини першої статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

Згідно із частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Отже, порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, установлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора на задоволення його вимог. Останнє означає, що строк поруки належить до преклюзивних строків, основна властивість яких, крім того, що їх сплив, на відміну від строків позовної давності, припиняє суб'єктивне право, полягає в тому, що вони не можуть бути призупинені, перервані чи відновлені. Такі строки також не можуть бути змінені за домовленістю сторін договору та їх настання припиняє права кредитора та обов'язок боржника за договором.

Таким чином, непред'явлення кредитором вимоги до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання у разі, якщо строк дії поруки не встановлено, є підставою для припинення останнього, а отже, і обов'язку поручителя нести солідарну відповідальність перед кредитором разом із боржником за основним зобов'язанням.

Крім того, звернення до суду після спливу передбаченого частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячного строку не є підставою для відмови в позові у зв'язку зі спливом строку позовної давності, а є підставою для відмови в позові у зв'язку з припиненням права кредитора на задоволення своїх вимог за рахунок поручителя.

З урахуванням вказаного, апеляційний суд дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог ПАТ «Дельта Банк» до поручителя про стягнення заборгованості за кредитним договором, оскільки вимога до поручителя у серпні 2015 року була пред'явлена із пропуском строку встановленого частиною четвертою статті 559 ЦК України.

Доводи касаційної скарги, що у січні 2014 року вимогу було пред'явлено до боржника, тобто до позичальника, а не до поручителя, на правильність висновків не впливають, оскільки вказаними діями кредитором було змінено строк виконання основного зобов'язання, однак протягом шести місяців з настання цього строку вимогу до поручителя не пред'явив, що відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК України є підставою для припинення поруки.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувану постанову апеляційного суду - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» залишити без задоволення.

Постанову Апеляційного суду Рівненської області від 05 квітня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: Д. Д. Луспеник

Б. І. Гулько

Ю. В. Черняк