Номер провадження 2/754/2093/18
08 жовтня 2018 року Деснянський районний суд м. Києва в складі:
головуючого судді - Галась І.А.
при секретарі - Дмитрієвій А.А.
за участю представника позивача ОСОБА_1
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів,
Позивач ОСОБА_2 звернулась до Деснянського районного суду м. Києва з позовом до відповідача ОСОБА_3 про стягнення аліментів.
Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, 19 листопада 2004 року ОСОБА_2 вступила в шлюб з ОСОБА_3 (шлюб зареєстровано Відділом реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції у місті Києві, актовий запис № 1537). Від шлюбу у них народилась донька - ОСОБА_4. ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає зі мною і знаходиться на моєму утриманні.
З 2013 року позивач з ОСОБА_3 не підтримує шлюбно-сімейні відносини, не веде спільне господарство та проживає окремо.
Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 15 липня 2013 року по справі №754/10057/13-ц (набрало законної сили 26 липня 2013 року) шлюб між сторонами розірвано.

Оскільки донька проживає із позивачем та повністю знаходиться на її утриманні, а відповідач не надає добровільної матеріальної допомоги на утримання дитини, позивач була вимушена поставити питання про стягнення аліментів.

22 вересня 2017 року позивач звернулась до Деснянського районного суду міста Києва з заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів на утримання дитини.

Судовим наказом від 27 вересня 2017 року по справі № 754/12443/17 Деснянським районним судом міста Києва стягнуто з ОСОБА_3, на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі п'ятдесяти відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, до досягнення повноліття дитини.

З урахуванням специфічних потреб дитини, в тому числі на навчання, витрати складають не менше 20,000 грн. на місяць. Враховуючи що батьки рівні у своїх обов'язках щодо утримання своїх дітей вважає, що батько дитини повинен сплачувати аліменти не менше 10 000 грн.

Просить змінити спосіб стягнення аліментів на стягнення аліментів у твердій грошовій сумі та стягнути з ОСОБА_3, на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 10 000,00 грн. щомісячно, з 19 жовтня 2014 року до досягнення повноліття дитини.

Представник позивача в судовому засідання позов підтримала, просила його задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з'явився. Про дату та час розгляду справи повідомлявся належним чином. Судові повісти повертались з почтового відділення з відміткою «За закінченням встановленого строку зберігання».

Суд вислухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення виходячи з наступного:

Відповідно до ч. 4 ст. 19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

Згідно до ч. 1 ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа.

Судом встановлено, що 19 листопада 2004 року ОСОБА_2 вступила в шлюб з ОСОБА_3 (шлюб зареєстровано Відділом реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції у місті Києві, актовий запис № 1537). Від шлюбу у сторін народилась донька - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає із ОСОБА_2 та знаходиться на її утриманні.

З 2013 року ОСОБА_2 з ОСОБА_3 не підтримує шлюбно-сімейні відносини, не веде спільне господарство та проживає окремо.

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 15 липня 2013 року по справі №754/10057/13-ц (набрало законної сили 26 липня 2013 року) шлюб між сторонами розірвано.

Оскільки донька проживає із позивачем та повністю знаходиться на її утриманні, а відповідач не надає добровільної матеріальної допомоги на утримання дитини, позивач була вимушена поставити питання про стягнення аліментів.

22 вересня 2017 року ОСОБА_2 звернулась до Деснянського районного суду міста Києва з заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів на утримання дитини.

Судовим наказом від 27 вересня 2017 року по справі № 754/12443/17 Деснянським районним судом міста Києва стягнуто з ОСОБА_3, на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі п'ятдесяти відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, до досягнення повноліття дитини.

Судом встановлено, що згідно договору про надання послуг з навчання від 31.01.2017р. укладений між позивачем ОСОБА_2 та Приватною організацією «Загальноосвітній навчальний заклад «російсько-українська гуманітарна гімназія» позивач щомісячно сплачує вартість послуг за навчання доньки ОСОБА_4 в розмірі 12778,00 грн. (а.с.37-39).

Також згідно рекомендації сурдологопеда, пацієнтці ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2, діагноз: двухстороння глибока туговухість, якій були вживлені 2 кохлеарні імпланти в Міжнародному Центрі Слуху та Мовлення «Мединкус» рекомендуються види навчання, які не припускають сприйняття інформації на слух (а.с. 40).

З урахуванням специфічних потреб дитини, в тому числі оплати спеціалізованого навчання, суд приходить до висновку про доцільність стягнення з ОСОБА_3 аліментів в твердій грошовій сумі, на утримання доньки ОСОБА_4 в розмірі 10 000 грн. щомісячно.

Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до вимог ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття.

Згідно ч.1 ст.122 Сімейного Кодексу України дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя.

Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров'я про народження дружиною дитини.

Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття.

Відповідно до ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства" батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей.

Відповідно до ч. 3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її батька, або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Положення ст.181 СК України відповідають вимогам, передбаченим статтями 183, 184 цього Кодексу. Постановою Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 р. № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" у п. 17 встановлено, що за відсутності згаданої домовленості той із батьків, з ким проживає дитина, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. При цьому аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно.

В силу ст. 182 Сімейного кодексу України,при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч.2 ст. 182 Сімейного кодексу України).

Прожитковий мінімум для дитини відповідного віку визначається кожного року відповідно до Закону України «Про державний бюджет України».

Статтею 184 СК України встановлено, що якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Згідно ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Крім того, відповідно до ч.ч.1,2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

У відповідності до ч.ч. 1, 2 ст. 12 Закону, виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Необхідність встановлення розміру аліментів у твердій грошовій сумі може виникнути за наявності у платника аліментів нерегулярного або мінливого доходу, або отримання частини доходу в натурі. Стягнення аліментів у твердій грошовій сумі є можливим і в інших випадках, якщо суд прийде до висновку, що визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) платника є неможливим, ускладненим або суттєво порушує інтереси однієї із сторін. При встановленні розміру аліментів у твердій грошовій сумі виплата аліментів на дитину проводиться щомісячно, що встановлено у постанові Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 р. № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" (п. 17).

Згідно ст. 179 СК України, аліменти, одержані на дитину, є власністю того з батьків, на ім'я кого вони виплачуються, і мають використовуватися за цільовим призначенням.

При визначенні величини аліментного платежу суд враховує матеріальне становище платника аліментів, величину прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, встановленого законодавством, а також положення ст. 180 СК України про те, що обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері так і батька.

Відповідач перебуває в працездатному віці, належних та допустимих доказів про обтяження турботами щодо утримання інших осіб не надав, являючись батьком малолітньої доньки Денисюк А,О. зобов'язаний утримувати її до повноліття.

Підстав для звільнення відповідача від обов'язку утримувати дитину, передбачених ст.188 СК, не встановлено.

Суд вважає, що визначений розмір аліментів у твердій грошовій сумі щомісячно на дитину в зазначеному судом розмірі є достатнім, не є завищеним та не буде порушувати майнові права дитини.

У відповідності до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. У зв'язку з цим суд присуджує аліменти на дитину від дня пред'явлення позову до суду, а саме з 30.10.2017р.

Частиною 2 ст.184 СК України, визначено, що розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону.

Оскільки, спеціального закону про індексацію аліментів не прийнято, а в Україні діє Закон України «Про індексацію грошових доходів населення», то розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі на підставі ч.2 ст.184 СК України, підлягає індексації за аналогією закону згідно ч.9 ст.10 ЦПК України в порядку, передбаченому Законом України «Про індексацію грошових доходів населення».

Таким чином, обов'язок проведення індексації розміру аліментів, який визначений судом у твердій грошовій сумі, прямо передбачений законом, а саме положеннями ст.184 СК України, що зобов'язує державного виконавця проводити таку індексацію автоматично, тобто без додаткового судового рішення.

Згідно з ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно з ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Згідно ст.78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Положеннями ст. 80 ЦПК України встановлено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно вимог ч.ч.1, 5, 6, 7 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до вимог ст. 191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.

Згідно з п.3 ч.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір" від сплати судового збору звільняються позивачі - за подання позовів про стягнення аліментів.

На підставі ст.ст. 133, 141 ЦПК України та Закону України "Про судовий збір" з відповідача належить стягнути в дохід держави судовий збір в розмірі 704,80 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 84, 180, 181, 184, 183, 191 СК України, п. 17 Постанови Пленуму ВСУ «Про застосування судами окремих норм СКУ при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 р., ст.ст. 12, 81,89, 141, 263-265, 274, 279, 280-282, 354 ЦПК України, суд, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів - задовольнити.

Змінити спосіб стягнення аліментів на стягнення аліментів у твердій грошовій сумі та стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 (ІПН НОМЕР_1) на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4 (ІПН НОМЕР_2) аліменти на утримання малолітньої доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 в твердій грошовій сумі в розмірі 10,000 гривень, щомісячно, починаючи з дня подачі позову до суду, а саме з 30 жовтня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 (ІПН НОМЕР_1) на користь держави судовий збір в розмірі 704,80 гривень.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя: