Номер провадження: 22-ц/785/1640/18
Номер справи місцевого суду: 522/5993/16-ц
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Черевко П. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.09.2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області у складі:

Головуючого - Черевка П.М.

Суддів - Драгмерецького М.М., Громіка Р.Д.,

за участю секретаря Фабіжевської Т.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Одесі справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 20 жовтня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди посилаючись на те, що він є власником АДРЕСА_1, а відповідачу ОСОБА_2 належить на праві власності АДРЕСА_2. 22.08.2014 року квартира ОСОБА_4 була затоплена з вини ОСОБА_2, про що складено акт кооперативу ОК «Гранит».

Даним актом встановлено, що причиною затоплення є недбале ставлення власника АДРЕСА_3 - ОСОБА_2. Згідно з висновком експерта від 22.08.2014 року вартість проведення ремонту квартири становить 130392 грн.. Проте, фактично на ремонт квартири та придбання будматеріалів, обладнання, позивач витратив 150561,55 грн.. Крім того, посилався, що неправомірними діями відповідача йому було завдано моральну шкоду, яка виразилася у негативних емоціях та переживаннях з приводу пошкодження майна та неможливості нормального користування ним, порушення звичного способу життя, необхідності докладання додаткових зусиль для його нормалізації. Розмір відшкодування за завдану моральну шкоду позивач оцінив у 10000 грн..

Зважаючи на вищевикладене позивач звернувся до суду із вищезазначеним позовом який було доповнено та просив стягнути з відповідача на його користь інфляційні збитки за період з 01.09.2014 року по 01.09.2017 року на суму 139457,18 грн. та три відсотки річних від простроченої суми шкоди за період з 01.09.2014 року по 01.09.2017 року у сумі 13 575, 29 грн.

Заочним рішенням Приморського районного суд м. Одеси 02 листопада 2016 року позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 матеріальну шкоду за залиття квартири у розмірі 150561,55 грн., стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 моральну шкоду у розмірі 10000 грн., стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 судовий збір у розмірі 1882 грн.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 07 вересня 2017 року заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення задоволено, заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 02 листопада 2016 року скасовано, справу призначено до розгляду.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 11 жовтня 2017 року заяву ОСОБА_4 про забезпечення позову задоволено частково, накладено арешт на АДРЕСА_4 що належить ОСОБА_2. В іншій частині клопотання відмовлено.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 20 жовтня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 матеріальну шкоду у розмірі 145886,42 грн., стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 судові витрати у розмірі 1734,86 грн., в іншій частині позовний вимог відмовлено.

Вважаючи рішення суду незаконним представник ОСОБА_2 ОСОБА_3 звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Приморського районного суду м. Одеси від 20 жовтня 2017 року та ухвалити нове рішення яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Заслухавши доповідь судді доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі вивчивши матеріали справи та обговоривши підстави апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залиши без задовлення.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до с. 375 ЦПК суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи позов частково суд обґрунтовано дійов зазначеного висновку.

Судом встановлено, що що позивач ОСОБА_4 є власником квартири АДРЕСА_5, на підставі свідоцтва про право власності від 02.04.2013 року. (4-й поверх).

Згідно технічного паспорту квартира АДРЕСА_6, загальною площею 61, кв.м., складається з однієї кімнати, житловою площею 23,4 кв.м. та розташована на 4 поверсі будинку (а.с.9-11).

Відповідачу ОСОБА_2 належить квартира АДРЕСА_7, на підставі свідоцтва про право власності від 12.02.2015 року, що підтверджується інформаційною довідкою з державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.16-16 зворот).

22.08.2014 року відбулось залиття квартир №86, 93, 107, 393 мешканців будинку №10-В по вул. М. Говорова в м. Одесі, у тому числі квартири позивача №107, що підтверджується Актом комісії від 22.08.2014р.

За цим фактом 22.08.2014 року представниками кооперативу ОК «Граніт» та мешканців вказаних квартир було складено відповідний акт, згідно якого вказано, що при огляді квартир, розташованих на поверсі вище, було встановлено, що на пятому поверсі з-під дверей кв. 114 (ОСОБА_2І.) витікає вода. Після потрапляння до квартири відповідача комісією було встановлено, що кран подачі води, нижче облікового приладу, - був відкритий ; і до стояку водопостачання підключений поливальний поліетиленовий шланг, з якого витікала вода; пістолет розпилювач лежав рядом. За попереднім рішенням комісія дійшла висновку, що під тиском води вищевказаний пістолет зірвало з поливального шлангу. При обстежені представниками кооперативу була здійснена фотофіксація.

Як вбачається з пояснень позивача та фотознімків (а.с.45-56), 22.08.2014 року було залито кухню позивача, унаслідок чого були замочені стіни, промокла та була зіпсована гіпсова стеля, був залитий та вздувся ламінат по квартирі, а також пошкоджено побутову техніку (духову шафу, газову поверхню, витяжку), кухонні меблі.

Згідно звіту про незалежну оцінку величини матеріального збитку, причиненого власнику рухомого та нерухомого майна внаслідок залиття, складеного 08.09.2014 року ТОВ «Експертне бюро «Айстра», внаслідок затоплення квартири позивача було пошкоджено значну кількість побутових приладів, кухонних меблів та оздоблення стін, стелі й підлоги (зокрема, вказано про пошкодження ламінату (набухання у місцях стиків плит (швах), викривлення по вертикальній лінії); плінтусу (відшарування верхнього оздоблювального та захисного шару); положки (набухання, деформація); духової шафи (замкнення коротке); газової поверхні (замикання електричної мережі); витяжки (замикання електричних та електронних мереж); кухонної меблі (набухання окремих частин, випинання та відшарування).

Проте, відповідач по справі відмовляється відшкодовувати заподіяний збиток, такими діями позивач вважає, що йому заподіяна матеріальна шкода.

У відповідності до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Згідно ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

За правилом ч. 1, 2, 4 та 5 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Власність зобов'язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.

Статтею 322 ЦК України передбачено, що власник зобовязаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 151 ЖК УРСР громадяни, які мають в приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов'язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку прибудинкову територію. Безгосподарне утримання громадянином належного йому будинку (квартири) тягне за собою наслідки, передбачені Цивільним кодексом.

Згідно до п. 18 Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями, затверджених постановою KM України від 8.10.1992 р. N 572, власники квартир, наймачі та орендарі зобов'язані використовувати приміщення житлових будинків за призначенням, забезпечувати збереження жилих і підсобних приміщень квартир та технічного обладнання будинків, дотримуватись правил пожежної безпеки. При появі несправностей у квартирі вживати заходів до їх усунення власними силами або силами підприємств по обслуговуванню житла.

Згідно ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

У правовідносинах щодо відшкодування шкоди діє презумпція заподіювача шкоди: не позивач доводить наявність вини відповідача у заподіянні йому шкоди, а відповідач доводить відсутність своєї вини.

Пунктом 3 ст. 386 ЦК України передбачено, що власник, права якого порушенні, має право на відшкодування заданої йому майнової та моральної шкоди.

Отже, суд вбачає, що факт залиття квартири позивача підтверджується поясненнями самого позивача та також фотокартками наданими позивачем до суду (а.с.45-56), з яких вбачається залиття та вздуття ламіната у квартирі позивача, залиття стелі та стін; пошкодження кухонної меблі та побутових приладів.

Існуючі дефекти у квартирі позивача в цілому співпадають з пошкодженнями вказаної квартири, наведеними у висновку ТОВ «Експертне бюро «Айстра» від 08.09.2014 року, поясненнями позивача та фотознімками.

Крім того, факт залиття квартири позивача відповідачем будь-якими доказами не спростовано. При цьому, суд обґрунтовано не прийняв до уваги посилання представника відповідача стосовно відсутності його вини у залитті квартири позивача, оскільки саме останній є власником квартири, з якої відбулось залиття, тому повинен відповідати за належне утримання свого майна.

За викладених обставин колегія суддів вважає, що суд правильнов вважав, що вимоги ОСОБА_4 є обґрунтованими та суд дійшов висновку про наявність підстав для покладення на відповідача обов'язку відшкодувати ОСОБА_4 збитки, пов'язані із залиттям його квартири, останнє відповідає обставинам справи та положенням матеріального закону.

Стаття 22 ЦК України визначає, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

За правилом ст. 1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Частиною 3 ст. 10, ч.1 ст. 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. При цьому, частина 4 ст. 60 ЦПК України вказує на те, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В розумінні ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Позивачем проведено відновлювальний ремонт залитої квартири та придбано нову техніку, яка не підлягала відновленню, та кухонну мебель.

Позивачем в обґрунтування позовних вимог надано до суду квитанції та акти виконаних робіт щодо проведеного ремонту та покупки побутової техніки, зіпсованої внаслідок залиття квартири АДРЕСА_8, а саме:

- акт прийому-передачі виконаних робіт ТОВ «Мобайл» №Л-00000182 від 02.04.2015 року на суму 28070 грн. та квитанцію про сплату даних коштів;

- акт прийому-передачі виконаних робіт ФОП Волков №162 від 18.09.2014 року на ремонт побутової техніки на суму 4450 грн. та квитанцію №162 від 18.09.2014 року про сплату даних коштів;

- квитанція №226 від 28.03.2015 року на суму 48 052 грн., сплачених за накладною ФОП Васильченко від 28.03.2015 року, на придбання ламінату, плінтусу та положки;

- товарний чек від 20.09.2014 року на придбання техніки на суму 20 300 грн., сплачених за накладною №38 від 20.09.2014 року.

- рахунок ТОВ «Меркс Інтеріо» №140540102 від 21.04.2015 року на суму 45 014, 42 грн. та квитанцію до прибуткового касового ордеру №143 від 25.04.2015 року на вказану суму;

У матеріалах справи також наявний рахунок ТОВ «Меркс Інтеріо» №140541099 від 21.04.2015 року ну суму 4 200, 13 грн.; рахунок №140541101 від 21.04.2015 року на суму 475, 20 грн.. Проте, доказів щодо сплати коштів за вказаними рахунками з боку позивача суду не представлено.

Судом дана правильна оцінка того, що вказаний у звіті характер та обсяг робіт не відповідає тим пошкодженням, які відображені в акті про залиття, оскільки ці доводи спростовуються дослідженими у судовому засіданні доказами. Між тим, заперечення представника відповідача проти звіту не спростовують їх вини у завдані шкоди майну позивачу.

При цьому, розпорядившись своїми процесуальними правами на власний розсуд, відповідач та його представник не надали суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що дійсний розмір заподіяного збитку є меншим, ніж вказано позивачем.

Отже, з урахуванням викладеного, суд обґрунтовано вбачав, що позивачем доведено суму реальних збитків, яка підлягає відшкодуванню відповідачем, у загальному розмірі 145 886 грн. 42 копійок.

У частині вимог ОСОБА_4 щодо стягнення коштів на суму 4 200, 13 грн. та 475, 20 грн. суд обґрунтовано відмовив за недоведеністю.

Також, суд правильно відмовив у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 щодо стягнення з відповідача інфляційних збитків за період з 01.09.2014 року по 01.09.2017 року на суму 139 457, 18 грн. та трьох відсотків річних від простроченої суми шкоди за період з 01.09.2014 року по 01.09.2017 року у сумі 13 575, 29 грн., виходячи з наступного.

Положення стаття 625 ЦК регулює зобов'язальні правовідносини, тобто поширюється на порушення грошового зобов'язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду.

Відшкодування шкоди - це відповідальність, а не боргове (грошове) зобов'язання, на шкоду не повинні нараховуватись проценти за користування чужими грошовими коштами, що теж є відповідальністю. Отже, нарахування процентів на суму шкоди є фактично подвійною мірою відповідальності.

Таким чином, дія частини другої статті 625 ЦК про обов'язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов'язання, сплатити на вимогу кредитора суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, не поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку із завданням шкоди.

Отже, підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_4 у цій частині немає.

Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до п. 9, 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. При заподіянні особі моральної шкоди, обов'язок по її відшкодуванню покладається на винних осіб незалежно від того, чи була заподіяна потерпілому майнова шкода та чи відшкодована вона.

Проте, дослідивши матеріали справи, вбачається, що позовна заява не містить відомостей, у чому саме полягає моральна шкода, завдана позивачу, якими неправомірними діями чи бездіяльністю відповідача її заподіяно, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір такої шкоди, а також які саме моральні страждання позивач зазнав. Під час судового розгляду справи суду також не надано належних та допустимих доказів на підтвердження даних вимог.

Враховуючи, що судочинство не може ґрунтуватись на припущеннях, з огляду на вищевикладене, суд обґрунтовано відмовив задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди з необґрунтованості.

За викладених обставин колегія суддів вважаю, що районний суд повно і всебічно дослідив обставини у справі, надані докази, привиольно визначив характер спірних правовідносин і закон, що іх регулює.

Посилання автора апеляційної скрги на неповне зясування судом обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, необґрунтованість висновку, щодо вини відповідача без врахування існування договору оренди квартири, відповідно до якого орендар повинен нести матеріальну відповідальність у зазначених спірних правовідносинах, неправилну оцінку судом доказів щодо розрахунків розмірів пошкоджень внаслідок затоплення квартири та надмірно більшу кількість викорастаних матеріалів для відновлення пошкоджень, невирішення питаня щодо повернення майна, яке має певну цінність особі, відповідальний за шкоду як на підстави для скасування оскаржуваного рішення є необґрунтованим, оскільки спростовані дослідженими судом обставинами, яким дана правильна правова оцінка.

Доводи апеляційної скарги не є істотними і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріальногоо чи процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 20 жовтня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий П.М. Черевко

Судді: М.М. Драгомерецький

ОСОБА_5