Дата документу 02.10.2018
Справа № 334/3360/18
Провадження № 2/334/2763/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2018р. Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Баруліної Т.Є.,

при секретарі Сагайдак Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: районна адміністрація Запорізької міської ради по Дніпровському району про визначення місця проживання дітей з матір'ю,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду з позовомдо ОСОБА_2, в якому просить визначити місце проживання її неповнолітніх дітей: сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та дочки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, разом з матір'ю, ОСОБА_1. В позові зазначила, що 27.08.1998 року між нею та відповідачем ОСОБА_2 був зареєстрований шлюб. Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей, сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та доньку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2

Наприкінці липня 2017 року відповідач зібрав свої речі та пішов із сім'ї, покинувши вагітну дружину, разом з неповнолітнім сином. З цього часу відповідач припинив надавати будь-яку допомогу на утримання позивачки під час вагітності та на неповнолітнього сина, що призвело до звернення позивачки з відповідним позовом до суду. Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 13.04.2018 року у цивільній справі №334/5828/17 з відповідача були стягнуті аліменти на користь позивачки на її утримання та утримання двох дітей, починаючи стягнення з 06.09.2017 року. Вказаним рішенням суду встановлено, що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, мешкають з позивачкою ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1.

21.02.2018 року відповідач ОСОБА_2 звернувся до Ленінського районного суду м. Запоріжжя з позовною заявою до ОСОБА_1 про встановлення режиму окремого проживання. Підставою для звернення до суду ОСОБА_2 вказав припинення шлюбних відносин між сторонами та те, що ОСОБА_1 вагітна, однак, через законодавчу заборону ОСОБА_2 не має можливості звернутися до суду з позовом про розірвання шлюбу протягом року після народження дитини. Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 13.04.2018 року у цивільній справі № 334/1050/18 був встановлений для сторін у справі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 режим окремого проживання з 20.07.2017 року.

01.02.2018 року у сторін по справі народилася донька ОСОБА_4. Після народження дитини, батьки зобов'язані зареєструвати її місце проживання, чого не можливо здійснити без згоди батька. Позивачка зі свого боку неодноразово особисто та через сторонніх осіб просила відповідача надати письмову згоду на реєстрацію місця проживання дитини, але до теперішнього часу відповідач відмовляється надати таку згоду. Так, позивачку було поставлено до відома, що у разі не здійснення реєстрації місця проживання дитини понад 3 місяці від дня народження, на неї буде накладено штраф; без надання згоди відповідачем на реєстрацію місця проживання дитини, не можливо поставити дитину на чергу до дитячого садочку. З цього приводу позивачка зверталася до органу опіки та піклування Районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району, працівники якого роз'яснили останній, що вирішити це питання можливо лише у разі визначення місця проживання дитини разом із матір'ю; крім всього, наявність шлюбу та не визначення місця проживання дітей з матір'ю є перешкодою в отриманні субсидії на сплату комунальних послуг, враховуючи той факт, що минуло майже 9 місяців з дня пред'явлення позову по аліментам та до теперішнього часу з відповідача не стягнуті аліменти, він приховую свій дохід, а позивачка з дітьми живе у будинку, який опалюється газом, що завдає матеріальної шкоди ОСОБА_1

Позивачкою створенні всі необхідні умови для проживання та нормального розвитку дітей, гармонійного розвитку їх особистості в атмосфері любові і моральної підтримки. Проживання разом з матір'ю відповідає в першу чергу інтересам дітей.

Позивачка бажає та має можливість забезпечити своїм дітям належні умови проживання, повною мірою займатися вихованням дітей.

Позивачка та її представник адвокат ОСОБА_5 в судовому засіданні підтримали позов у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з'явився надав суду письмову заяву, що позов визнає у повному обсязі, не заперечує проти вимог позивача та просить суд розглянути позов без його участі.

Представник 3-ї особи по справі - відділу по Дніпровському району служби (управління) у справах дітей ЗМР в судовому засіданні проти позову не заперечувала, надала суду Акт обстеження умов проживання малолітніх дітей від 21.09.2018р.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши позивача, її представника та представника відділу по Дніпровському району служби (управління) у справах дітей ЗМР, оцінивши всі докази у сукупності, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Згідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Відповідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно до ч. 1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно до ст. ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Судом встановлено, що 27 серпня 1998 року між відповідачем ОСОБА_2 та позивачем ОСОБА_1 був зареєстрований шлюб, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_3, виданим 27.08.1998 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Ленінської районної адміністрації м. Запоріжжя, актовий запис №443 (а.с.7).

Від шлюбу сторони мають двох малолітніх дітей, а саме: сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_4, виданим Хортицьким відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції 25.09.2008 року, актовий запис №912 та доньку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_5, виданим Дніпровським районним у м. Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області 13.02.2018 року, актовий запис № 152 (а.с.8,9).

В липні 2017 року відповідач пішов із сім'ї, залишивши вагітну дружину з малолітнім сином та звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про встановлення режиму окремого проживання у зв'язку з тим, що вона вагітна та через законодавчу заборону ОСОБА_2 не має можливості звернутися до суду з позовом про розірвання шлюбу протягом року після народження дитини.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 13.04.2018 року у цивільній справі № 334/1050/18 був встановлений для сторін у справі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 режим окремого проживання з 20.07.2017 року (а.с.14-15).

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 13.04.2018 року у цивільній справі № 334/5828/17 стягнуто аліменти з відповідача на користь позивача на її утримання починаючи стягнення з 06.09.2017 року і до досягнення дитиною - ОСОБА_4 3-х років, тобто до 01.02.2021 р. та коштів на утримання двох дітей починаючи стягнення з 06.09.2017 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Вказаним рішенням встановлено, що діти позивачки - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, мешкають з матір'ю ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.10-13).

Згідно Акту обстеження умов проживання малолітніх дітей від 21.09.2018р., наданого представником відділу по Дніпровському району служби (управління) у справах дітей ЗМР, в будинку АДРЕСА_1 умови для проживання задовільні, в дитячій кімнаті зроблений капітальний ремонт, в наявності дитячі речі, іграшки, книжки, стіл для навчання та шафа для одягу, в іншій кімнаті двоспальне ліжко, дитяче ліжко, телевізор, шафа для одягу та дитячі речі, продовжується ремонт помешканні. В будинку є газо, водо та теплопостачання. Діти мешкають з матір'ю, малолітню ОСОБА_4 батько не бачив, її життям не цікавиться (а.с.47).

Відповідно до ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Згідно до ч.8 ст.7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Відповідно до ст.19 Сімейного Кодексу України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування.

Відповідно до вимог ч.1ст.160 СК України, Місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Згідно ч.1 ст.161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 18 постанови №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ майна подружжя», при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з'ясувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Судам слід врахувати також положення ст..160 СК, якою передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, яка досягла десяти років, - за спільною згодою батьків та самої дитини, а місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю.

Статтею 3 Конвенції «Про права дитини» передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Відповідно до ч.1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Враховуючи вищезазначене та інтереси дітей, приймаючи до уваги малолітній вік дітей та встановлені судом обставини, а саме, що на даний час діти проживають разом із матір'ю, за місцем проживання дітей створені належні умови, мати виховує та утримує дітей, а відповідач не заперечував щодо визначення місця проживання дітей з матір'ю, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст. ст.12, 81, 141, 247, 263-265, 268, 280-284, 354 ЦПК України, ст. ст. 7, 19, 141, 157, 160,161 СК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Визначити місце проживання неповнолітніх дітей ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, разом з їх матір'ю ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, за адресою: АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_6, ІПН НОМЕР_1, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_8, ІПН:НОМЕР_2, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3, судовий збір в сумі 704,80 грн. (сімсот чотири гривні 80 коп.)

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення було складено - 12.10.2018 року.

Суддя: Баруліна Т. Є.