Справа № 729/379/18
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

27 липня 2018 р. Бобровицький районний суд Чернігівської області в складі:

судді Бойко В.І.,

за участю секретаря судового засідання Шлапак Н.А.,

відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Бобровиця цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів,-

в с т а н о в и в :

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів у сумі 11329,80 грн., обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 12 липня 2013 року ОСОБА_1 взяв у нього по розписці в борг 7 280 грн. і зобов'язався повернути гроші до 25 серпня 2013 року.

Бобровицький районний суд Чернігівської області рішенням від 11 серпня

2014 року по справі № 729/795/14 стягнув з ОСОБА_1 на

його користь позику в сумі 7280 гривень; 3 % річних в сумі 213 гривень 95 коп.

та судовий збір 243 гривень 60 коп. Всього на загальну суму

7737 гривень 55 коп. Вказане рішення суду було виконано у примусовому порядку, що

призвело до збільшення строку повернення боргу. Відповідно до виписок з банківського рахунку та розрахунку до позовної заяви сума стягнута з ОСОБА_1 надійшла на банківський рахунок ОСОБА_2 07 листопада 2017 року, що свідчить про реальне повернення коштів.

Однак зобов'язання зі сплату боргу та судове рішення відповідач не виконав належним чином, у зв'язку з чим потребує стягненню проценти, інфляційні та 3% річних за користування позиченими грошовими коштами відповідно до статей 536, 625, 1048 ЦК України.

Всього сума штрафних санкцій за несвоєчасне виконання зобов'язання складає 11 543,75 грн. Беручи до уваги, що частина 3 % річних в сумі 213 гривень 95 коп. стягнута на підставі рішення від 11 серпня 2014 року по справі № 729/795/14, то підлягає сплаті 11 329,80 грн.

Представник позивача в письмовій заяві позов підтримав повністю. Просить суд слухати справу у його відсутність.

Відповідач у судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позовних вимог, оскільки позивач неправомірно звернувся з даним позовом, оскільки гроші брав для ОСОБА_3, вся сума в подальшому була з нього стягнута.

Суд, заслухавши відповідача, вивчивши матеріали даної цивільної справи, вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню виходячи зі слідуючого.

Судом встановлено, що Бобровицький районний суд Чернігівської області рішенням від 11 серпня 2014 року по справі № 729/795/14 стягнув з ОСОБА_1 на

користьОСОБА_2 позику в сумі 7280 гривень; 3 % річних в сумі 213 гривень 95 коп. та судовий збір 243 гривень 60 коп. Всього на загальну суму

7737 гривень 55 коп.

З матеріалів справи вбачається, що у зазначений строк договору відповідач не повернув позивачу грошей, тим самим прострочив зобов'язання по договору позики.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору або вимог актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться

Згідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст.ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Також, відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або ж таку кількість речей того ж роду та якості.

Таким чином між сторонами був укладений договір позики грошових коштів.

Відповідно до ст. 1047 Цивільного кодексу України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян.

Відповідно до приписів статті 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно правової позиції, висловленої в постанові Верховного Суду України від 30.10.2013 року у справі N 6-59цс13, інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов'язання, вираженого в національній валюті, і трьох процентів річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов'язання.

Зобов'язання, що виникли у відповідача на підставі зазначених вище судових рішень - є грошовими. Відповідач не виконує зазначені зобов'язання належним чином, внаслідок чого заборгованість істотно не зменшується, а грошові кошти знецінюються внаслідок інфляційних процесів.

На підставі наведеного, відповідно до ст. 625 ЦК України та правових позицій Верховного Суду України по справах N 6-59цс13, N 3-65гс11, позивач вимагає стягнення інфляційного нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов'язання і трьох процентів річних, оскільки це є відшкодуванням матеріальних витрат позивача від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та компенсація (плата) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами.

Частиною 1 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч. 2 ст. 625 ЦК України).

Відповідно розрахунки надані позивачем, які судом перевірено та взято до уваги, покладається в рішення.

Відповідачем доказів на спростування цього розрахунку суду не надано.

Отже, розмір заборгованості складається з суми процентів в розмірі: 4 998,34 грн., суми втрат від інфляції в розмірі: 5 717.58 грн., суми 3 % річних в розмірі: 613.88 грн.

За вимогами ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи, що відповідачем не надано до суду письмові заперечення, суд вважає за необхідним покласти в основу рішення наданий позивачем розрахунок заборгованості.

Отже, враховуючи вищевикладене, відповідач не виконав свої зобов'язання перед позивачем, суд вважає за необхідним задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідно до ст. 141 Цивільного процесуального України, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача документально підтверджена сплачена сума судових витрат у розмірі 3400 грн., окрім витрат за участь адвоката у судовому засіданні.

Керуючись ст.ст. 525, 526, 530, 610, 612, 625, 1049, 1046, 1047 ЦК України, ст. ст. 1-23, 76-81, 89, 95, 131, 141, 258-259, 263-265, 279, 352, 354, 355,п.15.5) Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

в и р і ш и в :

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошові кошти:суму процентів в розмірі: 4 998,34 грн., суму втрат від інфляції в розмірі: 5 717,58 грн., суму 3 % річних в розмірі: 613,88 грн., судові витрати в розмірі: 3400 грн., а всього стягнути 14 729 ( чотирнадцять тисяч сімсот двадцять дев"ять ) гривень 80 копійок.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Чернігівської області протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя В.І. Бойко