РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 жовтня 2018 року

м. Рівне

Справа № 569/1413/17

Провадження № 22-ц/4815/170/18

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Шимківа С.С.,

суддів: - Боймиструка С.В., Хилевича С.В.

секретар судового засідання - Пиляй І.С.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3,

відповідачі - ОСОБА_4,

- ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу, яка подана представником ОСОБА_5 адвокатом ОСОБА_6, до якої приєднався ОСОБА_4, на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 16 квітня 2018 року (у складі судді Смолій Л.Д.) у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про відшкодування майнової шкоди, -

в с т а н о в и в :

30 січня 2017 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про відшкодування майнової шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що вона є власником земельної ділянки по АДРЕСА_1, на якій розташовано незавершений будівництвом житловий будинок та господарська будівля, яка складається із літньої кухні, хліва, підсобки та гаража.

Відповідачі, незважаючи на наявність рішень судів про усунення перешкод у користуванні господарською будівлею, продовжують вчиняти незаконні дії та користуватися належним їй майном.

У зв'язку із тим, що відповідачами тричі незаконно пошкоджено замки, засови та ворота гаража, їй було завдано ними матеріальну шкоду у розмірі 1966 грн.

Оскільки відповідачі зайняли її гараж, вона була вимушена укласти договір оренди іншого гаража, для того щоб там ставити свій автомобіль, на що витрачено грошові кошти у розмірі 20500 грн.

Вважає, що має право на відшкодування втраченої вигоди - доходів, які могла б реально одержати за звичайних обставин у разі відсутності факту порушення її права у загальному розмірі 12300 грн.

Просила суд, з урахуванням збільшених позовних вимог, визнати факт користування господарською будівлею "Б-1", ОСОБА_4, ОСОБА_5, яка знаходиться в АДРЕСА_2, та стягнути з них на її користь матеріальну шкоду в сумі 56553 грн 08 коп.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 16 квітня 2018 року позов задоволено частково.

Встановлено факт користування ОСОБА_4 та ОСОБА_5 господарською будівлею "Б-1" за адресою АДРЕСА_2, що належить на праві приватної власності ОСОБА_3.

Стягнуто з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 солідарно на користь ОСОБА_3 22266 грн майнової шкоди.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено за їх безпідставністю та недоведеністю.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що неправомірними діями відповідачів, які полягали у створенні перешкод позивачу в користуванні гаражем, який належить їй на праві власності порушені її суб'єктивні права, а отже позовні вимоги в цій частині підлягають до часткового задоволення, в межах строку позовної давності, в розмірі 18000 грн.

31 липня 2018 року представником ОСОБА_5 адвокатом ОСОБА_6 подано апеляційну скаргу, до якої приєднався ОСОБА_4, у якій просять скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове про відмову у позові.

Апеляційна скарга мотивована тим, що позовні вимоги ОСОБА_3 є незаконними, безпідставними та необгрнутованими.

Вказує, що ОСОБА_3 є власником 1/3 частини незавершеного будівництвом житлового будинку та господарської будівлі Б-1, які знаходяться за адресою АДРЕСА_2.

ОСОБА_4 та ОСОБА_5 є власниками 2/3 частини будівлі та правомірно користуються 2/3 частини господарської будівлі.

ОСОБА_3 не доведено факту спричинення їй шкоди, а також розмірів такої шкоди.

Надані ОСОБА_3 чеки не підтверджують факту пошкодження, а лише купівлю нею певних речей.

Позивачкою не підтверджено факту пошкодження воріт.

Позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими.

02 жовтня 2018 року ОСОБА_3 подано відзив на апеляційну скаргу, у якому вона покликається на законність рішення суду та просить про залишення його без змін.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників процесу, колегія суддів приходить до висновку про її задоволення.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 є власником 1/3 частини незавершеного будівництвом житлового будинку та господарської будівлі "Б-1" за адресою: АДРЕСА_2, а відповідачі - ОСОБА_4, ОСОБА_5, які є батьками ОСОБА_7, є власниками 2/3 частини вказаної будівлі, а також господарської будівлі "Б-1" за вказаною адресою (т.1 а.с. 163-164).

У натурі частки у праві власності на вказане нерухоме майно - незавершеного будівництвом житлового будинку та господарської будівлі "Б-1" не виділено, як і не встановлено режим користування нерухомим майном.

Поняття спільної часткової власності визначено в частині першій статті 356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле.

Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно в цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними процентами від цілого чи у дробовому вираженні.

Відповідно до статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Таким чином, відповідачам ОСОБА_4, ОСОБА_5, у відповідності до положень ст. 317 ЦК України, належить право володіння, користування та розпоряджання своїм майном - 2/3 частки незавершеного будівництвом житлового будинку та господарської будівлі "Б-1", за адресою: АДРЕСА_2.

Доводи ОСОБА_3 про те, що вона є одноосібним власником господарської будівлі "Б-1", а відповідачі незаконно користуються її майном не відповідають фактичним обставинам справи.

Статтею 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування в повному обсязі.

Збитками є втрати, яких особа зазнала, у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Частино першою ст. 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Як роз'яснено у п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.92 року "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Відшкодування збитків може бути покладено на відповідачів лише за наявності передбачених законом умов, сукупність яких створює склад правопорушення, яке є підставою для цивільно-правової відповідальності.

Згідно ст. 794 ЦК України договір найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини), укладений на строк не менше ніж на три роки, підлягає державній реєстрації.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У порушення вищенаведених вимог, ОСОБА_3 не доведено факту заподіяння відповідачами шкоди її майну, які і не доведено наявності упущеної вигоди від не використання нею господарської будівлі "Б-1".

Ураховуючи те, що судом неповно з'ясовано фактичні обставини справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовано норми матеріального права, постановлене ним рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про відшкодування майнової шкоди.

На підставі ст.ст. 22, 317, 358, 1166 ЦК України, керуючись ст.ст. 367, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, Апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу, яка подана представником ОСОБА_5 адвокатом ОСОБА_6, до якої приєднався ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 16 квітня 2018 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про відшкодування майнової шкоди відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 1920 грн судового збору, сплаченого нею за розгляд справи судом апеляційної інстанції.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 1920 грн судового збору, сплаченого ним за розгляд справи судом апеляційної інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 22 жовтня 2018 року.

Головуючий-суддя С.С. Шимків

Судді: С.В. Боймиструк

С.В. Хилевич