Постанова

Іменем України

03 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 521/6702/15-ц

провадження № 61-21433св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Лесько А. О.(суддя-доповідач), Мартєва С. Ю., Сімоненко В.М., Штелик С. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідачі: ОСОБА_5, публічне акціонерне товариство «Українська страхова компанія «Гарант-Авто»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_5, в інтересах якого діє представник ОСОБА_6, на заочне рішення Малиновського районного суду міста Одеси від 02 грудня 2015 року у складі судді Поліщук І. О. та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 31 травня 2017 року у складі суддів: Комлевої О. С., Журавльова О. Г., Кравця Ю. І.,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5, публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Гарант-Авто» (далі - ПАТ «Українська страхова компанія «Гарант-Авто»), про стягнення матеріальної і моральної шкоди та суми страхового відшкодування.

Позовна заява мотивована тим, що 26 травня 2014 року водій ОСОБА_5, керуючи автомобілем «Опель», д/н НОМЕР_1, на вул. Середньофонтанській в м. Одесі, змінюючи напрямок руху, не впевнився в безпеці такого маневру, перетнув лінію дорожньої розмітки, яка розділяє транспортні потоки протилежних напрямків, виїхав на призначений для зустрічного руху бік дороги, в результаті чого, скоїв зіткнення з транспортним засобом позивача, а саме: легковим автомобілем марки «Рено», д/н НОМЕР_2, який рухався в зустрічному напрямку, від чого обидва транспорті засоби отримали механічні пошкодження, а водії тілесні ушкодження. За даним фактом співробітниками ДАІ відносно ОСОБА_5 було складено протокол про адміністративне правопорушення за статтею 124 КпАП України. Постановою Малиновського районного суду м. Одеси від 24 липня 2014 року у справі № 521/11214/14-п ОСОБА_5 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КпАП України, і притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 425,00 грн в дохід держави.

Також позивач зазначав, що ОСОБА_5 31 серпня 2013 року уклав з ПАТ «Українська страхова компанія «Гарант-авто» договір страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс № АС/5386143). На день скоєння дорожньо-транспортної пригоди договір страхування був чинним. Відповідно до умов договору страхування ліміт відповідальності страхової компанії за шкоду заподіяну майну потерпілого становить 50 000,00 грн. 10 червня 2014 року представником ПАТ «Українська страхова компанія «Гарант-Авто» був здійснений детальний огляд пошкодженого транспортного засобу позивача (автомобіль марки «Рено», д/н НОМЕР_2), за результатом чого був складений протокол огляду та встановлений характер пошкоджень (детальний опис пошкоджень ТЗ). 11 червня 2014 року ПАТ «Українська страхова компанія «Гарант-Авто» була складена ремонтна калькуляція № 19491, згідно якої підраховано та визначено загальну сума ремонту транспортного засобу позивача в сумі 68 217,33 грн, з яких вартість запчастин 57 660,33 грн, фарбування автомобіля - 4 536,00 грн, вартість робіт - 6 021,00 грн. Отже, загальна сума ремонту автомобіля позивача перевищує ліміт відповідальності страхової компанії в 50 000,00 грн.

Крім того, після спричиненої відповідачем ДТП, позивач пережив сильні хвилювання через значні ушкодження його майна, відчув складності побутового характеру, та просив стягнути з відповідачів відшкодування завданої йому моральної шкоди, яку він оцінює у розмірі 25 000,00 грн з кожного відповідача.

На підставі вищевикладеного, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_5 на його користь спричинену матеріальну шкоду в сумі 18 217,33 грн; з ПАТ «Українська страхова компанія «Гарант-авто» заборгованість в сумі 61 300,00 грн страхової суми, з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та три проценти річних від простроченої суми заборгованості, а також стягнути з відповідачів моральну шкоду у розмірі 25 000,00 грн з кожного.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 02 грудня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 31 травня 2017 року, позов задоволено частково. Стягнуто зі ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 спричинену в результаті дорожньо-транспортної пригоди матеріальну шкоду в сумі 18 217,33 грн. Стягнуто з ПАТ «Українська страхова компанія «Гарант-авто» на користь ОСОБА_4 заборгованість в сумі 61 300,00 грн страхової суми, з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та три проценти річних від простроченої суми заборгованості. Стягнуто зі ОСОБА_5 та ПАТ «Українська страхова компанія «Гарант-авто» на користь ОСОБА_4 моральну шкоду в сумі 2 000,00 грн. з кожного. Вирішено питання судового збору. В решті позовних вимог відмовлено.

Судові рішення мотивовані тим, що позовні вимоги є обґрунтованими та доведеними належними доказами, відповідно до статей 23, 1167 ЦК України позовні вимоги підлягають задоволенню.

У касаційній скарзі, поданій у липні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, представник ОСОБА_5, ОСОБА_6, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати судові рішення першої та апеляційної інстанцій, та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції у порушення вимог статей 74-76 ЦПК України 2004 року його не було повідомлено про розгляд справи, чим порушено його процесуальні права, визначені статтями 27, 31 44 ЦПК України 2004 року. Суд апеляційної інстанції на вказані порушення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги належної уваги не звернув, та зазначав, що на його адресу судові повістки направлялися та поверталися до суду з позначкою «за закінченням терміну зберігання», так як він не з'являвся за їх отриманням. Крім того, у матеріалах справи відсутні докази, що ОСОБА_4 є власником автомобіля «Рено», д/н НОМЕР_2, та відповідно є належним позивачем. Також зазначав, що оскільки не був повідомлений про розгляд справи в суді першої інстанції, то заявити клопотання про призначення автотоварознавчої експертизи, яка б визначила дійсну вартість пошкоджено автомобіля позивача, не мав можливості, у суді апеляційної інстанції він не заперечував про призначення такої експертизи, проте вважав, що вартість її проведення має здійснювати позивач.

Заперечення на касаційну скаргу сторонами не подано.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - ЦПК України) касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

26 квітня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

У частині третій статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до частин першої, другої та п'ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Верховний Суд вважає, що касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Судами установлено, що водій ОСОБА_7, керуючи автомобілем «Опель», д/н НОМЕР_1, на вул. Середньофонтанській в м. Одесі, змінюючи напрямок руху, не впевнився в безпеці такого маневру, перетнув лінію дорожньої розмітки, яка розділяє транспортні потоки протилежних напрямків, виїхав на призначений для зустрічного руху бік дороги, в результаті чого, скоїв зіткнення з автомобілем марки «Рено», д/н НОМЕР_2, який рухався в зустрічному напрямку, від чого обидва транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

За даним фактом співробітниками ДАІ відносно ОСОБА_5 було складено протокол про адміністративне правопорушення за статтею 124 КпАП України.

Згідно з постановою Малиновського районного суду м. Одеси від 24 липня 2014 року ОСОБА_5 визнаний винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КпАП України, і притягнутий до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 425,00 грн в дохід держави (а. с. 9).

Відповідно до договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 31 серпня 2013 року, поліс № АС/5386143, цивільно-правова відповідальність ОСОБА_5 була застрахована ПАТ «Українська страхова компанія «Гарант-авто» (а. с. 10).

27 травня 2014 року ОСОБА_5 передав ПАТ «Українська страхова компанія «Гарант-авто» повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (а. с. 11).

Відповідно до частини першої статті 1166 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України).

За загальним правилом та з огляду на положення статті 1192 ЦК України розмір збитків визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Згідно з детальним розрахунком заборгованості ПАТ «Українська страхова компанія «Гарант-авто» її розмір становить: 50000 х 3% = 1500 грн. 50000 х 101,0 (червень 2014) = 50500; 50000 х 100,4 (липень 2014) = 50200; 50000 х 100,8 (серпень 2014) = 50400; 50000 х 102,9 (вересень 2014) = 51450; 50000 х 102,4 (жовтень 2014) = 51200;50000 х 101,9 (листопад 2014) = 50950; 50000 х 103,0 (грудень 2014) = 51500; 50000 х 103,1 (січень 2015) = 51550; 50000 х 105,3 (лютий 2015) = 52650; 50000 х 110,8 (березень 2015) = 55400. 50000 (загальний борг) + 1500 (3% річних) + 9800 (індекс інфляції) = 61300 грн., тобто всього загальна сума заборгованості страхової компанії в період з червня 2014 року по березень 2015 року з врахуванням встановленого індексу інфляції та три відсотки річних - 61 300,00 грн.

Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Оскільки відповідно до договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 31 серпня 2013 року страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну, складає 50 000,00 грн, то непокрита страхова виплата становить 18 217, 33 грн, яка підлягає стягненню з винної особи.

Доводи касаційної скарги про незгоду із сумою, яка підлягає відшкодуванню, внаслідок заподіяної матеріальної шкоди, є необґрунтованими та не підтверджені ніякими доказами. Крім того, як убачається з матеріалів справи, у суді апеляційної інстанції ОСОБА_5 було роз'яснено право звернутися до суду із клопотанням про призначення у справі відповідної експертизи, проте відповідач таким правом не скористався.

Крім того, судами з урахуванням вимог частини третьої статті 23 ЦК України та наведених обставин справи стягнуто з ОСОБА_5 2 000, 00 грн відшкодування моральної шкоди.

Також є безпідставними доводи касаційної скарги про те, що суд апеляційної інстанції не звернув уваги на порушення судом першої інстанції вимог статей 74-76 ЦПК України 2004 року щодо порядку направлення судових повісток, внаслідок чого ОСОБА_5 не був повідомлений про розгляд справи, та було порушено його процесуальні права, визначені статтями 27, 44 ЦПК України 2004 року, оскільки позивач такі права міг реалізувати під час розгляду його апеляційної скарги.

Інші доводи касаційної скарги ОСОБА_5 висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують, про незаконність судових рішень не свідчать, а стосуються переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

За таких обставин судові рішення у частині часткового задоволення вимог до ОСОБА_5 відповідають вимогам статей 213-215, 316 ЦПК України 2004 року щодо законності й обґрунтованості. Суди правильно визначилися із характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідили наявні у справі докази і надали їм належну оцінку згідно зі статтями 57-60, 212, 303, 304 ЦПК України 2004 року.

Частиною першою статті 410 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 400, 402, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_5, ОСОБА_6, залишити без задоволення.

Заочне рішення Малиновського районного суду міста Одеси від 02 грудня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 31 травня 2017 року у частині часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_8 до ОСОБА_5 про стягнення матеріальної та моральної шкоди залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий СуддіВ. С. Висоцька А. О. Лесько С. Ю. Мартєв В. М. Сімоненко С. П. Штелик