Постанова

Іменем України

01 серпня 2018 року

м. Київ

справа № 758/12049/16-ц

провадження № 61-22141св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Курило В. П. (суддя-доповідач), Коротуна В. М.,

Червинської М. Є.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на постанову Апеляційного суду міста Києва від 20 березня 2018 року у складі колегії суддів: Болотова Є. В., Білич І. М., Поліщук Н. В.,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до

ОСОБА_5 про визнання договору іпотеки дійсним.

Позовна заява мотивована тим, що 23 серпня 2016 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 укладено договір позики на суму 15 000 000,00 грн, за умовами якого сторони домовилися, що між ними буде укладено договір іпотеки.

Оскільки відповідач відмовляється від нотаріального посвідчення спірного договору, позивач просив визнати дійсним поговір іпотеки нерухомого майна, а саме - нежитлових будівель літери: З, А, М, І, И, П, Й, О, Л, Е, У, Ф, Т, К, за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 8 016,1 кв.м, укладений 23 серпня 2016 року, у простій письмовій формі, між ОСОБА_5 та ОСОБА_4

Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 03 січня 2017 року позовні вимоги задоволено.

Визнано дійсним договір іпотеки, укладений 23 серпня 2016 року між

ОСОБА_4 та ОСОБА_5, за яким в рахунок забезпечення виконання зобов'язань за договором позики від 23 серпня 2016 року, укладеним між ОСОБА_4 та ОСОБА_5, передано в іпотеку нежитлові будівлі в літерах З, А, М, І, И, П, Й, О, Л, Е, У, Ф, Т, К, за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 8 016,1 кв.м, які належать ОСОБА_5 на підставі договору купівлі продажу, укладеного між ПАТ «Експериментальний механічний завод» та ОСОБА_5, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пестич Л. В. 19 жовтня 2009 року, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 31071341 від 23 серпня 2016 року, прийняте приватним нотаріусом приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Скульською Т. А.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 551,00 грн судового збору.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що договором іпотеки забезпечувалось дійсне зобов'язання за договором позики, він є пов'язаним та похідним від основного договору позики, за яким позивач належним чином виконав свої обов'язки, надавши позику відповідачу, зобов'язання за договором іпотеки позивач виконав повністю, а тому суд вважав, що наявні всі підстави для визнання договору іпотеки дійсним у відповідності до частини другої статті 220 ЦК України.

Постановою Апеляційного суду міста Києва від 20 березня 2018 року апеляційну скаргу ПАТ «Експериментальний механічний завод» задоволено.

Рішення Подільського районного суду міста Києва від 03 січня 2017 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Експериментальний механічний завод» судовий збір в розмірі 1 515,80 грн.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що позивачем не доведено, а матеріали справи не містять доказів ухилення відповідача від нотаріального посвідчення договору. При цьому судом встановлено, що відповідач в суді визнав позов. Тому відсутні підстави вважати, що можливість нотаріального посвідчення договору втрачена.

17 квітня 2018 року ОСОБА_4 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить скасувати постанову апеляційного суду міста Києва від

20 березня 2018 року та залишити в силі рішення Подільського районного суду міста Києва від 03 січня 2017 року, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції дійшов до неправильного висновку про те, що позивачем не доведено ухилення відповідача від нотаріального посвідчення договору у зв?язку з неповним та необ?єктивним розглядом всіх обставин справи.

05 червня 2018 року представником ПАТ «Експериментальний механічний завод» - Литвин В. В. подано до Верховного Суду відзив, у якому просить касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а постанову Апеляційного суду міста Києва від 20 березня 2018 року залишити без змін.

04 липня 2018 року представником ПАТ «Експериментальний механічний завод» - Хілінським А. О. подано до Верховного Суду відзив, у якому просить касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а постанову Апеляційного суду міста Києва від 20 березня 2018 року залишити без змін.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Положеннями частини другої статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вимогами частин першої та другої статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до частини першої статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Згідно із частиною другою статті 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Пленум Верховного Суду України в пункті 13 постанови від 06 листопада

2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз'яснив, що при розгляді справ про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, суди повинні з'ясувати, чи підлягає правочин обов'язковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину.

Однією з умов застосування частини другої статті 220 ЦК України та визнання правочину дійсним в судовому порядку є встановлення судом факту безповоротного ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення правочину та втрата стороною можливості з будь-яких причин нотаріально посвідчити правочин.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції на підставі доказів, поданих сторонами, що були належним чином оцінені

(стаття 89 ЦПК України), обґрунтовано виходив із того, що позивачем не доведено факту безповоротного ухилення відповідача від нотаріального посвідчення правочину та втрати можливості з будь-яких причин його посвідчити, що є обов'язковими умовами для визнання правочину дійсним на підставі частини другої статті 220 ЦК України.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність передбачених законом підстав для визнання договору іпотеки дійсним, оскільки матеріали справи не містять доказів того, що відповідач ухилявся від нотаріального посвідчення спірного договору та що така можливість була втрачена. Натомість, визнання відповідачем позову спростовує доводи позивача про ухилення відповідача від нотаріального посвідчення спірного договору та втрати можливості його посвідчити нотаріально.

Доводи касаційної скарги та зміст оскаржуваних судових рішень не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня

2006 року).

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів залишає касаційну скаргу без задоволення, а постанову Апеляційного суду міста Києва від 20 березня

2018 року - без змін, оскільки підстави для скасування оскаржуваного судового рішення відсутні.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4залишити без задоволення.

Постанову Апеляційного суду міста Києва від 20 березня 2018 року залишити без змін.

Постанова оскарженню не підлягає.

Судді: В. П. Курило

В. М.Коротун

М. Є.Червинська