Постанова

Іменем України

17 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 415/3968/16-ц

провадження № 61-19645св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є. (суддя-доповідач),

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І., Коротуна В. М., Курило В. П.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Сбербанк»,

представник позивача - ОСОБА_1,

відповідач - ОСОБА_2,

третя особа - товариство з обмеженою відповідальністю «Панорама-Схід»,

представники відповідача та третьої особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення апеляційного суду Луганської області у складі колегії суддів: Єрмакова Ю. В., Дронської І. О., Гаврилюка В. К. від 01 березня 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

Підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У липні 2016 року публічне акціонерне товариство «Сбербанк» (далі - ПАТ «Сбербанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2, третя особа - товариство з обмеженою відповідальністю «Панорама-Схід» (далі - ТОВ «Панорама-Схід»), про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 26 грудня 2012 року між публічним акціонерним товариством «Дочірній банк Сбербанку Росії» (далі - ПАТ «Дочірній банк Сбербанку Росії»), правонаступником якого є ПАТ «Сбербанк», та ТОВ «Панорама-Схід» було укладено кредитний договір № 04-Н/12/122/К-МБ, згідно умов якого позивач надав ТОВ «Панорама-Схід» кредит у розмірі 350 000,00 грн, а останнє зобов'язалося повернути кредит рівними частинами по 9 722,00 грн, починаючи з місяця, наступного за місяцем отримання кредиту. Останній платіж повинен бути сплачений 25 грудня 2015 року. Цього ж дня на забезпечення виконання вказаного договору між ПАТ «Дочірній банк Сбербанку Росії» та ОСОБА_2 укладено договір поруки № 1, за умовами якого поручитель зобов'язався солідарно із ТОВ «Панорама-Схід» відповідати перед позивачем за виконання зобов'язання за указаним кредитним договором.

У порушення умов кредитного договору, а також статей 509, 526, 554, 1054 ЦК України, відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав, у зв'язку з чим станом на 15 липня 2016 року утворилась заборгованість за кредитом у розмірі 165 453,08 грн та за процентами за користування кредитом за період з 26 грудня 2015 року по 14 липня 2016 року у розмірі 26 250,22 грн, яку позивач просив стягнути з відповідача як солідарного боржника.

Рішенням Лисичанського міського суду Луганської області від 18 листопада 2016 року у задоволенні позову ПАТ «Сбербанк» відмовлено.

Судове рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що рішенням господарського суду Луганської області від 14 вересня 2015 року у справі № 913/466/15 достроково стягнуто з ТОВ «Панорама-Схід» заборгованість за кредитним договором від 26 грудня 2012 року № 04-Н/12/122/К-МБ у сумі 276 970,30 грн. Тому, позивач, пред'явивши 05 серпня 2016 року позов до поручителя, пропустив передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячний строк, а тому порука ОСОБА_2 є припиненою, що є підставою для відмови в позові.

Рішенням апеляційного суду Луганської області від 01 березня 2017 року апеляційну скаргу ПАТ «Сбербанк» задоволено. Рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 18 листопада 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення про часткове задоволення позову. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Сбербанк» заборгованість за кредитним договором від 26 грудня 2012 року № 04-Н/12/122/К-МБ у сумі 85 887,94 грн.

Судове рішення суду апеляційної інстанції мотивоване тим, що оскільки рішення господарського суду Луганської області від 14 вересня 2015 року у справі № 913/466/15 боржником ТОВ «Панорама-Схід» не виконано, заборгованість за кредитним договором, забезпеченого порукою, у повному обсязі не погашена, то основне зобов'язання не є припиненим, а відтак не є припиненою і порука ОСОБА_2 Тому наявні підстави для стягнення з відповідача залишку боргу за кредитом та нарахованих відповідно до умов кредитного договору на залишок заборгованості процентів за користування кредитом.

У березні 2017 року ОСОБА_2 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій просить скасувати рішення апеляційного суду, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд не врахував, що ТОВ «Панорама-Схід» на виконання рішення господарського суду Луганської області від 14 вересня 2015 року у справі № 913/466/15 сплатило позивачу 14 вересня, 22 жовтня, 03 листопада та 30 грудня 2015 року грошові кошти в сумі 139 500,00 грн. Решта суми заборгованості в розмірі 137 470,30 грн була сплачена 06 лютого 2017 року під час розгляду справи апеляційним судом. У зв'язку із виконанням вказаного рішення господарського суду 15 березня 2017 року старшим державним виконавцем Лисичанського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області винесено постанову про закінчення виконавчого провадження ВП № 52767837. Оскільки судове рішення боржником виконано в повному обсязі, основне зобов'язання є припиненим у зв'язку з його виконанням, то припиненою є і порука ОСОБА_2 Разом із тим, заявник посилається на наявність підстав для припинення поруки у зв'язку зі збільшенням його відповідальності (судовим рішенням було достроково стягнуто кредитну заборгованість, що є для нього обтяжливою умовою відповідальності, бо скорочуються терміни повернення кредиту) та у зв'язку із відмовою кредитора прийняти належне виконання основного зобов'язання, запропонованого боржником ТОВ «Панорама-Схід».

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09 листопада 2017 року вказана справа призначена до судового розгляду.

Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Справа надійшла до Верховного Суду.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Суд установив, що 26 грудня 2012 року між ПАТ «Дочірній банк Сбербанку Росії», правонаступником якого є ПАТ «Сбербанк», та ТОВ «Панорама-Схід» було укладено кредитний договір № 04-Н/12/122/К-МБ, згідно умов якого позивач надав ТОВ «Панорама-Схід» кредит у розмірі 350 000,00 грн, а останнє зобов'язалося повернути кредит рівними частинами по 9 722,00 грн, починаючи з місяця, наступного за місяцем отримання кредиту. Останній платіж повинен бути сплачений 25 грудня 2015 року.

Цього ж дня на забезпечення виконання вказаного договору між ПАТ «Дочірній банк Сбербанку Росії» та ОСОБА_2 укладено договір поруки № 1, за умовами якого поручитель зобов'язався солідарно із ТОВ «Панорама-Схід» відповідати перед позивачем за виконання зобов'язання за указаним кредитним договором.

Рішенням господарського суду Луганської області від 14 вересня 2015 року у справі № 913/466/15 задоволено позов ПАТ «Дочірній банк Сбербанку Росії» про дострокове стягнення з ТОВ «Панорама-Схід» заборгованості за кредитним договором від 26 грудня 2012 року № 04-Н/12/122/К-МБ. Стягнуто з ТОВ «Панорама-Схід» на користь ПАТ «Дочірній банк Сбербанку Росії» загальну заборгованість за кредитним договором у сумі 222 402,59 грн та заборгованість за процентами за користування кредитом за період з 26 липня 2014 року по 08 червня 2015 року в сумі 49 136,91 грн.

Звертаючись до суду з указаним позовом, позивач посилався на те, що у зв'язку з існуванням частини непогашеної заборгованості за кредитом, зобов'язання за кредитним договором залишаються невиконаними, що є підставою для стягнення з поручителя 165 453,08 грн непогашеної суми кредиту та 26 250,22 грн процентів за користування кредитом за період з 26 грудня 2015 року по 14 липня 2016 року.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості засвідчує такі зміни.

Якщо за рішенням про стягнення кредитної заборгованості заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов'язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів.

Такий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18). Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У пункті 8.3 кредитного договору передбачено право банку вимагати від позичальника дострокового повернення повної суми заборгованості.

Із матеріалів справи вбачається, що згідно з умовами кредитного договору за наявності прострочення виконання основного зобов'язання в обумовлений сторонами строк у вересні 2015 року ПАТ «Дочірній банк Сбербанку Росії», правонаступником якого є позивач, використало право вимагати дострокового повернення суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, шляхом стягнення цих коштів у судовому порядку.

Такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов'язання щодо строку дії договору, із чим погодився й господарський суд Луганської області, ухваливши 14 вересня 2015 року у справі № 913/466/15 рішення про задоволення позовних вимог ПАТ «Дочірній банк Сбербанку Росії».

Тобто, з 14 вересня 2015 року настав строк виконання основного зобов'язання.

З указаним позовом банк звернувся до поручителя 25 липня 2016 року.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України).

Частиною першої статті 559 ЦК України встановлено, що порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання.

Частиною четвертою статті 559 ЦК України встановлено, що порука припиняється після закінчення строку, встановлено в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

У пункті 6.4 договору поруки сторони погодили, що строк дії цього договору складає 13 років. При цьому, договір припиняє свою дію достроково у випадку належного виконання боржником або поручителем усіх зобов'язань, передбачених в статті 2 цього договору, а також з інших підстав, передбачених законодавством України. Не допускається припинення поруки без припинення забезпеченого нею зобов'язання.

Із матеріалів справи вбачається, що на виконання рішення господарського суду Луганської області від 14 вересня 2015 року у справі № 913/466/15 ТОВ «Панорама-Схід» сплатило позивачу 14 вересня, 22 жовтня, 03 листопада та 30 грудня 2015 року грошові кошти в сумі 139 500,00 грн, а 06 лютого 2017 року - 137 470,30 грн, всього сплачено 276 970,30 грн.

Таким чином, на момент розгляду справи в апеляційному суді ТОВ «Панорама-Схід» виконало рішення господарського суду Луганської області від 14 вересня 2015 року в повному обсязі, а відтак в силу вимог статті 599 ЦК України основне зобов'язання є припиненим.

Вирішуючи спір по суті, апеляційний суд зазначеного не врахував, наявність підстав вважати припиненою поруку на підставі частини першої статті 559 ЦК України не перевірив.

Визнаючи обґрунтованими пояснення позивача щодо часткового виконання боржником рішення господарського суду Луганської області від 14 вересня 2015 року, апеляційний суд їх дійсність не перевірив та не врахував, що зазначене не узгоджується з матеріалами справи.

Вважаючи, що порука ОСОБА_2 не є припиненою, оскільки строк її дії згідно з пунктом 6.4 договору становить 13 років, апеляційний суд не звернув уваги на те, що вказаний пункт передбачав можливість дострокового припинення дії поруки у випадку належного виконання боржником або поручителем усіх зобов'язань.

Стягуючи з відповідача на користь банку, 52 474,36 грн відсотків за користування кредитом за період з 29 грудня 2015 року по 15 лютого 2017 року, апеляційний суд не врахував, що оскільки у вересні 2015 року ПАТ «Дочірній банк Сбербанку Росії», правонаступником якого є позивач, використав право вимагати дострокового повернення усієї суми кредиту, то з цього часу настав строк виконання договору в повному обсязі і право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припинилися. Кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов'язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів.

До такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18).

З урахуванням наведеного з висновками апеляційного суду про часткове задоволення позову, у тому числі щодо стягнення процентів за договором після настання строку виконання основного зобов'язання, погодитись неможливо.

Таким чином ураховуючи, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, апеляційним судом повністю не встановлено, а тому судове рішення не відповідає вимогам статті 263 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу вимог статті 411 ЦПК України є підставою для його скасування з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 406, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Луганської області від 01 березня 2017 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення.

З моменту прийняття постанови судом касаційної інстанції скасоване рішення апеляційного суду втрачає законну силу.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська
Судді:Н. О. Антоненко
В. І. Журавель
В. М. Коротун
В. П. Курило