РЕНІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

Провадження № 2/510/888/18

Справа № 510/458/18

09.10.2018 року м. Рені Одеської області

Ренійський районний суд Одеської області у складі

Головуючого судді Гончарової-Парфьонової О.О.

При секретарі Міхайліченко В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Рені Одеської області цивільну справу за позовом Ренійської районної державної адміністрації Одеської області до ОСОБА_1 про відібрання дітей у матері без позбавлення батьківських прав, -

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про відібрання дітей у матері без позбавлення батьківських прав, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що відповідач ОСОБА_1 є матірю малолітніх дітей ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Відомості про батька в свідоцтві про народження малолітніх дітей внесені відповідно до ч.1 ст.135 СК України, за вказівкою матері.

Згідно довідки Нагірненської сільської ради Одеської області, відповідач вела аморальний образ життя, зловживала спиртними напоями, залишала своїх малолітніх дітей самих вдома без нагляду дорослих в нічний час. У будинку, де проживала ОСОБА_1 з дітьми, була антисанітарія та безлад.

За інформацією центру первинної медико-санітарної допомоги при влаштуванні в ЦРЛ у малолітнього ОСОБА_2 на тілі були присутні множинні садна, шрами, у звязку з чим, дитину було обстежено Ренійським районним відділенням судово-медичної експертизи ЦРЛ. Під час знаходження в дитячому відділені ЦРЛ ОСОБА_2 поводився агресивно, як дитина яка не звикла до соціального оточення (не підпускав до себе людей, при зверненні до нього ховався під ліжко, прі спілкування відвертався та кричав, не привчений до різноманітної їжі).

ОСОБА_3 не розмовляє, щодо поведінки повторює агресивні дії за братом, не привчена до різноманітної їжі.

Розпорядженням голови Ренійської районної державної адміністрації від 18 грудня 2017 року № 422/А-2017 було прийнято рішення «Про негайне відібрання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 від матері ОСОБА_1С.» у звязку з тим, що існувала загроза життю та здоровю дітей, а мати неналежним чином виконувала батьківські обовязки по догляду за дітьми.

Представник позивача у судове засідання зявилась, позовни вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити: відібрати малолітніх дітей ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, від матері ОСОБА_1 без позбавлення батьківських прав.

Відповідач у судове засідання не зявилася, про дату, час та місце його проведення сповіщалася належним чином, причини неявки суду не повідомила.

Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Таким чином, суд приходить до висновку, що причини неявки відповідача є неповажними та є підстави для ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів.

Суд, заслухавши представника позивача та розглянувши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Дійсно, як встановлено у судовому засіданні, відповідач ОСОБА_1 є матірю малолітніх дітей ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Відомості про батька в свідоцтві про народження малолітніх дітей внесені відповідно до ч.1 ст.135 СК України, за вказівкою матері.

Згідно довідки Нагірненської сільської ради Одеської області, відповідач вела аморальний образ життя, зловживала спиртними напоями, залишала своїх малолітніх дітей самих вдома без нагляду дорослих в нічний час. У будинку, де проживала ОСОБА_1 з дітьми, була антисанітарія та безлад.

За інформацією центру первинної медико-санітарної допомоги при влаштуванні в ЦРЛ у малолітнього ОСОБА_2 на тілі були присутні множинні садна, шрами, у звязку з чим, дитину було обстежено Ренійським районним відділенням судово-медичної експертизи ЦРЛ. Під час знаходження в дитячому відділені ЦРЛ ОСОБА_2 поводився агресивно, як дитина яка не звикла до соціального оточення (не підпускав до себе людей, при зверненні до нього ховався під ліжко, прі спілкування відвертався та кричав, не привчений до різноманітної їжі).

ОСОБА_3 не розмовляє, щодо поведінки повторює агресивні дії за братом, не привчена до різноманітної їжі.

Розпорядженням голови Ренійської районної державної адміністрації від 18 грудня 2017 року № 422/А-2017 було прийнято рішення «Про негайне відібрання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 від матері ОСОБА_1С.» у звязку з тим, що існувала загроза життю та здоровю дітей, а мати незалежним чином виконувала батьківські обовязки по догляду за дітьми.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 СК України, у виняткових випадках, при безпосередній загрозі для життя або здоров'я дитини, орган опіки та піклування або прокурор мають право постановити рішення про негайне відібрання дитини від батьків. У цьому разі орган опіки та піклування зобов'язаний негайно повідомити прокурора та у семиденний строк після постановлення рішення звернутися до суду з позовом про позбавлення батьків чи одного з них батьківських прав або про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав.

Стаття 8 Європейської Конвенції захисту прав людини та основних свобод проголошує, кожен має право на повагу до його приватного i сiмейного життя, до житла і до таємницi кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоровя чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Отже, для вирішення питання, чи є втручання обґрунтованим, слід врахувати, чи переслідувало втручання законну мету і якщо так, чи було втручання необхідним, зокрема, чи було воно адекватною реакцією на суспільну необхідність, що не потребує зволікань.

Згідно з рішенням Європейського Суду з прав людини «Савіни проти України» від 18 грудня 2008 року право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8. Таке втручання є порушенням зазначеного положення, якщо воно здійснюється не «згідно із законом», не відповідає законним цілям, переліченим у пункті 2 статті 8, і не може вважатися «необхідним у демократичному суспільстві».

Визначаючи, чи було конкретне втручання «необхідним у демократичному суспільстві», суд повинен оцінити - у контексті всієї справи загалом - чи були мотиви, наведені на виправдання втручання, доречними і достатніми для цілей пункту 2 статті 8 Конвенції і чи був відповідний процес прийняття рішень справедливим і здатним забезпечити належний захист інтересів, як цього вимагає стаття 8.

У вищевказаному рішенні суд також повторює, що, хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати що розірвання сімейних звязків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Отже, відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини.

Залишення малолітніх дітей без нагляду батьків становить безпосередню загрозу для життя та здоровя дітей і є підставою для вирішення питання про негайне їх відібрання від матері.

Судом встановлено, що відповідачу неодноразово надавався час для виправлення, створення належних умов, було рекомендовано звернутися до центру соціальних служб для сімї, дітей та молоді для отримання соціальних послуг. Однак на теперішній час ОСОБА_1 не співпрацює із соціальною службою, діти не відвідують державні дитячі заклади.

Згідно із розпорядженням голови Ренійської районної державної адміністрації від 19 грудня 2017 року № 428/А-2017 малолітнього ОСОБА_2С, ІНФОРМАЦІЯ_1, було влаштовано до Ізмаїльського міського центру соціально-психологічної реабілітації для дітей та молоді, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, - до Ізмаїльського будинку дитини.

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 р., в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (далі - Декларація), у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матірю.

Із роз'яснень, викладених у п. п. 15, 16, 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України за № 3 від 19 грудня 2008 року вбачається, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті споріднення з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків.

Таким чином, при вирішенні питання про відібрання дітей у батьків, суди повинні виходити з доведеності їх винної поведінки і з урахуванням характеру, особи цього з батьків, а також інших конкретних обставин справи, брати до уваги, чи свідомо та умисно батьки ухиляються від виконання батьківських обов'язків, чи є доведеними факти такого ухилення, в чому саме полягає небезпека залишення дитини у батьків для її життя та морального виховання.

Відповідно до висновку органу опіки та піклування про відібрання малолітніх ОСОБА_2 та ОСОБА_3 від матері ОСОБА_1 без позбавлення батьківських прав - Ренійська районна державна адміністрація, як орган опіки та піклування вважає за доцільним відібрати малолітніх ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_3, 19 липня 2016 року, від матері ОСОБА_1 без позбавлення батьківських прав.

Враховуючи вище наведені обставини, суд приходить до висновку, що позивачем доведено наявність підстав для відібрання дітей від відповідачки (матері) без позбавлення її батьківських прав, оскільки існують умови, загрозливі для їх здоровя в звязку з тим, що відповідачка систематично вживає спиртні напої, не приділяє належної уваги вихованню дітей, так як ніде не працює, внаслідок чого діти часто залишаються голодними, санітарний стан будинку, в якому живуть діти, незадовільний, тому суд погоджується з висновком органу опіки і піклування щодо наявності підстав для відібрання дітей у відповідача через незабезпечення з боку останньої безпечних умов їх існування, в зв'язку з цим суд вважає, що з урахуванням конкретних обставин даної справи, зазначена міра є виправданою, оскільки перебування малолітніх дітей з матірю, яка страждає на алкогольну залежність внаслідок вживання спиртних напоїв та свідомо не виконує медичні приписи щодо лікування становить реальну загрозу для їх життя та здоровя у звязку з можливістю розладів її поведінки, що на думку суду є виключними обставинами, виходячи насамперед з інтересів дітей. Крім того, відповідач не надала жодних доказів, які б свідчили про її відповідальні дії та наміри щодо відповідальної та належної її участі у вихованні та утриманні дітей та створення їм належних умов для їх розвитку і здоровя. Залишення дітей у відповідача буде небезпечним для їх здоровя і виховання.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 СК України, суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров'я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування.

При цьому суд враховує, що відповідачу неодноразово надавався час для виправлення, створення належних умов для життя та розвитку дітей, проте ОСОБА_1 ігнорує будь-які рекомендації та не змінює свої образ життя та ставлення до виховання дітей, що свідчить про свідоме, з її боку, небажання належно виконувати свої обов'язки по забезпеченню батьківського піклування, тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги про відібрання дітей у матері підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, оскільки позовні вимоги, щодо відібрання дітей у матері без позбавлення батьківських прав задоволено, то з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 704,80 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 7, 10, 12, 13, 81, 89, 133, 141, 223, 259, 263-265, 268, 280-284 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву Ренійської районної державної адміністрації Одеської області до ОСОБА_1 про відібрання дітей у матері без позбавлення батьківських прав задовольнити.

Відібрати малолітніх ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_3, 19 липня 2016 року, від матері ОСОБА_1 без позбавлення батьківських прав.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1), на користь держави судовий збір у розмірі 704 (сімсот чотири) гривні 80 копійок.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Одеської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя О.О. Гончарова-Парфьонова