Справа № 236/1448/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2018 року Краснолиманський міський суд Донецької області у складі:

головуючого - судді Бікезіної О.В.,

за участю: секретаря Снігирьової О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Лиман Донецької області цивільну справу, за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційного банку "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В :

22.05.2018 року до суду надійшла позовна заява Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (скорочена назва - ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК») про стягнення з відповідача ОСОБА_1 18022,45 грн. заборгованості за кредитним договором та судових витрат. Позивач свої вимоги обґрунтовує наступними обставинами.

Між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та відповідачем було укладено кредитний договір б/н від 20.05.2008 року. Відповідно до укладеного договору ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 3300,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим строком повернення, що відповідає строку дії картки.

ОСОБА_1 власним підписом підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява про надання платіжної карти разом із запропонованими ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами Банку» складають між відповідачем та банком кредитний договір.

ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» було надано ОСОБА_1, кредит, проте відповідач не надавала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками та іншими витратами. У зв'язку із порушенням відповідачем умов договору станом на 31.03.2018 року утворилась заборгованість у розмірі 18022,45 грн. що складається з наступного:

?3291,98 грн. - заборгованість за кредитом;

?13396,07 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом;

?500,00 грн. - штраф (фіксована частина);

?834,40 грн. - штраф (процентна складова).

Отже, позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 18022,45 грн. та судові витрати.

Ухвалою суду від 06.06.2018 року відкрито провадження у справі, розпочато підготовче провадження (а.с.27-29).

Відповідач ОСОБА_1 19.06.2018 року надала відповідь на позовну заяву, в якій позовні вимоги не визнала, зазначила, що відповідно до наданого розрахунку заявленої для стягнення суми заборгованості вбачається, що вказана заборгованість починається з 27.11.2011 року, позивач звернувся до суду 07.05.2018 року, тобто через 6 років 5 місяців та 10 днів, просила застосувати строк позовної давності. (а.с.32).

Ухвалою суду від 19.06.2018 року закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду.

02.08.2018 року ОСОБА_1 надала додаткові заперечення на позовну заяву, в яких зазначила, що починаючи з лютого 2016 року і до часу подачі банком позову сальдо поточної заборгованості за кредитом та сальдо, на яке в цьому періоді проценти не нараховують - "0". Також банком безпідставно ігноруються вимоги ЗУ "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" щодо нарахування на основну суму боргу пені та штрафів (а.с.50).

Представником позивача надана відповідь на заперечення, у якій зазначено, що 23.03.2010 року відповідач приєдналася до нових Умов та Правил надання банківських послуг шляхом підписання відповідної анкети-заяви. У банка була відсутня інформація щодо адреси відповідача, з приводу списання штрафних санкцій до банку відповідач не зверталася, тому підстав для застосування вимог ЗУ "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" у Банку не було. Відповідно до п. 1.1.7.31 Умов строк позовної дапвності за кредитним договором був збільшений до 50 років. Відповідно до правил користування кредитною карткою строк дії її зазначений на лицевій стороні, в даному випадку це - 04.2014 року. Позивач звернувся до суду 14.05.2018 року, до спливу строку позовної давності (а.с.62-96).

Належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи представник позивача до суду не прибув (а.с.98), заяв, клопотань про відкладення розгляду справи суду не надав.

В судове засідання відповідач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 не прибули, 16.10.2018 року надали заяву про оголошення перерви у розгляді справи у зв"язку з неможливістю особистої явки до суду за станом здоров"я (відповідачки) та за сімейними обставинами (предстаника), при цьому підтверджуючих документів з цього приводу суду не надали (а.с.61).

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Також, як наголошує в своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов'язана з розумним інтервалом часу сама цікавиться провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов'язки.

У частині 1 статті 44 ЦПК України наголошується, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Згідно з вимогами ч.1, 2 ст. 210 ЦПК України суд має розпочати розгляд справи по суті не пізніше ніж через шістдесят днів з дня відкриття провадження у справі. Суд розглядає справу по суті протягом тридцяти днів з дня початку розгляду справи по суті.

Судові засідання відкладалися за клопотаннями відповідача 11.07.2018 року (у зв"язку з необхідністю залучення захисника, 02.08.2018 року (у зв"язку з наданням додаткових заперечень).

Суд наголошує, що сторони, їх представники повинні приймати заходи для всебічного та об'єктивного розгляду справи з дотриманням розумних строків, не порушувати баланс захисту як своїх прав, так і прав іншої сторони, за таких обставин підстав для відкладення розгляду справи суд не вбачає.

Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд дослідивши матеріали цивільної справи, з'ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши такі фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» має право на надання банківських послуг, визначених ч. 3 ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність», на підставі ліцензії Національного банку України від 05.10.2011 року № 22 (а.с. 19).

Судом встановлено, що між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір б/н від 20.05.2008 року, відповідно до нього відповідач отримала кредит у розмірі 3300 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с. 9-18).

ОСОБА_1 власним підписом підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява про надання платіжної карти разом із запропонованими ПАТ КБ «ПриватБанк» «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами Банку» складають між відповідачем та банком кредитний договір (а.с. 9 зворот).

ОСОБА_1, згідно кредитного договору б/н від 20.05.2008 року отримала картки № НОМЕР_1. НОМЕР_2, НОМЕР_3, НОМЕР_4 остання з них мала термін дії до 04.2014 року (а.с. 68).

Звертаючись до суду з позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» обґрунтовувало позовні вимоги тим, що у встановлені договором строки, відповідач зобов'язання не виконала, у зв'язку з чим станом на 31.03.2018 року утворилась заборгованість у розмірі 18022,45 грн. (а.с. 7-8) що складається з наступного:

?3291,98 грн. - заборгованість за кредитом;

?13396,07 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом;

?500,00 грн. - штраф (фіксована частина);

?834,40 грн. - штраф (процентна складова).

Однак як вбачається з матеріалів справи, відповідач ОСОБА_1, надала суду відзив, згідно якого просить застосувати до спірних правовідносин строки позовної давності.

Суд, давши оцінку доводам відповідача та його представника, викладеним в письмовій заяві (відзиву), щодо застосування строків позовної давності, приходить до наступного висновку.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору.

Статтею 530 ч. 1 ЦК України передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п'ята статті 261 ЦК України).

Таким чином початок перебігу строку давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи.

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

За договором про надання банківських послуг (при отриманні позичальником кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку), яким установлено не тільки щомісячні платежі погашення кредиту, а й кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг трирічного строку позовної давності (стаття 257 ЦК України) стосовно щомісячних платежів починається зі закінчення строку дії картки..

Зазначена правова позиція зазначена в постанові Верховного суду України від 04 листопада 2015 року №6-1926цс15, постанові Верховного Суду від 11.03.2015 року по справі №6-16цс15, а також постанові 19 березня 2014 року №6-14цс14.

Відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

Стаття 266 ЦК України вказує на те, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Так відповідно до п.2.1.1.2.11 Умов та правил надання банківських послуг строк дії картки вказано на лицевій стороні картки (місяць і рік) і вона дійсна до останнього календарного дня вказаного місяця. Строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця, вказаного в картці (а.с. 95).

Таким чином відповідно до Умов договору, укладеного між ПАТ КБ "Приват Банк" і ОСОБА_1, кінцевий термін виконання кредитного зобов'язання відповідає строку дії картки.

ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулись в суд з позовною заявою про захист порушеного права 22.05.2018року.

Згідно довідки, наданої позивачем, строк дії картки закінчився у квітні 2014 року.

Тобто, як вбачається з правової позиції зазначеної в постанові Верховного суду України від 19 березня 2014 року №6-14цс14, то саме з цієї дати починається перебіг строку позовної давності тривалістю у три роки. Відповідно строк позовної давності сплинув у квітні 2017 року.

Таким чином судом встановлено, що позивач, подавши позовну заяву в травні 2018 року, звернувся в суд із пропуском трирічного строку позовної давності, який по даним правовідносинам сплив у квітні 2017 року і який обчислюється з моменту закінчення строку дії платіжної картки. Поважних причин пропуску Банком строку звернення до суду судом не встановлено, заяви про поновлення строку на розгляд суду не надходило.

Доводи позивача стосовно того, що по даним вимогам ними встановлений Умовами надання кредиту строк позовної давності терміном 50 років не приймається судом до уваги, так як в заяві позичальника на отримання кредиту зазначено, що він ознайомлений та згодний з Умовами надання кредиту, в яких на теперішній час строк позовної давності встановлений Банком 50 років, однак вказані Умови не містять підпису відповідача.

Будь-яких доказів, які б підтверджували, що саме із цими умовами ознайомлений відповідач, підписуючи заяву позичальника, в матеріалах справи не має, тому застосуванню підлягають положення ст. 257 ЦК України, якою встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки (правова позиція ВСУ, висловлена в постанові від 19.03.2014 року).

Частинами 4, 5 ст. 267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Відповідно до п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі» установивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не задоволено, що є самостійною підставою для цього.

Тому суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості належить відмовити в зв'язку з пропуском Банком строку на звернення до суду за захистом порушених прав, тобто строку позовної давності.

Відповідно до п. 2 ч. 2ст. 141 ЦПК України витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються на позивача у разі відмови в позові.

Тому понесені позивачем витрати по сплаті судового збору при зверненні до суду з вказаним позовом стягненню з відповідача не підлягають.

Керуючись ст.ст. 207, 257-259, 261, 266, 526, 530, 610, 611, ч.1 ст.612, 1050, 1054 ЦК України, керуючись ст.ст. 81, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства Комерційного банку "ПриватБанк", юридична адреса: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1Д, до ОСОБА_1, місце реєстрації за адресою: АДРЕСА_1, про стягнення заборгованості - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Відповідно до ч.1 п.15 п.п.15.5 Перехідних положень ЦПК України (в редакції яка діє з 15.12.2017 року), апеляційну скаргу позивач має право подати до Донецького апеляційного суду через Краснолиманський міський суд.

У разі якщо рішення було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга може бути подана протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення виготовлений 17.10.2018 року.

Суддя -