Номер провадження: 22-ц/785/3572/18
Головуючий у першій інстанції Плавич І.В.
Доповідач Заїкін А. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.09.2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

- головуючого судді - Заїкіна А.П.,

- суддів: - Калараш А.А., Погорєлової С.О.,

за участю секретаря - Драганової Ю.С.,

учасники справи:

- позивач - Малиновська районна адміністрація Одеської міської ради,

- відповідач - 1) виконавчий комітет Одеської міської ради; 2) ОСОБА_4; 3) ОСОБА_5.

- треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - 1) Управління державної реєстрації Одеської міської ради; 2) ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання представника виконавчого комітету Одеської міської ради про закриття провадження під час розгляду цивільної справи за позовом Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради до виконавчого комітету Одеської міської ради, ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи, які не заявляють самостійної вимог щодо предмета спору - Управління державної реєстрації Одеської міської ради, ОСОБА_7, про визнання недійсним свідоцтва про право власності, приведення квартири у первісний стан, визнання договору купівлі-продажу недійсним та витребування майна з чужого незаконного володіння, зустрічним позовом ОСОБА_5 до Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради, треті особи які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - Управління державної реєстрації Одеської міської ради, ОСОБА_6, про визначення добросовісним набувачем та визнання права власності,

встановив:

У грудні 2015 р. Малиновська районна адміністрація Одеської міської ради звернулась до суду з вищезазначеним позовом, в якому просить визнати недійсним свідоцтва про право власності, зобов'язати власника повернути квартиру до попереднього стану, визнати договір купівлі-продажу недійсним та витребувати майно з чужого незаконного володіння.

Малиновська районна адміністрація Одеської міської ради обґрунтовує свої вимоги тим, що ОСОБА_4 був власником квартири АДРЕСА_1, в період користування якою було зроблено її реконструкцію, збільшено загальну площу об'єкту з - 43,1 кв. м. до - 80,6 кв. м..

На підставі правовстановлюючого документу та декларації про готовність об'єкта до експлуатації № ОД 7 від 02.08.2012 р., зареєстрованої в Інспекції ДАБК в Одеській області, ОСОБА_4 отримав свідоцтво про право власності на реконструйовану квартиру НОМЕР_1 від 19.09.2012 р., видане Виконавчим комітетом Одеської міської ради.

09.04.2015 р. ОСОБА_4 продав дану квартиру ОСОБА_5, який в теперішній час є власником нерухомості.

21.05.2015 р. вищевказана декларація про готовність об'єкта до експлуатації № ОД 7 від 22.08.2012 р., зареєстрована в Інспекції ДАБК в Одеській області, була скасована постановою Одеського окружного адміністративного суду, яка 22.09.2015 р. залишена без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду.

20.10.2016 р. представник Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради, звернувся до суду з уточнюючим позовом, в якому остаточно просить:1) визнати свідоцтво про право власності НОМЕР_1 від 19.09.2012 р. на квартиру АДРЕСА_1, видане Виконавчим комітетом Одеської міської ради, частково недійсним, а саме в частині квартири АДРЕСА_3, загальною площею - 26,4 кв. м., та незаконної реконструкції житлової кімнати за № 1, площею - 8,1 кв. м., прибудованої кімнати № 2, площею - 7,2 кв. м.; 2) зобов'язати ОСОБА_4 за свій рахунок провести відповідну перебудову квартири АДРЕСА_1 в первісний стан, який був до реконструкції, у відповідності до технічного паспорту від 21.07.2003 р., складеного КП «ОМБТІ та РОН» на квартиру АДРЕСА_1; 3) визнати договір купівлі-продажу від 09.04.2015 р., укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 недійсним в частині квартири № 3 в будинку № 8 по вул. Люстдорфська дорога в м. Одесі, загальною площею - 26,4 кв. м., та незаконній реконструкції житлової кімнати за № 1, площею - 8,1 кв. м., та прибудованої кімнати № 2, площею - 7,2 кв. м.; 4) витребувати майно, у вигляді нежитлового приміщення (колишня квартира № 3), що розташоване в будинку АДРЕСА_1 у ОСОБА_5 з незаконного володіння шляхом звільнення самовільно зайнятого нежитлового приміщення ОСОБА_5, загальною площею - 26,4 кв. м.; 4) встановити порядок виконання судового рішення, вказавши, що у разі набрання законної сили рішенням суду, воно є підставою для скасування Управлінням державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради права власності, зареєстрованого за ОСОБА_5, в частині квартири АДРЕСА_3, загальною площею - 26,4 кв. м., та права власності, зареєстрованого за ОСОБА_4 на квартиру АДРЕСА_1, та в частині незаконної реконструкції житлової кімнати за № 1, площею - 8,1 кв. м., прибудованої кімнати № 2, площею - 7,2 кв. м..

Заперечуючи проти заявлених вимог, 28 лютого 2017 року ОСОБА_5 звернувся з зустрічним позовом до Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради, в якому просить суд: 1) визнати його добросовісним набувачем нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1, загальною площею - 80,6 кв. м., жилою площею - 46,6 кв. м.; 2) визнати за ним право власності на нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1, загальною площею - 80,6 кв. м., житловою площею - 46,6 кв. м..

ОСОБА_5 свої зустрічні вимоги обґрунтовує тим, що, що він є власником квартири АДРЕСА_1. Вказана квартира була придбана за відплатним, нотаріально посвідченим правочином. На момент відчуження об'єкт нерухомого майна належав ОСОБА_4 на праві власності. Перехід права власності був здійснений із дотриманням вимог закону.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 06.06.2017 р. у задоволенні позову Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради до Виконавчого комітету Одеської міської ради, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання недійсним свідоцтва про право власності, приведення квартири в первісний стан, визнання договору купівлі-продажу недійсним та витребування майна з чужого незаконного володіння відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_5 до Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради про визнання добросовісним набувачем та визнання права власності задоволено.

Визнано ОСОБА_5 добросовісним набувачем нерухомого майна у вигляді квартири АДРЕСА_1, загальною площею - 80,6 кв. м., жилою площею - 46,6 кв. м..

Визнано за ОСОБА_5 право власності на нерухоме майно у вигляді квартири АДРЕСА_1, загальною площею - 80,6 кв. м., жилою площею - 46,6 кв. м..

Рішення суду мотивовано тим, що відсутні передбачені законом підстави для задоволення первісних вимог Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради про визнання недійсним свідоцтва про право власності НОМЕР_1 від 19 вересня 2012 року та визнання недійсним договору купівлі-продажу від 09 квітня 2015 року. Викладене у свою чергу обумовлює відсутність підстав для зобов'язання ОСОБА_4 за свій рахунок провести відповідну перебудову спірної квартири та витребування спірного майна у ОСОБА_5 із встановленням порядку виконання судового рішення щодо державної реєстрації майнових прав.

Відносно зустрічного позову ОСОБА_5А, суд першої інстанції дійшов висновку, що ОСОБА_5 є добросовісним набувачем майнових прав на квартиру АДРЕСА_1, тому як на момент відчуження спірної квартири з боку ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 на підставі оспорюваного договору від 09 квітня 2015 року, ОСОБА_4 був власником відчужуваного майна. Відповідне майно не було предметом спорів, не було обтяжене заборонами, арештами тощо, та майнові права власника були у встановленому порядку за ним зареєстровані.

Малиновська районна адміністрація Одеської міської ради в апеляційній скарзі просить скасувати вказане рішення суду. Ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції ухвалив рішення з порушенням норм процесуального права та неправильному застосуванні норм матеріального права.

Апелянт вказує, що суд не врахував, що ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 22 вересня 2015 року визнано протиправною та скасовано реєстрацію Інспекції ДАБК в Одеській області декларації про готовність об'єкта до експлуатації №ОД 7 від 22 серпня 2012 року, поданої заявником ОСОБА_4. Оскільки була скасована підстава отримання ОСОБА_4 свідоцтва про право власності НОМЕР_1 від 19 вересня 2012 року, дане свідоцтво та подальший правочин з відчуження майна підлягають визнанню недійсними з метою відновлення порушених прав територіальної громади.

У судовому засіданні ОСОБА_8, представник ОСОБА_5, просив у задоволені апеляційної скарги відмовити.

ОСОБА_9, представник виконавчого комітету Одеської міської ради, у судовому засіданні заявив клопотання про закриття провадження по справі.

Інші учасники справи у судове засідання не з'явилися. Про дату, час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Причини неявки не повідомили. Відзиву на апеляційну скаргу, заяв та клопотань не надали.

Згідно із ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Виходячи з вищезазначеного, враховуючи строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у як найскорішому вирішені спору, колегія суддів ухвалила розглянути справу за відсутності її інших учасників.

Частиною 3 ст. 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення осіб, які прийняли участь у судовому засіданні, обговоривши доводи апеляційної скарги та заяви про закриття провадження у справі, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до ст. ст. 213, 214 ЦПК України, чинних на час ухвалення рішення судом першої інстанції, передбачено, що рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити.

Відповідно до частин першої, другої та п'ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Звертаючись до суду з позовом, Київська районна адміністрація Одеської міської ради просила зобов'язати відповідача знести самовільно добудовану частину балкону.

Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист людини і основоположних свобод 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Критеріями розмежування судової юрисдикції є суб'єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того,таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається, визначена категорія справ.

Судом першої інстанції розглянуто справу за правилами цивільного судочинства.

Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України 2004 року кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. А в частині другій цієї статті вказано, що у випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси.

За змістом статті 15 ЦПК України 2004 року як цивільну юрисдикцію розуміють компетенцію загальних судів вирішувати з додержанням процесуальної форми цивільні справи у видах проваджень, передбачених цим Кодексом.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових правовідносин; інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства (частина перша статті 15 ЦПК України 2004 року).

Справою адміністративної юрисдикції у розумінні пункту 1 частини першої статті 3 КАС України 2004 року є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

За правилами пункту 1 частини другої статті 17 КАС України 2004 року юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

За змістом пункту 5 частини четвертої статті 50 КАС України 2004 року громадяни України, іноземці чи особи без громадянства, їх об'єднання, юридичні особи, які не є суб'єктами владних повноважень, можуть бути відповідачами лише за адміністративним позовом суб'єкта владних повноважень, зокрема, в інших випадках, встановлених законом.

Характерною ознакою публічно-правових спорів є сфера їх виникнення - публічно-правові відносини, тобто передбачені нормами публічного права суспільні відносини, що виражаються у взаємних правах та обов'язках їх учасників у різних сферах діяльності суспільства, зокрема пов'язаних з реалізацією публічної влади.

Публічно-правовим вважається також спір, який виник з позовних вимог, що ґрунтуються на нормах публічного права, де держава в особі відповідних органів виступає щодо громадянина не як рівноправна сторона у правовідносинах, а як носій суверенної влади, який може вказувати або забороняти особі певну поведінку, давати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо.

Як орган місцевого самоврядування Малиновська районна адміністрація Одеської міської ради відповідно до статті 25 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» правомочна розглядати та вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до її відання.

У статті 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, зокрема, що до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать власні (самоврядні) повноваження: управління об'єктами житлово-комунального господарства, побутового, торговельного обслуговування, транспорту і зв'язку, що перебувають у комунальній власності відповідних територіальних громад, забезпечення їх належного утримання та ефективної експлуатації, необхідного рівня та якості послуг населенню.

Відповідно до підпункту 3 пункту «б» частини першої статті 31 цього Закону до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать делеговані повноваження, зокрема, здійснення в установленому порядку державного контролю за дотриманням законодавства, затвердженої містобудівної документації при плануванні та забудові відповідних територій; зупинення у випадках, передбачених законом, будівництва, яке проводиться з порушенням містобудівної документації і проектів окремих об'єктів, а також може заподіяти шкоди навколишньому природному середовищу.

Аналогічну норму закріплено у статті 14 Закону України «Про основи містобудування».

Згідно зі статтею 7 Закону України «Про основи містобудування» державне регулювання у сфері містобудування здійснюється, зокрема, органами місцевого самоврядування, а також центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері містобудування, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю, іншими органами в порядку, встановленому законодавством.

За положеннями частини першої статті 376 ЦК України, у редакції, чинній станом на час пред'явлення позову, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

У разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову.

Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов'язана відшкодувати витрати, пов'язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану (частина сьома статті 376 ЦК України, у редакції, чинній станом на час пред'явлення позову).

Отже, спірні правовідносини в цій справі обумовлені реалізацією позивачем передбачених Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні» делегованих повноважень щодо здійснення державного контролю за дотриманням законодавства у сфері містобудівної діяльності. Здійснення такого державного контролю означає обов'язковість прийнятих за його результатами рішень для підконтрольного суб'єкта, що свідчить про владно-управлінський характер, а отже і публічно-правову природу таких правовідносин.

Вказаний висновок викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду: від 10 квітня 2018 року у справі № 14-48цс18, від 11 квітня 2018 року у справі № 11-96апп18, від 15 травня 2018 року у справі № 11-346апп18, від 30 травня 2018 року у справі № 14-92цс18.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Отже спір, який є предметом цього розгляду, є публічно-правовим, оскільки виник за участю суб'єкта владних повноважень, який реалізовує у спірних правовідносинах надані йому чинним законодавством владні управлінські функції стосовно виявлення та усунення порушень у сфері містобудівної діяльності шляхом знесення самочинно збудованого об'єкта містобудування. Справа за позовом такого суб'єкта владних повноважень, який звернувся до суду з позовом про демонтаж самочинно збудованого об'єкта, відповідно до наведеного вище припису закону, належить до юрисдикції адміністративних судів.

Згідно пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд свою ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 374 ЦПК України скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково.

Відповідно до змісту частини першої статті 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 ЦПК України.

За таких обставин клопотання представника виконавчого комітету Одеської міської ради підлягає задоволенню, з закриттям провадження у справі відповідно до частини першої статті 377 ЦПК України.

Згідно положень частини першої статті 256 ЦПК України якщо провадження у справі закривається з підстав, визначених пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України, суд повинен повідомити заявникові, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає необхідним повідомити Малиновську районну адміністрацію Одеської міської ради про те, що розгляд її позовних вимог до виконавчого комітету Одеської міської ради, ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи, які не заявляють самостійної вимог щодо предмета спору - Управління державної реєстрації Одеської міської ради, ОСОБА_7, про визначення недійсним свідоцтва про право власності, приведення квартири у первісний стан, визнання договору купівлі-продажу недійсним, та витребування майна з чужого незаконного володіння віднесено до юрисдикції адміністративних судів.

Керуючись ст. ст. 255, 368, 373, 377, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд Одеської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

ухвалив:

Клопотання представника виконавчого комітету Одеської міської ради - задовольнити.

Рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 06 червня 2017 року - скасувати.

Провадження у справі за позовом Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради до виконавчого комітету Одеської міської ради, ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи, які не заявляють самостійної вимог щодо предмета спору - Управління державної реєстрації Одеської міської ради, ОСОБА_7, про визначення недійсним свідоцтва про право власності, приведення квартири у первісний стан, визнання договору купівлі-продажу недійсним, та витребування майна з чужого незаконного володіння, зустрічним позовом ОСОБА_5 до Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради, треті особи які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - Управління державної реєстрації Одеської міської ради, ОСОБА_6, про визначення добросовісним набувачем та визнання права власності, - закрити.

Ухвала набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної ухвали.

Повна постанова складена 08 жовтня 2018 року.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: А. А. Калараш

С. О. Погорєлова