ун. № 759/117/18
пр. № 2/759/3411/18
13 вересня 2018 року Святошинський районний суд м. Києва в складі:
головуючої судді: П'ятничук І.В.,
при секретарі Медвідчук В.В.,
з участю представника позивача ОСОБА_1,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві цивільну справу за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання дітей, суд,-
Позивачка ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до відповідача ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 в твердій грошовій сумі по 1500 грн. на кожну дитину щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з дня подачі позову і до досягнення дітьми повноліття.
В обґрунтування заявлених вимог вказувала на те, що вони з відповідачем перебували в зареєстрованому шлюбі з 26 вересня 2008 року. Від шлюбу мають двох дітей: ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 Вказує, що з 2016 р. вони з відповідачем проживають окремо, відповідач матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, діти проживають разом з матір'ю в АДРЕСА_1, тому позивачка вимушена звернутись з позовом до суду та посилаючись на ст.ст. 180, 181, 182, 184, 185 СК України просила заявлені вимоги задовольнити.
Позивач в судове засідання не з'явилась, направила до суду свого представника з належним чином оформленими повноваженнями, тому суд вважає можливим розглядати справу в їх відсутності.
Відповідач у судове засідання не з'явився, про дату та час судового засідання повідомлялася належним чином, причини нявки суду не повідомив.
Будь-яких заяв клопотань зі сторони відповідача на адресу суду не надходило.
Суд вважає, за можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та постановити заочне рішення, проти чого не заперечує позивач, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об'єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази, керуючись законом, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Вислухавши пояснення позивачки та дослідивши наявні в матеріалах справи докази, судом встановлено наступне.
Відповідно до копії свідоцтва про укладення шлюбу, 26 вересня 2008 р. Центральним відділом реєстрації шлюбів з державним Центом розвитку сім'ї зареєстровано шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 про що зроблено актовий запис № 2627 (а.с. 4).
Від шлюбу мають двох дітей : ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 7, 8).
Відповідно до акту мешканців будинку АДРЕСА_2 встановлено, що позивач разом з дітьми проживає в АДРЕСА_2 ( а.с. 45).
Відповідно до довідки від 05.03.2018 р. ОСОБА_4 навчається в СЗШ № 297 Святошинського району м.Києва (а.с. 41).
Як вбачається з матеріалів справи, позивачкою за період 2017-2018 р. також здійснювались витрати необхідні для утримання та розвитку дітей (а.с. 56-68).
В відзиві щодо заявлених позовних вимог відповідач вказує на те, що протягом 2016-2017 р. надавав кошти на утримання дітей, які пересилав поштовими відправленнями, купував речі та продукти харчування для дітей, про що суду надано відповідні квитанції (а.с. 22-36).
Позивачка просить задовольнити її вимоги, вказуючи на те, що відповідач не проживає з нею однією сім'єю, в добровільному порядку відмовляється утримувати неповнолітніх дітей, матеріальної допомоги на утримання дітей не надає з того часу як позивач звернулась до суду з вказаним позовом.
Суд вважає вимоги позивача такими, що підлягають задоволенню, з огляду на наступне.
Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1959 року, підписаною Україною 21.02.1990 року, ратифікованою Україною 27.02.1991 року, встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної й однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття.
Частиною 3 ст.181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.
Відповідно до вимог ч.1 ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.
Згідно ч.2 ст.182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Як встановлено в судовому засіданні, неповнолітні діти сторін проживають разом з позивачкою та перебуває на її утриманні. Відповідач є працездатним, працює, має дохід, тому суд вважає доцільним стягнути аліменти з відповідача в твердій грошовій сумі.
Відповідно до роз'яснень п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоров'я та матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч.2 ст. 182 СК України.
На підставі викладеного, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітнього сина в розмірі 3000 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття,
Відповідно до ч.1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.
Також відповідно до ст.141 ЦПК України суд вважає доцільним стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 640 грн.
На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 180, 181, 182, 184, 191 СК України, ст.ст.4, 10, 76, 141, 264-265, 268, 273,280-282, 365 ЦПК України, суд,-
Позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання дітей, - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 в твердій грошовій сумі по 1500 грн. на кожну дитину щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з дня подачі позову і до досягнення дітьми повноліття.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір в розмірі 640 грн.
Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів за один місяць.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через Святошинський районний суд м. Києва шляхом подання скарги протягом тридцяти днів з дня його складення.
Суддя І.В.П'ятничук