Постанова

Іменем України

11 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 524/8308/16-ц

провадження № 61-18752св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Курило В. П. (суддя-доповідач), Коротуна В. М.,

Червинської М. Є.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - публічне акціонерне товариство «Кременчукгаз»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Кременчукгаз» на рішення Автозаводського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 07 березня 2017 року у складі судді Кривич Ж. О. та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 10 квітня 2017 року у складі колегії суддів: Обідіної О. І., Панченка О. О., Пікуля В. П.,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Кременчукгаз» (далі - ПАТ «Кременчукгаз») про визнання неправомірними та скасування рішень про встановлення об'єму спожитого газу, зобов'язання здійснити перерахунок об'ємів природного газу.

Позовна заява, з урахуванням уточнень, мотивована тим, що відповідно до статті 18 Закону України «Про ринок природного газу», Постанови Кабінету Міністрів України від 23 березня 2016 року № 203, Кодексу газорозподільних систем до встановлення лічильника ОСОБА_4 повинен сплачувати за газ, виходячи з норми споживання 4,4 куб. м. Зазначені норми не передбачають згоди окремого мешканця на встановлення загальнобудинкового приладу обліку газу, тобто і не може бути відповідальності за те, що не передбачено законом. Побутовий споживач є відповідальним лише за відмову від встановлення лічильника до квартири, а не на будинок, і нарахування норми споживання 9,8 куб. м не відповідає вимогам закону. Встановлення колективної відповідальності прямо суперечить Конституції України та іншим нормам чинного законодавства. Крім того, просив врахувати, що при складанні акта про порушення та при його розгляді відповідачем не були дотримані порядок оформлення акта та порядок прийняття рішення стосовно нього, передбачений розділом ХІ Кодексу газорозподільних систем. Відповідачем не було надано доказів, які б підтверджували факти вчинення позивачем порушень, а саме відмови від встановлення лічильника у серпні та вересні 2016 року.

ОСОБА_4, з урахуванням уточнень, просив суд визнати неправомірними та скасувати рішення, прийняте комісією з розгляду актів про порушення та проведення перерахунків при розподілі природного газу в частині встановлення позивачу об'єму спожитого природного газу за граничними нормами споживання; зобов'язати ПАТ «Кременчукгаз» здійснити перерахунок об'ємів природного газу по квартирі АДРЕСА_1 за липень, серпень, вересень, жовтень та листопад 2016 року та січень, лютий 2017 року за нормою споживання 4,4 куб. м у місяць на одну людину.

Рішенням Автозаводського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 07 березня 2017 року позовні вимоги задоволено частково.

Визнано неправомірними рішення комісії ПАТ «Кременчугаз» про розгляд актів про порушення та проведення перерахунків при розподілі природного газу в частині встановлення позивачу об'єму спожитого природного газу за граничними нормами споживання.

Зобов'язано ПАТ «Кременчукгаз» здійснити перерахунок об'ємів природного газу по квартирі АДРЕСА_1 за липень, серпень, вересень, жовтень та листопад 2016 року за нормою споживання 4,4 куб. м у місяць на одну людину.

У задоволенні позовних вимог в частині перерахунку за грудень 2016 року, січень та лютий 2017 року відмовлено.

Стягнуто з ПАТ «Кременчукгаз» на користь держави судовий збір в сумі

1 102,40 грн.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що згідно до частини першої статті 2 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» постачання природного газу здійснюється за умови його комерційного обліку для населення, що проживає в квартирах та використовується тільки для приготування їжі - з 01 січня

2018 року, тому норми споживання природного газу для таких споживачів будуть становити у разі відсутності приладів обліку газу до 01 січня

2018 року - 4,4 куб. м.

Для застосування санкції - 9,8 куб. м, як граничного об'єма споживання природного газу, має бути доведений факт правопорушення - відмови споживача, який не забезпечений лічильником природного газу, від його встановлення за рахунок оператора ГРМ, а в даному випадку позивач ініціював питання про встановлення в його квартирі індивідуального приладу обліку. Разом з цим, ПАТ «Кременчукгаз» доказів здійснення позивачем протидії встановленню загальнобудинкового приладу обліку не надано, складання та оформлення акта про порушення здійснено без дотримання визначеної законом процедури, а відтак відсутні правові підстави для визначення позивачу обсягу споживання природного газу згідно граничних об'ємів.

Оскільки у грудні 2016 року та січні, лютому 2017 року не відбулося нарахування за граничними розмірами - 9,8 куб. м, суд відмовив в перерахунку за вказані місяці.

Ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 10 квітня 2017 року апеляційну скаргу ПАТ «Кременчукгаз» відхилено.

Рішення Автозаводського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 07 березня 2017 року залишено без змін.

Відхиляючи апеляційну скаргу ПАТ «Кременчукгаз», суд апеляційної інстанції погодився з висновком суду першої інстанції.

03 травня 2017 року ПАТ «Кременчукгаз» через засоби поштового зв?язку подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Автозаводського районного суду міста Кременчука Полтавської області від

07 березня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від

10 квітня 2017 року та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити,мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням судами норм матеріального та порушенням норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що висновки судів попередніх інстанцій про те,що відповідачем не доведено факту відмови позивачем від встановлення лічильника газу є такими, що не відповідають нормам матеріального права та фактичним обставинам справи.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення»

ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Статтею 388 ЦПК України встановлено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року касаційна скарга разом із матеріалами цивільної справи надійшла до Верховного Суду.

Відзив на касаційну скаргу не надійшов.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.

Положеннями частини другої статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вимогами частин першої та другої статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Функціонування ринку природного газу в Україні урегульовано положеннями Закону України «Про ринок природного газу», Законом України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», Кодексом газорозподільних систем, Постановами Кабінету Міністрів України від

23 березня 2016 року № 203, від 16 травня 2002 року № 620, в редакції Постанови Кабінету Міністрів України від 27 січня 2016 року № 46.

Відповідно до статті 18 Закону України «Про ринок природного газу» приладовий облік природного газу здійснюється з метою визначення за допомогою вузла обліку природного газу обсягів його споживання та/або реалізації, на підставі яких проводяться взаєморозрахунки суб'єктів ринку природного газу.Постачання природного газу споживачам здійснюється за умови наявності вузла обліку природного газу. Побутові споживачі у разі відсутності приладів обліку природного газу споживають природний газ за нормами, встановленими законодавством, до термінів, передбачених у частині першій статті 2 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу».

За змістом пункту 1 частини першої статті 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» суб'єкти господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, зобов'язані забезпечити встановлення лічильників газу для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, в яких газ використовується тільки для приготування їжі - до 01 січня 2018 року.

Частиною першою статті 5 цього Закону передбачено, що у разі відмови населення від встановлення суб'єктами господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, лічильників газу розподіл природного газу припиняється населенню, що проживає у квартирах та приватних будинках, в яких газ використовується тільки для приготування

їжі - з 01 січня 2018 року.

Згідно пункту 10 глави 2 Розділу Х Кодексу газорозподільних систем установлення лічильників газу побутовим споживачам здійснюється відповідно до Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу».

Наведеними спеціальними законами у сфері регулювання ринку газу обов?язок із встановлення лічильників газу (незалежно від виду - квартирних чи загальнобудинкових) покладений на суб'єктів господарювання, які здійснюють розподіл природного газу на відповідній території. При цьому, законом також чітко визначені джерела фінансування робіт з оснащення лічильниками газу (незалежно від виду - квартирних чи загально будинкових) населення: кошти суб'єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, кошти відповідного бюджету, інші джерела, не заборонені законодавством. Отже, законом не передбачено покладення на споживача обов?язку фінансувати витрати зі встановлення лічильника (ків) газу у багатоквартирному будинку, де розташована його квартира, або ж у його квартирі.

Згідно пункту 5 глави 2 Розділу ХІ Кодексу газорозподільчих систем до порушень, внаслідок яких Оператор ГРМ змінює встановлений режим нарахування об'ємів (обсягів) розподіленого природного газу споживачу, належить, зокрема відмова в доступі до об'єкта побутового споживача, який розраховується за нормами споживання, внаслідок чого Оператор ГРМ не здійснив за власний рахунок встановлення лічильника газу побутовому споживачу.

Згідно пункту 6 глави 3 Розділу ХІ Кодексу газорозподільчих систем у разі відмови в доступі до об'єкта споживача, внаслідок чого Оператор ГРМ не здійснив за власний рахунок встановлення лічильника газу споживачу, який не забезпечений лічильником газу (розраховується за нормами споживання), визначення об'єму спожитого природного газу здійснюється за граничними об'ємами споживання природного газу населенням з урахуванням усіх газових приладів і пристроїв, починаючи з дати, наступної після дати недопуску, визначеної в акті про порушення.

Ознайомлення побутового споживача із запланованими датою та часом встановлення лічильника газу має бути підтверджено позначкою про вручення йому письмового попередження про встановлення лічильника газу, яке має бути надане побутовому споживачеві не пізніше ніж за десять робочих днів до запланованої дати встановлення лічильника газу.

При цьому представник Оператора ГРМ в акті про порушення має попередити споживача під особистий підпис про те, що розрахунки за спожитий газ за граничними об'ємами споживання природного газу населенням буде здійснено через 20 днів з дня складання акта про порушення, і про те, що до цього часу споживач має забезпечити доступ представникам Оператора ГРМ для безкоштовного встановлення лічильника газу. У разі забезпечення споживачем протягом цього строку доступу представникам Оператора ГРМ для безкоштовного встановлення лічильника газу процедура нарахування за граничними об'ємами споживання природного газу населенням не застосовується.

Відповідно до абзацу 7 пункту 3 глави 4 розділу IX Кодексу газорозподільчих систем передбачено, якщо побутовий споживач, який не забезпечений лічильником природного газу (індивідуальним або загальнобудинковим), відмовляється від його встановлення за рахунок Оператора ГРМ (що підтверджується актом про порушення, складеним відповідно до вимог глави 5 розділу XI цього Кодексу), фактичний об'єм спожитого (розподіленого/поставленого) природного газу (алокація) по побутовому споживачу за відповідний календарний місяць визначається за граничними об'ємами споживання природного газу населенням, визначеними у додатку 10 до цього Кодексу. Додаток 10 до Кодексу газорозподільних систем встановлює граничні норми споживання природного газу населенням: плита газова за наявності централізованого гарячого водопостачання - 9,8 куб. м на людино-місяць.

Таким чином, для застосування такої санкції як визначення фактичного об'єму спожитого (розподіленого/поставленого) природного газу за граничними об'ємами споживання природного газу населенням має бути встановлений факт правопорушення - відмова споживача, який не забезпечений лічильником природного газу (індивідуальним або загальнобудинковим), від його встановлення за рахунок Оператора ГРМ, тобто разі доведеності факту відмови в доступі до об'єкта споживача.

При цьому, законодавчо не розмежовано поняття «об'єкта споживача», що в даному випадку може бути як сам багатоквартирний будинок в разі встановлення загальнобудинкового приладу обліку або інше житло - в разі встановлення індивідуального приладу обліку газу.

Аналіз змісту положень Кодексу газорозподільчих систем у їх системному зв?язку із Законом України «Про ринок природного газу» від 09 квітня

2015 року, Законом України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» від 16 червня 2011 року дає підстави обґрунтовано стверджувати, що законодавець під відмовою від встановлення лічильника розуміє відмову від встановлення будь-якого лічильника газу - квартирного чи загально будинкового, оскільки метою регулювання ринку газу є саме забезпечення обліку спожитого газу населенням.

Суди попередніх інстанцій правильно встановили обставини по справі, дійшли до обґрунтованого висновку, що відповідачем не доведено факту здійснення позивачем як побутовим споживачем природного газу правопорушення у вигляді відмови від встановлення за рахунок Оператора ГРМ лічильника природного газу - індивідуального або загальнобудинкового.

Натомість, матеріали справи свідчать про те, що позивач, висловив своє бажання про встановлення в квартирі індивідуального лічильника, подавши особисту заяву в ПАТ «Кременчукгаз».

Не зважаючи на це, нарахування ОСОБА_4 обсягів спожитого газу за нормами споживання 9,8 куб. м відповідачем здійснено саме, як санкція за порушення правил обліку та споживання природного газу, що виразилось у відмові від встановлення приладу обліку спожитого газу (лічильника).

Як встановлено Кодексом газорозподільчих систем (абзац 7 пункту 3 глави 4 розділу IX, пункт 6 глави 3 Розділу ХІ) правопорушення у виді відмови від встановлення лічильника має бути зафіксоване оператором ГРМ згідно визначеної процедури з оформленням відповідного документа певної форми і змісту.

Даючи оцінку діям працівників ПАТ «Кременчукгаз» щодо дотримання процедури складання акта про порушення відносно споживача

ОСОБА_4, судами попередніх інстанцій праивльно застосовані положення глави 5 розділу ХІ Кодексу газорозподільчих систем та зроблено обґрунтований висновок щодо допущення останніми порушень щодо його оформлення.

Доводи касаційної скарги є безпідставними, зводяться до переоцінки доказів та не спростовують висновок судів попередніх інстанцій.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів залишає касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки підстави для скасування судових рішень відсутні.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Кременчукгаз» залишити без задоволення.

Рішення Автозаводського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 07 березня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 10 квітня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. П. Курило

В. М.Коротун

М. Є.Червинська