02.10.2018 227/3568/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2018 року м.Добропілля

Добропільський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Хандуріна В.В.,

при секретарі Данилко Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1, в інтересах якого діє ОСОБА_2, до Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Просто» у порядку захисту прав споживачів про визнання частини умов правочину недійсними,

ВСТАНОВИВ:

До суду звернувся ОСОБА_1 з цивільним позовом до ТОВ «Авто Просто» про визнання частини речення пункту 13.3 додатку №2 до договору про надання послуг від 30.04.2010 року №0318316 «за вирахуванням Відступного за відмову від Угоди у розмірі 2(двох) Цілих Чистих внесків», та пунктів 13.4-13.5 включно, недійсними. Мотивуючи свої вимоги тим, що з відповідачем 30.04.2010 року уклав договір № 0318316, та відповідні додатки до нього № 1, 2, 4, 5. Згідно ст.1,2 договору та додатку-1, предметом договору є надання послуг системи АвтоТак, спрямованих на придбання автомобіля «CHERY Tiggo» вартістю 100720,00 грн. у групах з іншими учасниками системи. Зазначає, що відповідач відповідно до ст.3 договору мав певні зобовязання. 20.08.2011 р. угоду було розірвано, що засвідчується копією листа відповідача від 02.09.2011 р., який додано до позовної заяви. Крім того, відповідач гарантував повернення грошових коштів, сплачених ОСОБА_1 у відповідності до приписів ст.13 Додатку 2 до основного договору. Згідно ст.13.3 додатку 2 передбачено, що у разі розірвання договору учаснику повертається сума чистих внесків, внесена ним на виконання договору, за вирахуванням відступного за відмову від Угоди у розмірі 2-х цілих чистих внесків. Починаючи з дати розірвання договору по сьогоднішній день, ОСОБА_1 свої гроші так і не отримав.

Вважає, що частина тексту ст.13.3 додатку 2 до договору, а саме умова, яка викладена у редакції «за вирахуванням відступного за відмову від Угоди у розмірі 2-х цілих чистих внесків» є несправедливою, так як відповідач не має жодного відношення до грошових коштів, які вносяться як чисті внески, так як не є продавцем товару, а лише надає послуги, і сплачені продавцю (третій особі) грошові кошти як плата за товар, тобто на виконання фактично договору купівлі продажу, не можуть без будь-яких правових підстав передаватися особі, яка надає послуги з адміністрування групи. Щодо пунктів 13.4-13.5 ст.13 додатку 2 до договору, якими передбачено, що при поверненні коштів ОСОБА_3 повертає чисті внески, дотримуючись наступних пріоритетів: в першу чергу повертаються кошти учаснику який розірвав угоду з незалежних від нього причин (хвороба, звільнення з роботи та інше) (п.13.4.1); в наступну чергу іншим у черговості подання заяв про розірвання договору (п.13.4.2); потім ті, з ким ОСОБА_3 розірвало угоду (п.13.4.3); у випадку якщо не вистачає коштів у фонді для повної виплати чистих внесків сплачується відповідна частина коштів (п.13.4.5). фактично є такими, що надають право відповідачу не повертати внесені як плату за товар грошові кошти у разі відмови виконувати у подальшому договір, та позбавляють ОСОБА_1 права на отримання будь- якої компенсації. Крім того, виконання вказаних пунктів жодним чином не залежать від позивача, і їх виконання здійснюється на розсуд відповідача без будь - якого контролю з боку учасників групи, що також є несправедливими умовами.

В судове засідання позивач та його представник не зявилися, про місце, час та дату розгляду справи повідомлялися належним чином. В матеріалах справи мається клопотання представника позивача здійснювати розгляд справи без його участі та без участі його довірителя.

Представник відповідача ТОВ «Авто Просто» за довіреністю ОСОБА_4 в судове засідання не зявився, просив розглянути справу за відсутності представника ТОВ «Авто Просто». Надав до суду відзив на позовну заяву, в якому посилався на те, що позивач звернувся до суду з зазначеними вимогами в серпні 2018 року, проте угода №318316 та додатки 1,2,4,5 до неї були укладені між позивачем та відповідачем 30.04.2010 року, тому, на його думку, перебіг позовної давності закінчився 30.04.2013 року, оскільки саме в день підписання угоди позивач довідався або міг довідатись про те, що умови угоди нібито порушують його права. В звязку з чим просять застосувати наслідки спливу позовної давності та відмовити у задоволенні позовної заяви. Надаючі пояснення щодо позовних вимог, зазначили, що між сторонами була укладена угода №318316, укладена в рамках системи послуг з адміністрування фінансових активів для придбання товарів (автомобілів) в групах АвтоТак, яку створено ТОВ «АВТО ПРОСТО». Система встановлює відповідні механізми, які забезпечують придбання кожним із учасників автомобіля шляхом сплати його ціни невеликими щомісячними внесками протягом декількох років. Угоди, які укладаються з клієнтами системи АвтоТак, повністю відповідають діючому законодавству України, а тому при вирішенні спорів між сторонами повинні застосовуватися положення Угоди №318316 та додатків до неї. Укладена між позивачем та відповідачем угода укладена відповідно до норм і положень цивільного законодавства. Угода та додатки до неї були підписані сторонами. Крім цього, у позивача відповідно до п.13.8 ст.13 Додатку №2 до Угоди було сім календарних днів від дати підписання угоди для самостійного повторного ознайомлення з умовами угоди та додатків до неї, та у випадку незгоди з умовами Угоди- для її розірвання. ОСОБА_3 позивач в семиденний термін не звертався до ТОВ «Авто Просто» з заявою про розірвання Угоди №318316 у визначеному порядку, а отже всі умови Угоди були зрозумілі позивачу, він вважав їх вигідними та справедливими по відношенню до себе. Якщо учасник відмовляється від договору необґрунтовано, що є його правом, отримання ТОВ «Авто Просто» компенсації за таку відмову у вигляді відступного не буде порушенням принципу справедливості. З огляду на наведене, вбачається, що в оспорюваній частині Угоди відсутні несправедливі умови в розумінні ст.18 ЗУ «Про захист прав споживачів».

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 30.04.2010 року між сторонами була укладена угода № 0318316, згідно якої відповідач надає послуги, предметом яких є придбання автомобіля через систему «Авто Так». Протягом тривалого часу позивач належно виконував умови вищезазначеної Угоди, тобто сплачував внески та платежі.

20.08.2011 року позивач звернувся до відповідача з вимогою про розірвання угоди, на підставі якої Угоду було розірвано. Згідно ст.4 Угоди, учасник має право її розірвання до моменту отримання автомобіля.

Згідно п.13.1 ст.13 додатку №2 до Угоди учасник, який ще не отримав автомобіль, має право розірвати Угоду за власним бажанням, про що має повідомити ОСОБА_3 в письмовій формі. Поверненню підлягають тільки чисті внески, сплачені за Угодою, з урахуванням положень, викладених в цій статті.

Своїм листом від 02.09.2011 року відповідач повідомив про розірвання Угоди №0318316, при цьому зазначив, що сума коштів, що підлягає до повернення позивачу становить 64210,58 грн., і ТОВ «Авто Просто» здійснює повернення чистих внесків згідно пріоритетів, викладених у п.п. 13.4 13.5 ст.13 Додатку №2 до Угоди та після накопичення необхідної суми коштів у Фонді групи для повернення коштів.

На даний час позивач вважає, що частина тексту ст.13.3 додатку 2 до договору, а саме умова, яка викладена у редакції «за вирахуванням відступного за відмову від Угоди у розмірі 2-х цілих чистих внесків» є несправедливою, так як відповідач не має жодного відношення до грошових коштів, які вносяться як чисті внески, так як не є продавцем товару, а лише надає послуги, і сплачені продавцю (третій особі) грошові кошти як плата за товар, тобто на виконання фактично договору купівлі продажу, не можуть без будь-яких правових підстав передаватися особі, яка надає послуги з адміністрування групи та пунктів 13.4-13.5 ст.13 додатку 2 та просить визнати ці умови недійсними, вважаючи їх несправедливими.

З матеріалів справи вбачається, що під час укладення Угоди ОСОБА_5М отримав примірник Угоди та додатки до неї, які містять опис послуг ТОВ «Авто Просто».

Відповідно до ст. 10 Угоди, підписання цієї Угоди та додатків до неї є підтвердженням факту ознайомлення, розуміння сторонами її умов та згоди сторін з усіма визначеннями, умовами та змістом Угоди й додатків до неї.

Згідно з п. 13.8 ст. 13 додатку №2 до Угоди, учаснику надається 7 днів для того, щоб він міг детально ознайомитися з Угодою та прийняти її чи відмовитись від участі в системі «Авто Так». При цьому, в разі розірвання Угоди протягом семи днів з дати її підписання учаснику повертається сума всіх коштів, внесених ним на рахунок «Авто Просто». Для цього необхідно письмово повідомити ТОВ «Авто Просто» про розірвання Угоди. Однак, як встановлено судом, позивач із заявою про розірвання Угоди в семиденний термін до ТОВ «Авто Просто» не звертався доказів цього суду не надав, що свідчить про його розуміння та згоду з усіма умовами Угоди.

З приводу посилань позивача на визнання частини тексту ст.13.3 додатку 2 до договору та пунктів 13.4-13.5 ст.13 недійсним в звязку з несправедливими умовами, так як відповідач не має жодного відношення до грошових коштів, які вносяться як чисті внески, так як не є продавцем товару, а лише надає послуги, і сплачені продавцю (третій особі) грошові кошти як плата за товар, тобто на виконання фактично договору купівлі-продажу, не можуть без будь-яких правових підстав передаватися особі, яка надає послуги з адміністрування групи, суд приходить до наступних висновків:

15 січня 2013 року ТОВ «Авто Просто» отримало ліцензію на здійснення діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах.

З наведеного вбачається, що законність та відповідність законодавству України укладеного між сторонами у справі договору неможливо ставити під сумнів, оскільки діяльність ТОВ «Авто Просто» перевіряється Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг та нею надано ліцензію на провадження такої діяльності, що виключає можливість визнання частини договору недійсним.

Визначення поняття «несправедливі умови договору» закріплено в ч.2 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

Аналізуючи норму ст.18 вказаного Закону, можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (п.6 ч.1 ст.3, ч.3 ст.509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обовязків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві. (Правові позиції ВСУ постанова від 11.09.2013р. у справі №6-40цс13).

Судом встановлено, що позивач звертався до суду з вимогами про визнання даного правочину недійсним, проте рішенням Добропільського міськрайонного суду від 01.03.2017 р. в задоволенні позовних вимог було відмовлено. Апеляційним судом Донецької області та Верховним Судом України рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 01.03.2017 р. залишено без змін.

Представник відповідача у своєму відзиві також зазначає, що позивач звернувся до суду з даними вимогами після перебігу позовної давності, просив відмовити в задоволенні позову в звязку із спливом позовної давності, відносно змісту позовних вимог зазначає, що умови надання позивачеві послуг на підставі угоди та інформація про ці послуги викладені детально і ясно в Угоді та Додатках до неї, тому позивач мав повну і достовірну інформацію про послуги відповідача та порядок їх надання.

Згідно ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Статтею 10 Угоди передбачено, що підписання цієї угоди та додатків до неї є свідченням факту ознайомлення, розуміння сторонами та згоди сторін з усіма визначеннями, умовами та змістом угоди та додатками до неї.

Позивач ОСОБА_1 був ознайомлений з умовами Угоди, всіма істотними обставинами та наслідками її підписання, що підтверджується його особистим підписом.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав і з наслідками, передбаченими законом.

У зв'язку з викладеним, суд вважає, що відсутні підстави, передбачені ст. 203 ЦК України, для визнання оспорюваного правочину недійсним.

Крім того, положеннями угоди передбачено, що у випадку розірвання угоди повернення сплачених чистих внесків відбувається в порядку черговості, за якими пріоритет надається тому учаснику системи, який перший звернувся до ТОВ «Авто Просто» з заявою про розірвання угоди, у розмірі, визначеному в п. 13.4, 13.4.2 Додатку №2 до Угоди №0318316.

Отже, судом встановлено, що порядок і строк повернення внесків, сплачених учасниками системи, які розірвали угоду, визначений в угоді, тобто повернення коштів позивачу повинно відбутися після повернення коштів іншим учасникам, які розірвали угоди раніше позивача.

Позивачем не надано суду жодного належного та допустимого доказу на підтвердження порушення його прав, враховуючи визначену ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» сукупність ознак, необхідних для визнання зазначених ним умов договору несправедливими.

Відповідно до ст.257 ЦК України, позовна давність установлюється тривалістю в 3 роки.

Відповідно до ст.261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідач у відзиві зазначив, що позивач пропустив строк позовної давності відповідно до ст.257 ЦК України, оскільки позивач підписав Угоду 30.04.2010 року, відповідно до якої надавалось 7 днів для ознайомлення з умовами, тому позивач міг дізнатися про те, що умови Угоди нібито порушують його права ще тоді, коли вона укладалась, а до суду за захистом свого права звернувся лише 21.08.2018 року тобто зі спливом понад 8 років, що є значним пропуском позовної давності. Із вказаними доводами відповідача суд погоджується.

За таких обставин, керуючись приписами ч.ч. 4,3 ст.267 ЦК України, враховуючи прохання відповідача про застосування позовної давності, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову, окрім названих судом, також і за цих підстав.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 203, 215, 257, 627, 638 ЦК України, відповідно до ст.ст.12, 13, 81, 141, 211, 247, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1, в інтересах якого діє ОСОБА_2, до Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Просто» у порядку захисту прав споживачів про визнання частини умов правочину недійсними - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку учасниками справи, а також особами, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обовязки, повністю або частково шляхом подання письмової апеляційної скарги безпосередньо до Апеляційного суду Донецької області або через Добропільський міськрайонний суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Головуючий суддя В.В. Хандурін

02.10.2018