Справа № 727/8376/18
Провадження № 2/727/1590/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е МУ К Р А Ї Н И

(ЗАОЧНЕ)

17 жовтня 2018 року Шевченківський районний суд м. Чернівці в складі:

головуючого судді -Літвінова О.Г.

при секретарі -Чорней І.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Шевченківського районного суду м. Чернівці цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом визнання особи такою що втратила право користування житловим приміщенням,-

В С Т А Н О В И В:

10 серпня 2018 року, позивач звернулась до Шевченківського районного суду м. Чернівці з позовною заявою до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом визнання особи такою що втратила право користування житловим приміщенням.

В позові посилається на те, що з відповідачем ОСОБА_2, позивач перебувала у шлюбі з 14 травня 1993 року по 17 грудня 2016 року, що підтверджується рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці, у цивільній справі № 727/9079/16-ц, рішення набрало законної сили 17.12.2016 року.

Перебуваючи у шлюбі на підставі договору купівлі - продажу набули у спільну власність квартиру АДРЕСА_1.

З 2008 року позивач із відповідачем фактично припинили подружні стосунки і відповідач переїхав проживати до помешкання іншої жінки.

Рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці, у цивільній справі № 727/6472/17, яке набрало законної сили 07 серпня 2017 року, визначено частки у спільному майні, право власності відповідача на частку у спільному майні припинено і визнано право власності квартиру АДРЕСА_1, за позивачем одноособово.

Право власності на квартира АДРЕСА_1, зареєстровано в Державному реєстрі прав на нерухоме майно, що підтверджується витягом з Державного реєстру прав на нерухоме майно.

Квартира загальною площею 42,4 кв. метра складається з двох житлових кімнат. В квартирі зареєстровані колишній чоловік - відповідач ОСОБА_2, син ОСОБА_3 - ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_1, що підтверджується довідкою про склад сім'ї, № 32 від 03 серпня 2018 року.

З 2008 року позивач із відповідачем фактично припинили подружні стосунки, син залишився проживати зі позивачкою, а відповідач переїхав проживати до помешкання іншої жінки. Переїжджаючи до іншого помешкання відповідач забравши всі свої речі і до квартири він більше не навідувався жодного разу з часу переїзду, з нашим спільним сином спілкувався дуже рідко і вдома його ніколи не навідував.

Той факт, що відповідач не проживає в квартирі АДРЕСА_1 підтверджується актом від 02 серпня 2018 року наданого ОСББ «Стрийська 1» із якого вбачається, що гр. ОСОБА_2 не проживає за вказаною адресою більше десяти років, його власних речей в помешканні немає.

Ніяких перепон в користуванні жилою площею в квартирі АДРЕСА_1, відповідачу ніколи не чинили, а з його боку будь яких спроб проживати в квартирі не було.

Зважаючи на те, що відповідач вже довгий час фактично проживає за іншою адресою, залишається користувачем квартири, що перебуває у приватній власності позивача, оскільки не знявся з реєстрації у відділі громадянства, імміграції та реєстрації в Шевченківського відділі ДМС.

За таких обставин, позивач змушена постійно нести додаткові витрати по утриманню свого майна, шляхом внесення значної суми коштів до бюджету у вигляді плати за користування квартирою, по утриманню будинку та прибудинкової території, оскільки відповідач вважається особою, що фактично продовжує користуватись житлом. А також це порушує права, як власника у праві розпоряджатися своїм приватним майном на власний розсуд.

На момент подання позовної заяви відповідач не проживає в квартирі більше одного року, його власних речей або майна в моєму помешканні немає.

Будь - якої домовленості, усної чи письмової про збереження за відповідачем житлової площі за період його відсутності не існує.

Тому вважає, що на підставі вищенаведеного, відповідач має бути визнаними судом таким, що втратив право користування житловою площею в квартирі АДРЕСА_1.

Зважаючи на вище наведене, просить ухвалити рішення яким усунути перешкоди у користуванні власністю, шляхом визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням в квартирі АДРЕСА_1.

В судове засідання позивач не з'явився, проте від неї надійшла заява про розгляд справи у її відсутності, просить позовні вимоги задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує.

Відповідач в судове засідання не з'явився, будучи належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду справи, відомостей про поважність причини неявки суду не надав.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають задоволенню.

Відповідно до положень ст.ст.12,13,81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що з відповідачем ОСОБА_2, позивач перебувала у шлюбі з 14 травня 1993 року по 17 грудня 2016 року, що підтверджується рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці, у цивільній справі № 727/9079/16-ц, рішення набрало законної сили 17.12.2016 року.

Перебуваючи у шлюбі на підставі договору купівлі - продажу набули у спільну власність квартиру АДРЕСА_1.

З 2008 року позивач із відповідачем фактично припинили подружні стосунки і відповідач переїхав проживати до помешкання іншої жінки.

Рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці, у цивільній справі № 727/6472/17, яке набрало законної сили 07 серпня 2017 року, визначено частки у спільному майні, право власності відповідача на частку у спільному майні припинено і визнано право власності квартиру АДРЕСА_1, за позивачем одноособово.

Право власності на квартира АДРЕСА_1, зареєстровано в Державному реєстрі прав на нерухоме майно, що підтверджується витягом з Державного реєстру прав на нерухоме майно.

Квартира загальною площею 42,4 кв. метра складається з двох житлових кімнат. В квартирі зареєстровані колишній чоловік - відповідач ОСОБА_2, син ОСОБА_3 - ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_1, що підтверджується довідкою про склад сім'ї, № 32 від 03 серпня 2018 року.

З 2008 року позивач із відповідачем фактично припинили подружні стосунки, син залишився проживати зі позивачкою, а відповідач переїхав проживати до помешкання іншої жінки. Переїжджаючи до іншого помешкання відповідач забравши всі свої речі і до квартири він більше не навідувався жодного разу з часу переїзду, з нашим спільним сином спілкувався дуже рідко і вдома його ніколи не навідував.

Той факт, що відповідач не проживає в квартирі АДРЕСА_1 підтверджується актом від 02 серпня 2018 року наданого ОСББ «Стрийська 1» із якого вбачається, що гр. ОСОБА_2 не проживає за вказаною адресою більше десяти років, його власних речей в помешканні немає.

Ніяких перепон в користуванні жилою площею в квартирі АДРЕСА_1, відповідачу ніколи не чинили, а з його боку будь яких спроб проживати в квартирі не було.

Зважаючи на те, що відповідач вже довгий час фактично проживає за іншою адресою, залишається користувачем квартири, що перебуває у приватній власності позивача, оскільки не знявся з реєстрації у відділі громадянства, імміграції та реєстрації в Шевченківського відділі ДМС.

Відповідно до вимог ч. 1ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Тобто позивач вправі самостійно вирішувати питання взяття на реєстрацію та зняття з реєстрації фізичних осіб у житловому приміщенні, користуватися житлом, яке належить на праві приватної власності.

Так, у відповідності зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, зокрема шляхом усунення перешкод у здійсненні користування майном особами, в яких відпали законні підстави для такого користування.

Конституцією України(ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст.316,317,319,321 ЦК України).

За таких обставин, позивач змушена постійно нести додаткові витрати по утриманню свого майна, шляхом внесення значної суми коштів до бюджету у вигляді плати за користування квартирою, по утриманню будинку та прибудинкової території, оскільки відповідач вважається особою, що фактично продовжує користуватись житлом. А також це порушує права, як власника у праві розпоряджатися своїм приватним майном на власний розсуд.

На момент подання позовної заяви відповідач не проживає в квартирі більше одного року, його власних речей або майна в моєму помешканні немає.

Будь - якої домовленості, усної чи письмової про збереження за відповідачем житлової площі за період його відсутності не існує.

Тому вважає, що на підставі вищенаведеного, відповідач має бути визнаними судом таким, що втратив право користування житловою площею в квартирі АДРЕСА_1.

Згідно до вимог ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно зазначених норм закону, враховуючи те, що відповідач фактично, у спірній квартирі не проживає фактично з 2008 року, а у позивача виникають проблеми з сумами надмірно сплачених комунальних послуг і дані обставини наносять позивачу значних фінансових витрат, створюють перешкоди в користуванні та розпорядженням власністю, то суд приходить до висновку про необхідність захисту прав позивача на користування та розпорядженням своїм майном, шляхом визнання відповідача такими, що втратив право на користування житловим приміщенням в квартирі АДРЕСА_1.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.317,379,391,391,405 ЦК України, ст.ст.19,89,95,141,258,259,263,264,265,268,280-282 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням- задовольнити.

Усунути перешкоди у користуванні власністю, шляхом визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням в квартирі АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати в розмірі 704,80 грн..

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Чернівецької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

СУДДЯ Літвінова О.Г.