Миколаївський районний суд Миколаївської області
Справа № 480/1611/18
Провадження № 2-о/480/56/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 жовтня 2018 року Миколаївський районний суд Миколаївської області у складі:

головуючого судді - Войнарівського М.М.,

при секретарі - Трифоновій І.О.,

за участю заявника ОСОБА_1А-огли

представника заінтересованої особи ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 за Агарза огли,заінтересована особа :Управління Державної Міграційної Служби України в Миколаївській області про встановлення факту проживання на території України,-

В С Т А Н О В И В :

Заявник ОСОБА_1 за Агарза огли звернувся до суду з заявою про встановлення факту проживання на території України станом на 1987 р., що необхідно йому для отримання громадянства його брату ОСОБА_3. Посилаючись на те, що він проживає на території України з 1987 року, постійно. З 04.08.1987 року мешкав на території України, м.Миколаїв, вул.Декабристів,41 в гуртожитку заводу Кристал, де працював пакувальником до 1988 року, з того ж року поступив працювати на ЧСЗ цех 48, де працював скловаром до 1991 року. З 1991 року мешкав і працював постійно по теперішній час АДРЕСА_1. Також зазначив,що починаючи з 1987 року і по сьогоднішній день нікуди не виїжджав за межі України і не змінював адресу свого місця проживання. Таким чином на думку заявника, є підтвердження його проживання на території України.

В судовому засіданні заявник , заяву підтримав, просив задовольнити.

Представник Управління Державної Міграційної служби України в Миколаївській області проти задоволення заяви не заперечувала,покладалася на розсуд суду.

Суд, заслухавши пояснення заявника, представника заінтересованої особи, покази свідків, встановив наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені юридичні факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

У заяві фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, повинно бути зазначено причини неможливості одержання документів, що посвідчують цей факт, і до заяви додається довідка про неможливість відновлення втрачених документів (ч. 2 ст. 318 ЦПК України).

В ході розгляду справи було встановлено,що ОСОБА_1 за Агарзи огли дійсно зареєстрований в ІНФОРМАЦІЯ_1,що підтверджується довідкою Виконавчого комітету Веснянської сільської ради №640 від 24.05.2018 року,з даної довідки також вбачається, що відповідно до запису по господарської книги заявник ОСОБА_1 за Агарзи огли зареєстрований та проживає за вищевказаною адресою з 1991року(а.с.5).

Крім того факт постійного проживання на території України по теперішній час також підтверджується пенсійним посвідченням, серія АА ББ №057633 від 19.04.2016 року, свідоцтвом про народження дитини від 12.11.2003 року, посвідченням водія.

Дану обставину також в судовому засіданні підтвердили свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_5.

Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 5 «Про судову практику про справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення» в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян.

Відповідно до п.п. 1), 2) ч. 1 ст. 3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є, зокрема усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України постійно проживали на території України, а також особи, які проживали в Україні і не були громадянами інших держав станом на 24 серпня 1991 року або прибули в Україну на постійне проживання після 13 листопада 1991 року, що має підтверджуватись документами про прописку.

Зокрема, за ч.ч. 1, 7 ст. 8 Закону України «Про громадянство України» на набуття громадянства України за територіальним походженням має право особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу ІНФОРМАЦІЯ_2, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов'язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України.

Для набуття громадянства за територіальним походженням не є обов'язковою умова про не перебування особи в іноземному громадянстві. Його може набути й іноземець, який узяв зобов'язання припинити іноземне громадянство. Датою набуття громадянства України у передбачених цією статтею випадках є дата реєстрації набуття особою громадянства України.

Відповідно до п. 25 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України і виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215 (далі по тексту - Порядок), для оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням особа, яка постійно проживала до 24 серпня 1991 року на території, що стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України» або на інших територіях, що входили під час постійного проживання особи до складу ІНФОРМАЦІЯ_2, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР) (частина перша ст. 8 Закону), подає документи, передбачені підпунктами «а» - «в» п. 24 цього Порядку, а також документ, що підтверджує факт постійного проживання особи на зазначених територіях.

Постійне місце проживання - це місце проживання на території будь-якої держави не менше одного року громадянина, який не має постійного місця проживання на території інших держав і має намір проживати на території цієї держави протягом будь-якого строку, не обмежуючи таке проживання певною метою, і за умови, що таке проживання не є наслідком виконання цією особою службових обов'язків або зобов'язань за договором (контрактом) (ст. 1 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»).

Пунктом 44 Порядку визначено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання чи народження особи до 24 серпня 1991 року на території, що стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України» або на інших територіях, що входили під час постійного проживання особи до складу ІНФОРМАЦІЯ_2, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), або документів, що підтверджують відповідні родинні стосунки, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду.

Враховуючи те, що факт реєстрації місця проживання ОСОБА_1 за Агарза огли в період саме з 1991р. встановлений та підтверджений належними та допустимими доказами, суд приходить до висновку про часткове задоволення вимог заяви.

Керуючись ст.. 315,318 ЦПК України , суд

В И Р І Ш И В :

Заяву ОСОБА_1 за Агарза огли, заінтересована особа :Управління Державної Міграційної Служби України в Миколаївській області про встановлення факту проживання на території України,- задовольнити частково.

Встановити факт проживання ОСОБА_1 за Агарза огли,(23.12.1958року народження,уродженця ІНФОРМАЦІЯ_3, Азербайджан,зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) на території України станом на 24 серпня 1991року і по теперішній час.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 273 ЦПК України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до ст. 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду ; 2) на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом пятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Згідно з положеннями ст. 355 ЦПК України апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_6

16.10.2018