Справа № 275/441/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 вересня 2018 року смт. Брусилів

Брусилівський районний суд Житомирської області в складі:

головуючої судді Данилюк О. С.

за участю секретаря с/з Марієвської Н.А.,

відповідача ОСОБА_2, представника відповідача адвоката ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Брусилів цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_5, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Товариство з додатковою відповідальністю «Страхове Товариство «Домінанта», про відшкодування матеріальних та моральних збитків, завданих злочином, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до відповідачів про відшкодування матеріальних та моральних збитків, завданих злочином. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що 03.09.2015 року близько 21 години 05 хвилин ОСОБА_2 керував технічно справним автомобілем MAN LE 12.220, реєстраційний номер НОМЕР_1, який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу належить на праві власності громадянину ОСОБА_6. Рухаючись вказаним транспортним засобом у напрямку м. Житомир 76 км + 400 м автодороги Київ - Чоп в Брусилівському районі Житомирської області, в порушення вимог п. 2.3 (б) Правил дорожнього руху України проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, в порушення вимог п. 10.1 згаданих Правил перед зміною напрямку руху не переконався у тому, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, в порушення вимог п. 13.1 вказаних вище Правил не дотримався безпечного інтервалу, виїхав на праве по ходу руху узбіччя, яке відповідно до вимог п. 1.10 цих же Правил використовується для руху пішоходів та не призначене для руху транспортних засобів, внаслідок чого допустив наїзд на пішохода ОСОБА_7, який стояв на вищевказаному узбіччі. Внаслідок даної дорожньо-транспортної події пішохід ОСОБА_7 отримав тілесні ушкодження, від яких цього ж дня помер в Брусилівській ЦРЛ.

Таким чином, своїми необережними діями, які виразились в порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили смерть потерпілого ОСОБА_7, ОСОБА_2 скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286 КК України.

Відповідно до ч. 6 ст. 55 КПК України позивач ОСОБА_4, як дружина загиблого ОСОБА_7, визнана потерпілою у зазначеному кримінальному провадженні. З ОСОБА_7 вона перебувала в офіційно зареєстрованому шлюбі з 17 жовтня 1987 року. Тому кримінальним правопорушенням, яке скоїв ОСОБА_2, їй було завдано значну моральну та матеріальну шкоду.

Крім того, вважає, що власник автомобіля MAN LE 12.220, реєстраційний номер НОМЕР_1, яким керував та скоїв кримінальне правопорушення водій ОСОБА_8, ОСОБА_6 як власник джерела підвищеної небезпеки забов'язаний нести матеріальну відповідальність по відшкодуванню завданої шкоди джерелом підвищеної небезпеки.

Вказала, що у зв'язку з трагічною, передчасною загибеллю чоловіка ОСОБА_7, вона понесла витрати, пов'язані з його похованням та спорудженням надгробного пам'ятника, а саме: витрати на організацію поховання ( труна, одяг, ритуальні приладдя, місце поховання тощо) у розмірі 14 879 гривень; спорудження надгробного пам'ятника у розмірі 19 000 гривень; витрати на поминальний обід, як невід'ємну частину українських поховальних традицій, у розмірі 11 038 гривень.

Загальна сума витрат, пов'язаних із похованням та спорудженням надгробного пам'ятника її чоловіку, у сукупності становить 44 917 гривень.

Крім того, зазначила, що у з'язку з досудовим розслідуванням кримінального провадження їй та її представнику адвокату ОСОБА_9 неодноразово приходилось з'являтися до слідчого СУ ГУНП в Житомирській області, в апеляційний суд Житомирській області, Корольовський районний суд м. Житомира, і кожен раз долати відстань від м. Дніпро до м. Житомир. На придбання проїзних білетів на потяг, придбання бензину для заправки автомобіля, коли білетів на потяг неможливо було придбати, потерпіла ОСОБА_4 витратила кошти у розмірі 13 275 гривень.

Крім того, вважає, що скоєним ОСОБА_8 злочином їй спричинена моральна шкода, яка виразилась у наступному: передчасної смерті та безповоротної втраті її коханого чоловіка, смерть якого залишив невідворотний слід горя, стражданнях та нескінченому болю у її серці та душі, який поклав надзвичайно важкий психологічний тягар. Зі смертю чоловіка в житті позивачки змінився спокійний та щасливий уклад її життя. До того ж вона пенсіонерка, яка залишилась без підтримки з боку чоловіка, як моральної, так і матеріальної, їх сім'я жила за рахунок заробітку чоловіка, а зараз їй приходиться жити на одну пенсію та економити як в харчах, так і в ліках. Раптова загибель її чоловіка невідворотно вплинула на стан її здоров'я та лише завдяки чималим зусиллям оточуючих і вчасно наданій медичній допомозі та тривалому лікуванні вона не була позбавлена власного життя. Зазначені події суттєво вплинули на її психологічне та фізичне здоров'я, що виразилося у сильних душевних стражданнях та загострення хворіб, якими вона страждає.

Враховуючи наведені обставини та обсяг душевних та психічних страждань, завданих внаслідок втрати рідної людини, характер та тривалість немайнових втрат, порушення нормальних життєвих зв'язків, які продовжуються до сьогоднішнього дня, погіршення її матеріального стану, та виходячи із загальних засад розумності, виваженості та справедливості, позивачка просила суд спричинену їй як потерпілій моральну шкоду стягнути у розмірі 350 000 гривень.

Отже, позивачка просить стягнути з відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_6 солідарно на її користь завдану їй матеріальну шкоду в розмірі 58 192 гривни іта моральну шкоду в розмірі 350 000 гривень.

15 травня 2017 року представник позивачки ОСОБА_4 ОСОБА_6 подав заяву про збільшення позовних вимог, зазначивши, що потерпілою (позивачем) ОСОБА_4 по кримінальному провадженню № 0000186 за обвинуваченням ОСОБА_2 у вчиненні кримінального злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, на досудовому слідстві був заявлений цивільний позов на суму 408 192 гривні. Після заявлених позивних вимог потерпіла ОСОБА_10 неодноразово викликалась в якості потерпілої разом з її представником ОСОБА_9 до Брусилівського районного суду Житомирської області в смт. Брусилів. На придбання проїзних квитків на потяг потерпілій ОСОБА_4 були втрачені кошти в сумі 1436, 26 гривень. Крім того, в той час, коли придбати проїзні квитки не було можливості за їх відсутності, потерпіла була вимушена наймати автомобіль для поїздки на судове засіданні до м. Брусилів, та витрачати кошти на заправку автомобіля, в судові засідання, а саме яке відбулося 19 вересня 2016 року, - 1706 гривень, в судове засідання, яке відбулося 16 листопада 2016 року, - 1512 гривень, в засідання, яке відбулося 30 січня 2017 року, - 2163 гривні, в засідання, яке відбулося 07 квітня 2017 року, - 2295 гривень, в засідання, яке відбулося 27 квітня 2017 року, - 2109 гривень, а всього було затрачено - 11 221,26 гривень. Отже, потерпіла ОСОБА_4 затратила кошти на поїздки до Брусилівського районного суду Житомирської області в сумі - 11221,26 гривень.

Просив прийняти уточнений цивільний позов позивача на суму 11221 гривень 26 копійок та стягнути з відповідачів солідарно на користь позивача завдану їй матеріальну шкоду в розмірі 69413 гривень 26 копійок та моральну шкоду в розмірі 350000 гривень.

Відповідачем ОСОБА_2 було подано відзив на позовну заяву ОСОБА_4, за змістом якого дійсно 03.09.2015 року на автодорозі Київ-Чоп сталася ДТП за участю автомобіля Ман, що належить ОСОБА_6 під керуванням відповідача ОСОБА_2, та чоловіка позивачки ОСОБА_7, в результаті якої останній помер від отриманих травм в Брусилівській центральній районній лікарні Житомирської області.

При цьому ОСОБА_2 вважає, що як водій автомобіля під час керування ним, мав відповідні посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, керував ним з дозволу його власника. Тобто в даному випадку відповідальність за шкоду життю ОСОБА_7, спричинену джерелом підвищеної відповідальності, може нести лише він, як водій автомобіля, який на законних підставах використовував автомобіль під час ДТП, а не власник авто.

Крім того, зазначив, що цивільна відповідальність водія авто на момент вказаної ДТП була застрахована в страховій компанії "ДОМІНАНТА", що підтверджується страховим полісом № АІ/5425025 від 08.01.2015р.

Тому вважає, що матеріальну та завдану моральну шкоду позивачці повинна відшкодовувати страхова компанія. Він же має нести матеріальну відповідальність лише у разі недостатності суми страхової виплати.

Крім того, вважає, що у відповідності зі ст. 1193 ЦК України сума відшкодування за спричинену внаслідок вказаної ДТП шкоду має бути зменшена, оскільки учасник дорожнього руху ОСОБА_7 (померлий) знехтував безпекою руху, грубо порушивши ПДР України, а саме п. 9.9-9.11 та п.15.4, оскільки перебував на обочині автодороги в темну пору доби без виділення себе будь-яким способом та свого транспортного засобу світловими покажчиками (аварійка, стоп-сигнали, спеціальні фонарі, тощо).

До того ж при розгляді даного позову просив суд врахувати, що станом на сьогоднішній день він офіційно не працює та не отримує будь-яких інших доходів. Його дружина також вимушено не працює, оскільки здійснює постійний догляд за їх малолітньою дитиною-інвалідом та отримує лише соціальну допомогу від держави. Тому стягнення в рахунок відшкодування спричиненої шкоди суми, яку просить позивачка, поставить його у скрутне матеріальне становище.

Враховуючи вищенаведене, просив в позові ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином, відмовити.

Представник позивача ОСОБА_9 подав до суду відповідь на відзив відповідача ОСОБА_2, в якій зазначив, що оскільки ОСОБА_2 не надав до суду договорів підряду, оренди тощо на право володіння транспортним засобом, а саме MAN LE 12.220, реєстраційний номер НОМЕР_1, який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу належить ОСОБА_6, тому останній має солідарно з водієм ОСОБА_2 нести матеріальну відповідальність за спричинене ДТП. Крім того, зазначив, що вироком Брусилівського районного суду Житомирської області від 29.08.2017р. стягнуто на користь потерпілої ОСОБА_4 солідарно з ОСОБА_6 та ОСОБА_2 спричинену ДТП матеріальну шкоду, що є неоспорюваним доказом відшкодування шкоди і додаткового доказування не потребує.

Крім того, вважає, що право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, що завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинено чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб.закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов»язує одержати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування в деліктному зобов»язанні. Таким чином, вважає, що потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов»язань - деліктному та договірному. Він вільно на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхоми звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених ст. 1194 ЦК України підстав. Потерпілий може відмовитись від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування від особи, яка її завдала. Просив позов ОСОБА_4 задовольнити у повному обсязі та врахувати, що дотепер спричинена шкода відповідачами не відшкодована, та останні навіть не намагались це зробити.

Ухвалою Брусилівського районного суду Житомирської області від 12.03.2018р. у вказаній цивільній справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Брусилівського районного суду Житомирської області від 20.06.2018р. за клопотанням відповідача ОСОБА_2 в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, залучено Товариство з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «Домінанта».

Ухвалою Брусилівського районного суду Житомирської області від 20.07.2018р. підготовче провадження у вказаній цивільній справі закрито та справу призначено до розгляду в судовому засіданні.

В судове засідання позивач ОСОБА_4та її представник адвокат ОСОБА_9 не з»явились, подали до суду заяву, згідно якої вимоги уточненої позовної заяви підтримали повністю, просили суд їх задовольнити у повному обсязі та справу розглянути в їх відсутність (а.с. 62).

Відповідач ОСОБА_2 та його представник адвокат ОСОБА_3 в судовому засіданні проти задоволення позову ОСОБА_4 у повному обсязі заперечували з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. При цьому відповідач ОСОБА_2 зазначив, що згоден відшкодовувати лише ту суму, яка буде перевищувати страхове відкодування. При цьому суму спричиненої позивачці моральної шкоди вважає необгрунтованою.

Відповідач ОСОБА_5, а також представник третьої особи Товариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «Домінанта» в судове засідання не з»явились, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про причини неявки до суду не повідомили.

Суд, вислухавши пояснення відповідача ОСОБА_2 та його представника, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Встановлено, що 03.09.2015 року близько 21 години 05 хвилин ОСОБА_2, керуючи технічно справним автомобілем MAN LE 12.220, реєстраційний номер НОМЕР_1, та рухаючись у напрямку м. Житомир 76 км + 400 м автодороги Київ - Чоп в Брусилівському районі Житомирської області, в порушення вимог п. 2.3 (б) Правил дорожнього руху України проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, в порушення вимог п. 10.1 згаданих Правил перед зміною напрямку руху не переконався у тому, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, в порушення вимог п. 13.1 вказаних вище Правил не дотримався безпечного інтервалу, виїхав на праве по ходу руху узбіччя, яке відповідно до вимог п. 1.10 цих же Правил використовується для руху пішоходів та не призначене для руху транспортних засобів, внаслідок чого допустив наїзд на пішохода ОСОБА_7, який стояв на вищевказаному узбіччі. Внаслідок даної дорожньо-транспортної події пішохід ОСОБА_7 отримав тілесні ушкодження, від яких цього ж дня помер в Брусилівській ЦРЛ.

Вироком Брусилівського районного суду Житомирської області від 29.08.2017р. ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, внаслідок якого загинув ОСОБА_7 При цьому з вироку суду вбачається, що позивач ОСОБА_4, як дружина загиблого ОСОБА_7, визнана потерпілою та цивільним позивачем у вказаному кримінальному провадженні (а.с. 3-5).

Також з вироку суду від 29.08.2017р. встановлено та не заперечувалось сторонами, що власником автомобіля MAN LE 12.220, реєстраційний номер НОМЕР_1, згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу є ОСОБА_6

При цьому ОСОБА_5 09.01.2015р. строком на один рік з Товариством з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «Домінанта» укладно договір обов»язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, де забезпеченим транспортним засобом є автомобіль MAN LE 12.220, реєстраційний номер НОМЕР_1 (а.с .97).

Ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 12.02.2018р. вирок Брусилівського районного суду Житомирської області від 29.08.2017р. щодо ОСОБА_2 в частині вирішення цивільного позову скасовано з призначенням нового розгляду в порядку цивільного судочинства в суді першої інстанції (а.с. 1-2).

Крім того, встановлено, що позивачкою ОСОБА_4 у зв»язку з загибеллю чоловіка ОСОБА_7 понесені витрати на організацію поховання ( труна, одяг, ритуальні приладдя, місце поховання тощо) у розмірі 14 879 гривень; спорудження надгробного пам'ятника у розмірі 19 000 гривень; витрати на поминальний обід у розмірі 11 038 гривень (а.с. 45-49).

Згідно ч. 1 ст. 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Згідно ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

При цьому згідно ч. 1 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з користанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебез- печних та інших речовин, утриманням ликих звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

До того ж згідно п. 2.2 Постанови КМУ № 1306 від 10.10.2001 року « Про правила дорожнього руху», в редакції, чинній на момент даної ДТП, власник транспортного засобу, а також особа, яка використовує такий транспортний засіб на законних підставах, можуть передавати керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб.

Як роз»яснив у п. 6 своєї Постанови від 01.03.2013 № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (п. 2.2 Правил дорожнього руху України).

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримніального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов»язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Аналізуючи наведені правові норми, а також встановлені обставини в сукупності, суд приходить до висновку, що саме ОСОБА_2, який керував автомобілем MAN LE 12.220, реєстраційний номер НОМЕР_1, маючи при собі реєстраційний документ на цей транспортний засіб, та який скоїв 03.09.2015 року ДТП, внаслідок якої загинув ОСОБА_7, має відповідати за правові наслідки цієї пригоди, в тому числі повинен відшкодовувати спричинену внаслідок даної пригоди шкоду.

При цьому солідарні вимоги до ОСОБА_6 як до власника автомобіля MAN LE 12.220, реєстраційний номер НОМЕР_1, на думку суду, не грунтуються на законі.

Ст. 1201 ЦК України передбачено, що особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, забов'язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам'ятника, ці витрати. Допомога на поховання, одержана фізичною особою, яка зробила ці витрати, до суми відшкодування шкоди не зараховується.

Згідно ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у -душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів.

Відповідно до ч. 2 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім'єю.

Разом з тим, згідно ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов»язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою ( страховим відшкодуванням).

Згідно ст. 6 ЗУ « Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин (надалі - Закон), страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

Статтею 22.1. вказаного Закону передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

При цьому згідно ст. 23.1 Закону шкодою, заподіяною життю та здоров'ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, серед іншого є моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; шкода, пов'язана із смертю потерпілого.

Відповідно до ст. 27.3. Закону страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.

Статтею 27.4. Закону передбачено, що страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам'ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред'явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Згідно статті 12.2. Закону франшиза при відшкодуванні шкоди, заподіяної життю та/або здоров'ю потерпілих, не застосовується.

З врахуванням наведених вимог закону, враховуючи позовні вимоги ОСОБА_4 щодо понесення витрат на організацію поховання ( труна, одяг, ритуальні приладдя, місце поховання тощо) у розмірі 14 879 гривень; спорудження надгробного пам'ятника у розмірі 19 000 гривень, а також встановлений на момент настання страхового випадку розмір мінімальної заробітної плати ( 1218 гривень), з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 в рахунок відшкодування витрат, пов»язаних з організацією поховання ОСОБА_7 та спорудження надгробного пам»ятника, підлягає стягненню 19 263 гривні ( 33879 грн. (витрати, понесені позивачкою ОСОБА_4) - 14616 грн. (страхове відшкодування, передбачене ЗУ « Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Щодо відшкодування моральної шкоди суд, враховуючи вимоги ст. ст. 23, 1168 ЦК України, ту обставину, що внаслідок смерті чоловіка у даній дорожньо-транспортній пригоді потерпіла ОСОБА_4 зазнала негативних, невідворотних змін у своєму житті та перенесла значні душевні страждання, дотримуючись принципів розумності та справедливості, а також враховуючи суму передбаченого законом страхового відшкодування спричиненої моральної шкоди (14616 грн.), вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_2 на її користь 150000 грн. на відшкодування спричиненої моральної шкоди, таким чином частково задовольнивши вимоги позивачки.

При цьому суд вважає за необхідне відмовити ОСОБА_4 у відшкодуванні витрат на поминальний обід у розмірі 11 038 гривень через наступне.

Так, стаття 2 Закону України «Про поховання та похоронну справу» визначає поховання померлого як комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечить законодавству.

Під комплексом заходів та обрядових дій розуміється, зокрема, організація поховання померлого і проведення у зв'язку з цим ритуальних послуг відповідно до місцевих умов.

Тобто, виходячи із визначення поняття поховання, відповідно до закону, до таких витрат можна віднести ті, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом у могилу.

Отже, витрати на проведення поминальних обідів, які проводяться після поховання, не відносяться до витрат на поховання

Не підлягають також відшкодуванню витрати ОСОБА_4, пов»язані з її явкою та явкою її представника до суду, оскільки відповідно до ст. 138 ЦПК України в діючій на даний час редакції та ст. 85 ЦПК України в редакції, що діяла на момент заявлення вказаних вимог, витрати, пов»язані з переїздом до іншого населеного пункту сторін та їх представників, а також найманням житла, несуть сторони.

Також суд вважає безпідставними доводи, викладені у відповіді на відзив представника позивачки щодо абсолютного права потерпілого при наявності у особи, яка керувала транспортним засобом та спричинила потерпілому шкоду внаслідок такого керування, страхового поліса обов»язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів вільно на власний розсуд обирати спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхоми звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених ст. 1194 ЦК України підстав, оскільки, на думку суду, покладення обов»язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на особу, майнова відповідальність якої застрахована, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності.

До аналогічних висновків дійшла Велика Палата Верховного суду у своїй постанові від 04.07.2018р. у справі № 755/18006/15-ц, відступивши від висновку, сформованого ВСУ у постанові від 23.12.2015 року у справі № 6-2587цс15.

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальних та моральних збитків, завданих злочином, підлягають частковому задоволенню, позовні ж вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_5 задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись, ст. ст. 23, 1166, 1167, 1168, 1187, 1194, 1201, Законом України « Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» ст. ст. 12, 13, 76, 80, 81, 82, 263, 264, 265, 268, 280 -281 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Товариство з додатковою відповідальністю «Страхове Товариство «Домінанта», про відшкодування матеріальних та моральних збитків, завданих злочином, - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (проживаючого АДРЕСА_1) на користь ОСОБА_4 (проживаючої АДРЕСА_2) в рахунок відшкодування витрат, пов'язаних із похованням та спорудженням надгробного пам'ятника, 19 263 гривні, в рахунок відшкодування спричиненої моральної шкоди 150000 гривень, а всього 169 263 (сто шістдесят дев»ять тисяч двісті шістдесят три ) гривні.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про відшкодування матеріальних та моральних збитків, завданих злочином, - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Житомирської області шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги.

Рішення постановлено суддею у нарадчій кімнаті.

Повний текст рішення виготовлено 27.09.2018 року.

СУДДЯ О.С. Данилюк