Ухвала

17 жовтня 2018 року

м. Київ

справа №336/8371/15-ц

провадження №61-43652ск18

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Висоцької В. С. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 22 червня 2017 року та постанову апеляційного суду Запорізької області від 09 серпня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія», Управління поліції охорони в Запорізькій області, третя особа - ОСОБА_1, про стягнення майнової та моральної шкоди, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2015 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія» (далі - ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія»), Управління поліції охорони в Запорізькій області, третя особа - ОСОБА_1, у якому, з урахуванням уточнень, просила стягнути з відповідача на її користь 50 000 грн страхової виплати та 14 175,32 грн пені за час прострочення виплати страхового відшкодування; з Управління поліції охорони в Запорізькій області матеріальну шкоду у розмірі 58 848 грн та

20 000 грн на відшкодування моральної шкоди, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 22 червня

2017 року,залишеним без змін постановою апеляційного суду Запорізької області від 09 серпня 2018 року,позов задоволено частково.

Стягнуто з ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія» на користь ОСОБА_2 страхове відшкодування у розмірі 50 000 грн, пеню за несвоєчасну сплату страхового відшкодування у розмірі 14 175,32 грн, судові витрати у розмірі 641,75 грн, всього 64 817,07 грн.

Стягнуто з Управління поліції охорони в Запорізькій області на користь ОСОБА_2 58 848 грн матеріальної шкоди та 5 000 грн на відшкодування моральної шкоди, судові витрати у розмірі 638,48 грн, всього 64 486,48 грн. У задоволенні решти вимог відмовлено.

У касаційній скарзі, поданій у вересні 2018 року, ОСОБА_1 просить скасувати ухвалені у справі судові рішення, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є 1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного випровадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев'ята статті 19 ЦПК України).

Предметом позову у даній справі є стягнення 123 023,32 грн,тобто ціна позову станом на 01 січня 2018 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 762 грн х 100 =

176 200 грн).

Отже, зазначена справа в частині стягнення майнової шкоди є малозначною відповідно до вищенаведених приписів ЦПК України.

Крім того, у справі заявлено вимогу немайнового характеру, а саме відшкодування моральної шкоди.

Зазначена справа є незначної складності в частині вимог немайнового характеру та не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України належить до Загальних положень цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Згідно зі статтею 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об'єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.

Верховним Судом досліджено та взято до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства.

Касаційна скарга містить посилання на випадок, передбачений підпунктом

а) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України,

За змістом підпункту а) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, які заявник навів в касаційній скарзі, судові рішення у малозначних справах підлягають касаційному оскарженню, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Посилаючись на наявність зазначених обставин, ОСОБА_1, разом з тим не додав до касаційної скарги доказів, які б їх підтверджували, а сама по собі вказівка про це в касаційній скарзі не свідчить про те, що є підстави для розгляду справи по суті в суді касаційної інстанції.

При цьому Верховним Судом також перевірено, чи мають місце обставини, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, та зазначених обставин не встановлено.

Крім того, касаційна скарга містить посилання на необхідність передачі даної справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду, оскільки, на думку заявника, справа містить виключну правову проблему для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовної практики.

Проте заявником не наведено обставин, які б давали суду підстави для передачі справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

З урахуванням наведеного, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадків не встановлено, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, частиною шостою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 22 червня 2017 року та постанову апеляційного суду Запорізької області від 09 серпня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія», Управління поліції охорони в Запорізькій області, третя особа - ОСОБА_1, про стягнення майнової шкоди (збитків) та моральної шкоди, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Суддя В. С. Висоцька