печерський районний суд міста києва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2018 року Печерський районний суд м. Києва

в складі головуючого - судді Литвинової І.В.,

при секретарі: Чепізі Є.І.,

за участі:

представника позивача - Коваленко О.Д.,

представника відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району міста Києва» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа, що не заявляє самостійні вимоги ОСОБА_5 про витребування допоміжного приміщення з незаконного володіння та відновлення планування приміщення,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2017 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, у якому просив витребувати допоміжне приміщення № XVI - електрощитову житлового будинку АДРЕСА_1 з володіння відповідача ОСОБА_3 та зобов'язати ОСОБА_4 привести вказане приміщення у попередній стан, згідно з технічним паспортом та поверховим планом капітальної стіни між нежитловим приміщенням № 126 та допоміжним приміщенням (електрощитовою).

Свої вимоги позивач обґрунтовав тим, що відповідачем здійснено роботи з реконструкції в нежитловому приміщенні № 126 у житловому будинку АДРЕСА_1 з об'єднанням його із допоміжним приміщенням №XVI - електрощитовою. Вказані роботи виконувались без дозвільної документації на проведення будівельних робіт.

Ухвалою судді від 20 квітня 2017 року відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду /а. с. 55/.

27 червня 2017 року на адресу суду надійшла заява ОСОБА_5 про залучення її третьою особою, що не заявляє самостійні вимоги на предмет спору /а. с. 67-73/.

Від представника відповідача ОСОБА_4 18 квітня 2018 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач позов не визнала та просила відмовити у задоволенні позовних вимог, виходячи з того що відповідач була законним власником нежитлового приміщення, документи на право власності не скасовувалися та не визнавались судом недійсними. Також у відзиві зазначається, що співвласники багатоквартирного житлового будинку АДРЕСА_1 не мають претензій щодо проведеної реконструкції нежитлового приміщення № 126 з об'єднанням його із електрощитовою; доступ до останньої є безперешкодним та здійснюється належним чином; функціонування магазину на першому поверсі не перешкоджає обслуговуванню будинку /а. с. 100-116/.

На підставі розпорядження № 522 від 29 вересня 2017 року щодо призначення повторного автоматичного розподілу справ, у зв'язку із перебуванням судді Васильєвої Н. П. на довготривалому лікарняному, проведено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями /а. с. 78, 79-81/.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29 вересня 2017 року, матеріали справи 03 жовтня 2017 року передано судді Литвиновій І. В. /а. с. 78/.

На підставі норми пункту 9 частини першої Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України від 18 березня 2004 року № 1618-IV у редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу (15 грудня 2017 року), розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Ухвалою судді від 19 квітня 2018 року залучено ОСОБА_5 у якості третьої особи, що не заявляє самостійні вимоги на предмет спору, закінчено підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті у відкритому судовому засіданні /а. с. 120-121/.

У судовому засіданні представник позивача Коваленко О. Д. позов підтримала та просила його задовольнити, з підстав викладених в позовній заяві та доданих до неї письмових доказів.

Представник відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_2 заперечувала проти задоволення позову, просила відмовити у його задоволенні у повному обсязі з підстав зазначених у відзиві на позовну заяву.

Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання не з'явився, про час, дату, місце судового засідання повідомлений належними чином.

Третя особа ОСОБА_5 у судове засідання не з'явилась, про час, дату, місце судового засідання повідомлена належними чином, до суду направлено заяву про розгляд справи без її участі, та висловлено заперечення проти позову /а. с. 139/.

Суд, заслухавши обґрунтування представника позивача та заперечення представника відповідача, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

12 липня 2015 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Центральні театральні каси» та ОСОБА_4, в особі представника ОСОБА_3, укладено договір купівлі-продажу нежилих приміщень посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шандибою Л. І. За умовами договору ТОВ «Центральні театральні каси» передає, а ОСОБА_4 приймає у власність нежилі приміщення № 1, 2 (групи приміщень 126), загальною площею 13,90 кв. м., які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 (літера А) /а. с. 19-21/.

В інформаційній довідці з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів щодо об'єкта нерухомого майна власником нежилих приміщень № 1, 2 (групи приміщень 126), загальною площею 13, 90 кв м, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 (літера А) зазначено ОСОБА_3, на підставі договору купівлі-продажу від 18 червня 2016 року № 1599. Рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень, індексний номер 31042138 від 22 серпня 2018 року, приватний нотаріус Мельник Н. О., Київський міський нотаріальний округ /а. с. 22-23/.

Позивач, обґрунтовуючи свій позов, вказав, що КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району міста Києва» є балансоутримувачем будинку АДРЕСА_1 та, відповідно до п. 2.1 Статуту підприємства, створено з метою забезпечення управління, належного утримання житлового та нежитлового фонду, утримання прибудинкових територій, об'єктів благоустрою та отримання прибутку. Позивачем зазначено, що за зверненням мешканців будинку працівниками підприємства встановлено, що відповідачем ОСОБА_4 в технічному приміщені електрощитової будинку проведені роботи по відгородженню частини приміщення (влаштовано перегородку), приблизною площею 1,5 кв м, у відгороджений простір перенесено технічне обладнання електрощитової, також влаштовано отвір в несучій капітальній стіні до технічного приміщення електрощитової, розмір втручання приблизно 1,5 кв м, та до нежитлового приміщення з віконного прорізу влаштовано окрему вхідну групу. Зазначене підтверджує складеними працівниками ЖЕД «Хрещатик» КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району міста Києва» актами від 12 листопада 2015 року, 23 травня 2016 року /а. с. 45, 46/.

Окрім цього працівниками ЖЕД «Хрещатик» КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району міста Києва» складено приписи-попередження від 23 травня 2015 року № 102 та від 12 листопада 2015 року № 123 про надання проектно-дозвільної документації на будівельні роботи, що проводились в будинку /а. с. 47, 48/.

Представник відповідача у відзиві на позов, зазначав що відповідач була власником нежитлового приміщення, документи на право власності не скасовувалися та не визнавались судом недійсними. Також у відзиві зазначається, що співвласники багатоквартирного житлового будинку АДРЕСА_1, не мають претензій щодо проведеної реконструкції нежитлового приміщення 126 з об'єднанням його із електрощитовою; доступ до останньої є безперешкодним та здійснюється належним чином; функціонування магазину на першому поверсі не перешкоджає обслуговуванню будинку. Також акцентовано увагу на те, що ОСОБА_4 згодом відчужила нежитлові приміщення на користь ОСОБА_3, на підставі договору купівлі-продажу нежитлових приміщень від 18 серпня 2016 року № 1599. Додатком надано лист мешканців під'їзду № 2 будинку АДРЕСА_1, адресованого директору КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району міста Києва» щодо відсутності претензій стосовно проведеної реконструкції нежитлового приміщення № 126 з об'єднанням його із нежитловим приміщенням №XVI (електрощитовою) /а. с. 100-105/.

27 вересня 2018 року на адресу суду надійшла заява третьої особи ОСОБА_5, щодо розгляду справи у її відсутність та заперечення проти позову. Третя особа мотивує свої заперечення тим, що у мешканців будинку АДРЕСА_1 не має жодних претензій щодо проведеної реконструкції нежитлового приміщення № 126 з об'єднанням його із електрощитовою, доступ до електрощитової є безперешкодним та її експлуатація здійснюється належним чином, функціонування магазину не перешкоджає обслуговуванню будинку /а. с. 139/.

Основним Законом України у статті 41 закріплено права кожного володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року, відповідно до Закону N 475/97-ВР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Такі положення відображено в національному законодавстві нормами ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України.

Так, згідно з частиною першою, другою ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до частини другої ст. 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» власники квартир багатоквартирних будинків є співвласниками допоміжних приміщень у будинку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою і зобов'язані брати участь у загальних витратах, пов'язаних з утриманням будинку і прибудинкової території відповідно до своєї частки у майні будинку чи гуртожитках. Допоміжні приміщення (кладовки, сараї і т. ін.) передаються у власність квартиронаймачів безоплатно і окремо приватизації не підлягають.

Зазначене право передбачене також частиною другою ст. 382 Цивільного кодексу України, відповідно до якої власникам квартири у дво- або багатоквартирному житловому будинку належать на праві спільної сумісної власності приміщення загального користування, опорні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання за межами або всередині квартири, яке обслуговує більше однієї квартири, а також споруди, будівлі, які призначені для забезпечення потреб усіх власників квартир, а також власників нежитлових приміщень, які розташовані у житловому будинку.

Згідно з частиною першою ст. 388 Цивільного кодексу України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно:

1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння;

2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння;

3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Рішеннями Конституційного Суду України від 02 березня 2004 pоку № 4-рп/2004 у справі № 1-2/2004 та від 09 листопада 2011 року № 14-рп/2011 у справі № 1-22/2011 визначено, що допоміжні приміщення (підвали, сараї, кладовки, горища, колясочні та ін.) відповідно до п. 2 ст. 10 Закону «Про приватизацію державного житлового фонду» передаються безоплатно у спільну власність громадян одночасно з приватизацією ними квартир, що засвідчується єдиним документом - свідоцтвом про право власності на квартиру.

Для правильного вирішення такої категорії спорів, суди повинні з'ясувати не лише характеристику спірного приміщення за наданими документами, але й виходити з того, чи дійсно спірне приміщення є допоміжним; в якому чи в частині якого може знаходитися технічне обладнання будинку (інженерні комунікації та технічні пристрої, які необхідні для забезпечення санітарно-гігієнічних умов і безпечної експлуатації квартир тощо), без доступу до якого експлуатація житлового будинку є неможливою; чи використовувалось воно чи якась з його частин для обслуговування будинку. Від вирішення зазначених питань залежить те, чи є спірне приміщення спільною частковою власністю власників приватизованих квартир, оскільки відповідно до цивільного законодавства України розпорядження майном при спільній частковій власності проводиться за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди - спір вирішується судом. Такого висновку дійшов Верховний Суд України в своїй постанові від 28 квітня 2010 року у справі № 6-16009св09.

Окрім того, позивачем не доказано наявність власне звернень мешканців будинку АДРЕСА_1 з приводу реконструкції нежитлового приміщення № 126 та об'єднання його з допоміжним приміщенням № XVI, на які міститься посилання у позовній заяві, і таке твердження сторони позивача про те, що мало місце подання мешканцями будинку АДРЕСА_1.

Вимога про витребування майна може бути заявлена власником, яким позивач не є, також слушними є доводи сторони відповідача ОСОБА_4 про те, що позивач не вказав, яке саме його право було порушено, не надав належних доказів стосовно того, що власники квартир у житловому будинку АДРЕСА_1 надавали згоду позивачу на управління майном та представлення їх інтересів у судах.

Цивільним процесуальним кодексом України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, які мають відповідати вимогам належності, допустимості, достовірності та достатності.

У відповідності до частини першої ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (частина друга вказаної статті Кодексу).

Суд приходить висновку, що допоміжне приміщення № XVI - електрощитова в будинку АДРЕСА_1, у м. Києві перебуває у спільній власності співвласників багатоквартирного будинку, а тому позовна вимога КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району міста Києва» щодо витребування допоміжного приміщення, яке не є його власністю, проведені роботи жодним чином не спричинили порушення права власників спільного майна багатоквартирного будинку, не підлягає задоволенню.

Також, при вирішенні справи суд приходить до висновку, що не підлягає задоволенню й вимога позивача до ОСОБА_4 щодо приведення допоміжного приміщення № XVI - електрощитової в будинку АДРЕСА_1 у м. Києві у попередній стан, згідно з технічним паспортом та поверхового плану, шляхом відновлення несучої капітальної стіни між нежитловим приміщенням № 126 та допоміжним приміщенням (електрощитовою), оскільки власником на момент звернення до суду є ОСОБА_3

Таким чином, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову у повному обсязі.

На підставі встановлених судом обставин, що мають юридичне значення у справі, керуючись

ст. ст. 3, 8, 21, 41, 61, 129, 129-1 Конституції України,

ст. ст. 1-16, 319, 321, 382, 388 Цивільного кодексу України,

ст. ст. 1-18, 76-81, 95, 141, 228, 229, 235, 241, 244, 245, 258, 259, 263-265, 268, 289, 354 Цивільного процесуального кодексу України,

суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району міста Києва» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа ОСОБА_5 про витребування допоміжного приміщення з незаконного володіння та відновлення планування приміщення - відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення складено 05 листопада 2018 року.

Суддя І. В. Литвинова