Постанова

Іменем України

03 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 630/156/15-ц

провадження № 61-23969св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Штелик С. П. (суддя-доповідач), ЛеськоА. О., Мартєва С. Ю.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк»,

відповідач - ОСОБА_4,

третя особа - публічне акціонерне товариство «Акцент-Банк»,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу представника публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» - Сокуренко НаталіїВікторівни,на ухвалу Люботинського міського суду Харківської області в складі судді Малихіна О. О. та ухвалуапеляційного суду Харківської області вскладі суддів: Швецової Л. А., Бровченка І. О., Малінської С. М., від 27 березня 2017 року,

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України (далі - Цивільний процесуальний кодекс України), у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У березні 2015 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк»(далі - банк, ПАТ КБ «ПриватБанк») звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4, третя особа: публічне акціонерне товариство «Акцент-Банк» (далі - ПАТ «Акцент-Банк»), про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов обґрунтовано тим, що 25 липня 2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір, за умовами якого останньому надано кредит у розмірі 21 000 доларів США до 23 липня 2027 року. Право вимоги до ОСОБА_4 було відступлено ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ПАТ «Акцент-Банк», але відповідно до договору від 01 листопада 2007 року, укладеного між останніми, ПАТ КБ «Приватбанк» надано право звернення до суду в інтересах ПАТ «Акцент-Банк» як від свого імені, так і від імені ПАТ «Акцент-Банк».

Посилаючись на неналежне виконання ОСОБА_4 умов кредитного договору, позивач просив суд стягнути з відповідача кредитну заборгованість у сумі 24 908,13 доларів США, що еквівалентно 395 790 грн 11 коп.

Справа була предметом судового розгляду неодноразово.

Ухвалою Люботинського міського суду Харківської області від 14 лютого 2017 року позов ПАТ КБ «Приватбанк» залишено без розгляду.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що представник позивача допустив повторну неявку без поважних причин у судові засідання, призначені, зокрема на 26 січня 2017 року та 14 лютого 2017 року, і не надав заяви про можливість розгляду справи за відсутністю представникапозивача, що згідно вимог пункту 3 частини першої статті 207 ЦПК України у редакції, чинній на момент постановлення ухвали судом першої інстанції, було підставою для залишення без розгляду позовної заяви ПАТ КБ «Приватбанк» у даній справі.

Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 27 березня 2017 року апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» відхилено. Ухвалу Люботинського міського суду Харківської області від 14 лютого 2017 року залишено без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що висновки суду першої інстанції про необхідність залишення без розгляду позовної заяви ПАТ КБ «Приватбанк» у даній справівідповідають вимогам пункту 3 частини першої статті 207 ЦПК України, обставини справи щодо повторної неявки у судове засідання представника позивача без поважних причин судом першої інстанції встановлені вірно, а доводи апеляційної скарги не підтверджені належними та допустимими доказами і не спростовують висновків суду першої інстанції.

У касаційній скарзі, поданій у квітні 2017 рокудо Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, представник ПАТ КБ «Приватбанк» - Сокуренко Наталії Вікторівни,посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права, просить скасувати оскаржені судові рішення та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами попередніх інстанції, на думку скаржника, не враховано направлення представником банку до суду першої інстанції заяв про відкладення розгляду справу у зв'язку з неможливістю прибуття в судові засідання.

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Згідно частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

За частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Судами встановлено, що рішенням Люботинського міського суду Харківської області від 19 серпня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 30 листопада 2015 року, відмовлено в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 жовтня 2016 року касаційну скаргу ПАТ КБ «Приватбанк» задоволено. Рішення Люботинського міського суду Харківської області від 19 серпня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 30 листопада 2015 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

11 листопада 2016 року вказана справа була призначена до розгляду на 22 листопада 2016 року.

22 листопада 2016 року позивач, щодо якого немає даних про його належне повідомлення про розгляд справи, в судове засідання не з'явився, у зв'язку із чим судовий розгляд даної справи відкладено на 12 грудня 2016 року.

12 грудня 2016 року позивач, належним чином повідомлений про розгляд справи, в судове засідання не з'явився без поважних причин.

Разом з тим, 12 грудня 2016 року через канцелярію суду представником ПАТ КБ «Приватбанк» подано клопотання про розгляд даної справи в режимі відеоконференції.

Ухвалою Люботинського міського суду Харківської області від 12 грудня 2016 року відкладено розгляд справи на 10 січня 2017 року та вирішено розгляд справи провести в режимі відеоконференції.

10 січня 2017 року позивач, належним чином повідомлені про розгляд справи, в судове засідання не з'явився.

Представник позивача надав клопотання від 10 січня 2016 року про відкладення розгляду справи, як зазначено останнім, у зв'язку зі зміною власника ПАТ КБ «Приватбанк» та необхідністю надання додаткових доказів у справі.

Представник позивача не надав доказів неможливості з'явитися до суду у призначені судом дату та час через викладені в указаному клопотанні підстави.

Ухвалою Люботинського міського суду Харківської області від 10 січня 2017 року розгляд справи в режимі відеоконференції відкладено на 26 січня 2017 року.

26 січня 2017 року позивач, належним чином повідомлений про розгляд справи, в судове засідання не з'явився, у зв'язку із чим розгляд справи відкладено на 14 лютого 2017 року.

При цьому, досліджені судами матеріали справи містять клопотання представника позивача від 26 січня 2017 року про відкладення розгляду справи, як зазначено останнім, у зв'язку із його участю у іншій справі, призначеній на цей час, а також у зв'язку із направленням засобами поштового зв'язку до суду першої інстанції уточненої позовної заяви у даній справі.

Представник позивача не надав суду першої інстанції доказів його участі у іншій справі, направлення суду уточненої позовної заяви у даній справі та неможливості з'явитися до суду у призначені судом дату та час з указаних ним підстав.

До суду першої інстанції не надходила уточнена позовної заяви у даній справі.

14 лютого 2017 року позивач, належним чином повідомлений про розгляд справи, в судове засідання не з'явився.

Разом з тим, 14 лютого 2017 року через канцелярію суду представником ПАТ КБ «Приватбанк» подано клопотання про відкладення розгляду справи, у зв'язку із його тимчасовою непрацездатністю.

Представник позивача не надав суду першої інстанції доказів неможливості з'явитися до суду у призначені судом дату та час іншого представника ПАТ КБ «Приватбанк».

Згідно вимог частини третьої статті 13 ЦК України не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Відповідно до пункту 11 частини третьої статті 2 ЦПК України в чинній редакції одним з основних засад (принципів) цивільного судочинства є, зокрема, неприпустимість зловживання процесуальними правами.

Суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість, запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов'язків (пункт 5 частини п'ятої статті 12 ЦПК України в чинній редакції)

Суд зобов'язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами (вимоги частини четвертої статті 44 ЦПК України в чинній редакції).

Відповідно до статті 169 ЦПК України у редакції, чинній на момент постановлення ухвали судом першої інстанції, суд відкладає розгляд справи в разі першої неявки у судове засідання сторони або будь кого із інших осіб, які беруть участь у справі оповіщених у встановленому порядку про час і місце судового розгляду, якщо вони повідомили про причини неявки, які судом визнані поважними. Також суд відкладає розгляд справи в разі першої неявки без поважних причин належним чином повідомленого позивача у судове засідання або неповідомлення ним про причини неявки, якщо від нього не надійшло заяви про розгляд справи у його відсутність. У разі повторної неявки в судове засідання позивача, повідомленого належним чином, якщо від нього не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності , суд залишає позовну заяву без розгляду.

Повторна неявка в судове засідання належно повідомленого позивача , якщо від нього не надійшло заяви про розгляд справи у його відсутність, є підставою залишення заяви без розгляду згідно з вимогами пункту 3 частини першої статті 207 ЦПК України у вказаній редакції.

Установивши, що ПАТ КБ «Приватбанк» належним чином повідомлявся про відкладення розгляду справи, зокрема, на 26 січня 2017 року та 14 лютого 2017 року, про що свідчать розписки про вручення представнику позивача судових повісток про виклик з додержанням вимог частини четвертої статті 74 ЦПК України у відповідній редакції, та врахувавши, що розгляд справи неодноразово відкладався з ініціативи позивача без надання доказів поважності причин неможливості представнику позивача бути присутнім на указаних судових засіданнях, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для залишення судом позовної заяви без розгляду згідно вимог пункту 3 частини першої статті 207 ЦПК України у попередній редакції.

Доводи касаційної скарги щодо неврахування, на думку скаржника, судами попередніх інстанцій направлення представником банку до суду першої інстанції заяв про відкладення розгляду справу у зв'язку з неможливістю прибуття в судові засідання не підтверджені належними доказами поважності причин відсутності представника ПАТ КБ «Приватбанк»у призначених судом судових засіданнях.

Такі доводи спростовуються матеріалами справи та обґрунтованими висновками судів першої та апеляційної інстанції.

Доводи касаційної скарги в їх сукупності зводяться до невірного розуміння скаржником вимог чинного законодавства та власного тлумачення характеру спірних правовідносин. Указані скаржником доводи перевірені судом апеляційної інстанції та не знайшли свого підтвердження.

Згідно вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.

Згідно абзацу 10 пункту 9 рішення Конституційного Суду України від 30 січня

2003 року № 3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (рішення у справах «Пономарьов проти України» та «Рябих проти Російської Федерації», у справі «Нєлюбін проти Російської Федерації») повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію. Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу та підлягають виконанню, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржені судові рішення постановлено без додержанням норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі, що, відповідно до положень статті 400 ЦПК України, знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду.

У зв'язку з наведеним колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

Згідно із частиною третьою статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

З урахуванням викладеного та керуючись статтями 401, 415 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу представника публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» - Сокуренко НаталіїВікторівни,залишити без задоволення.

Ухвалу Люботинського міського суду Харківської області та ухвалуапеляційного суду Харківської області від 27 березня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: С. П. Штелик

А. О. Лесько

С.Ю. Мартєв