РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 369/7573/16-ц

пр. № 2/759/3772/18

03 жовтня 2018 року суддя Святошинського районного суду міста Києва Миколаєць І.Ю., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін (у порядку письмового провадження) цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (АДРЕСА_2) до ОСОБА_2 (03148, АДРЕСА_1) про стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:

16 серпня 2016 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду в порядку цивільного судочинства із позовом до ОСОБА_2 про стягнення процентів за користування грошовими коштами.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 березня 2009 року з ОСОБА_2 стягнуто борг у сумі 5409,00 грн., неустойку у розмірі 2000,00 грн., 30,00 грн. - витрат на ІТЗ, а всього 7439,00 грн. Вказував, що має право на одержання процентів за договором позики від ОСОБА_2 відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України.

Тому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, позивач просив суд стягнути на його користь з ОСОБА_2 496, 25 грн. за період з 09 травня 2015 року по 25 серпня 2015 року.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16 серпня 2016 року провадження у справі відкрито (а.с.18).

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17 лютого 2017 року цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення процентів за користування грошовими коштами передано за підсудністю до Святошинського районного суду м. Києва (а.с.27).

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 21 липня 2017 року справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення процентів за користування грошовими коштами прийнято до провадження (а.с.35).

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03 жовтня 2017 року, яким Цивільний процесуальний кодекс України викладено у новій редакції.

Так, відповідно до п.п.9 п.1 Розділу XIII (Перехідні положення) ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 19 лютого 2018 року визначено подальший розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (а.с.84-85).

Клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач та/або позивач до суду не подавали.

Відповідач надав суду відзив на позовну заяву у строк, встановлений судом, у якому зазначив, що позовна давність щодо вимог про стягнення відсотків за користування коштами за договором позики від 27 липня 2008 року спливла 24 квітня 2012 року.

Дослідивши матеріали справи, суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Відповідно до ч.1-5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом установлено, 27 липня 2008 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений договір позики, відповідно до умов якого остання отримала грошові кошти у розмірі 5409,00 грн., які зобов'язалася повернути у строк до 15 жовтня 2008 року, з урахуванням інфляції.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 березня 2009 року з ОСОБА_2 стягнуто борг у сумі 5409,00 грн., неустойку у розмірі 2000,00 грн., 30,00 грн. - витрат на ІТЗ, а всього 7439,00 грн. (а.с.10).

Постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Києво-Святошинського районного управління юстиції Шкріда С.О. виконавче провадження щодо стягнення з ОСОБА_2 боргу у розмірі 7439,00 грн. закінчено у зв'язку із фактичним виконанням рішення суду у повному обсязі (а.с.11).

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 01 серпня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. Заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15 червня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки скасовано, і ухвалено нове рішення у справі. Позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 неустойку у розмірі 2000,00 грн. У задоволенні решти позову - відмовлено (а.с.12-14).

Відповідно дост.525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язань або одностороння зміна його умов не допускається.

Відповідно до ст.536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом законодавства.

Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до ч.3 ст.1049 ЦК України позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Відповідно до ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Проаналізувавши вищезазначені норми законодавства, суд доходить висновку про те, що зі спливом визначеного договором строку кредитування право кредитодавця (позикодавця) нараховувати передбачені договором проценти за кредитом (позикою) припиняється. Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

При виршенні даного спору, суд ураховує позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену за результатами розгляду цивільної справи №444/9519/12 у Постанові від 28 березня 2018 року.

Крім того, суд відхиляє доводи відповідача про те, що позовна давність щодо вимог про стягнення відсотків за користування коштами за договором позики від 27 липня 2008 року спливла, оскільки вимоги позивача є юридично необґрунтованими, і підлягають залишенню без задоволення.

Відповідно до приписів ч.1 ст.141 ЦПК України, з урахуванням вимог пропорційності розподілу судових витрат між сторонами, не підлягає до задоволення вимога позивача про стягнення на його користь сум судового збору.

Відповідно до викладеного вище, керуючись ст.ст.7, 10, 76, 81, 133,244-245, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення процентів за користування грошовими коштами залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку, шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії повного рішення суду.

Повний текст судового рішення складено 03.10.2018 року.

Суддя І.Ю. Миколаєць