ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/0430/175/18 Справа № 177/1010/17 Суддя у 1-й інстанції - Коваль Н.В. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2018 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Бондар Я.М.,

суддів: Барильської А.П., Зубакової В.П.

сторони:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: Публічне акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат»

розглянув у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі, у порядку ч.13 ст. 7, ч.2 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариство «Криворізький залізорудний комбінат» на рішення Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 17 липня 2018 року, яке постановлено суддею Коваль Н.В. у місті Кривому Розі,-

В С Т А Н О В И В:

У травні 2017 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат», про стягнення моральної шкоди у зв'язку з ушкодженням здоров'я, посилаючись на те, що у робочий час, під час виконання ним трудових обов'язків, останній отримав трудове каліцтво, в результаті якого йому встановлено ступінь втрати працездатності в розмірі 30% та третю групу інвалідності.

Висновком МСЕК від 04.08.2016 року позивачу первинно встановлено 30 % втрати професійної працездатності по 01.08.2017 року, потребує медичного лікування відповідно до форми індивідуальної програми реабілітації інваліда.

Висновком МСЕК від 13.09.2017 року позивачу повторно встановлено 30 % втрати професійної працездатності по 01.08.2018 року, потребує медикаментозного лікування, ВМП, санаторно - курортного лікування.

Позивач вважає, що при виконанні трудових обов'язків його здоров'ю заподіяна шкода, він втратив працездатність в розмірі 30%, переносить щоденно фізичний біль та моральні переживання.

У зв'язку із отриманим каліцтвом йому заподіяна моральна шкода, яка полягає у фізичному болі та стражданнях яких він зазнав та продовжує зазнавати, розмір моральної шкоди оцінює в 96 000 грн., та просив стягнути з відповідача.

Рішенням Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 17 липня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «КЗРК» на користь позивача 18 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди без утримання податку з доходу фізичних осіб та інших обов'язкових платежів.

Стягнуто з ПАТ «КЗРК» на користь держави судовий збір в розмірі 640,00 грн.

В іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі представник відповідача ПАТ «КЗРК» ставить питання про скасування рішення суду і ухвалення нового рішення про відмову позивачу в задоволенні позову, посилаючись на те, що дії або бездіяльність якої призвели до настання нещасного випадку є лише позивач ОСОБА_1, так як він допустив порушення вимог законодавства про охорону праці, у зв'язку з чим по даному факту його було притягнуто до дисциплінарної відповідальності. Окрім того, даний наказ позивачем оскаржено не було та в матеріалах справи відсутні будь - які докази порушення підприємством законних прав ОСОБА_1, тому не має підстав покладання обов'язку на відповідача.

Зауважує, що в матеріалах справи відсутні висновки медичних установ, щодо спричинення позивачу моральної шкоди.

Окрім того, звертає увагу на те, що судом першої інстанції не враховано, що обов'язок по відшкодуванню шкоди, завданої ушкодженням здоров'я на виробництві, покладено на Фонд соціального страхування.

Також зазначає про те, що судом не повно і не всебічно досліджені докази та з'ясовані обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, не вірно застосовані норми матеріального права, внаслідок чого суд дійшов висновків, які не відповідають нормам закону та матеріалам справи.

Відзив на апеляційну скаргу не надавався.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_1 працює з 07.02.2005 року на ПАТ «КЗРК» (а.с. 8-10).

Відповідно до акта про нещасний випадок № 13-71 від 21.04.2015 форми Н-1 (а.с.11-14), ОСОБА_1, гірник очисного забою дільниці № 1 шахти «Родіна» ПАТ «Кривбасзалізрудком», не дотримувався особистої безпеки під час виконання робіт, наражав на небезпеку своїми діями своє здоров'я, порушив п. 1.2.8 «Інструкції з охорони праці для працівників, зайнятих на підземних роботах (загальні положення, вимоги безпеки а аварійних ситуаціях)».

Внаслідок нещасного випадку ОСОБА_1 отримав розчавлення правої кисті. Відкриті багато уламкові переломи 2-3-4-5 п'ясних кісток та нігтьової фаланги 1-го пальця зі зміщенням відламків. Пф 2 ст. Ступінь тяжкості, згідно Класифікатора розподілу травм, дана травма відноситься до категорії - тяжка.

Причинами настання нещасного випадку є невиконання вимог інструкцій з охорони праці (а.с. 11-14).

Аналогічні відомості містяться в акті форми Н-5 від 20.04.2015 (а.с.15-18) та акті форми Н-5 від 27.01.2016 (а.с.86-89).

Згідно довідки МСЕК «Про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги» від 04.08.2016 (а.с.25) та довідки до акта огляду МСЕК від 04.08.2016 (а.с. 24) позивачу встановлено 30% втрати професійної працездатності по 01.08.2017. Потребує медичного лікування відповідно до форми індивідуальної програми реабілітації інваліда, що видається МСЕК (а.с.26-27).

Відповідно до довідки МСЕК «Про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги» від 13.09.2017 (переогляд) (а.с.85) та довідки до акта огляду МСЕК від 13.09.2017 (переогляд) (а.с.85) позивачу повторно встановлено 30% втрати професійної працездатності по 01.08.2018. Позивач потребує медикаментозного лікування, ВМП, санаторно-курортного лікування.

Суд, задовольняючи позов, обґрунтовано виходив з доведеності позовних вимог ОСОБА_1 та вірно встановив, що між сторонами склалися трудові правовідносини, оскільки виробничу травму отримано позивачем під час виконання ним трудових обов'язків, і наявності у зв'язку з цим підстав, передбачених ст.ст. 153, 237-1 КЗпП України, для відшкодування моральної шкоди.

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду з огляду на наступне.

Відповідно до п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в правах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року, оскільки питання про відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, суду необхідно в кожній справі з'ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати, якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодуванню моральної шкоди у цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду.

Статтею13 Закону України «Про охорону праці» встановлено, що роботодавець зобов'язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

Згідно ст.4 Закону України «Про охорону праці» державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема на принципах пріоритету життя і здоров'я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці; соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 року, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Ушкодження здоров'я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов'язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.

Суд, на підставі медичних документів про лікування позивача у зв'язку з отриманим каліцтвом, правильно визнав, що позивачу була заподіяна моральна шкода, так як він переносить фізичний біль, зазнав порушення свого звичайного способу життя і вимушений витрачати свої сили на організацію свого життя, внаслідок чого переносить моральні страждання.

Зазначений висновок суду першої інстанції є обґрунтованим, відповідає вимогам діючого законодавства, обставинам справи та узгоджується з роз'ясненнями, наданими Пленумом Верховного Суду України в п.13 Постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 з подальшими змінами та доповненнями.

Доводи апеляційної скарги щодо відсутності причинного зв'язку між завданою позивачу шкодою і протиправною поведінкою відповідача, який не дотримувався особистої безпеки під час виконання робіт, наражав на небезпеку своїми діями своє здоров'я, порушив п. 1.2.8 «Інструкції з охорони праці для працівників, зайнятих на підземних роботах,колегією суддів відхиляються.

Закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обов'язку власника відшкодувати моральну шкоду.

Отже, в даному випадку відповідач - ПАТ «КЗРК» - повинен виплатити позивачу моральну шкоду, так як відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган, а статтею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків, окрім того, ст.1172 ЦК встановлено, що юридична особа відшкодовує шкоду завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Преамбула до Загальної Декларації прав людини закріплює положення про те, що визнання гідності, властивої всім членам людської сім'ї, і рівних та невід'ємних їх прав є основою свободи, справедливості та загального миру. Преамбула до Міжнародного пакту про економічні, соціальні та культурні права проголошує, що всі права людини «випливають із властивої людській особі гідності».

Згідно з Конституцією України - людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а утвердження і забезпечення прав і свобод людини головним обов'язком держави (ст. 3 Конституції України).

При цьому, доводи апеляційної скарги відповідача про те, що дії або бездіяльність якої призвели до настання нещасного випадку є лише позивач ОСОБА_1, так як він допустив порушення вимог законодавства про охорону праці, колегією суддів відхиляються, оскільки ч. 2 ст. 153 КЗпП України та ст.13 Закону України «Про охорону праці» передбачений обов'язок саме власника або уповноваженого ним органу створити на робочому місці умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці й нести відповідальність в законом вставленому порядку за їх невиконання.

Колегія суддів погоджується із визначеним судом першої інстанції розміром відшкодування моральної шкоди, стягнутої з відповідача на користь позивача, який визначено ним, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України ''Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

Стягуючи з відповідача ПАТ «Кривбасзалізрудком» на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди 18000 грн., суд першої інстанції врахував характер отриманої травми, відсоток втрати ним професійної працездатності, стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

Колегія суддів, не погоджується з доводами відповідача, про те, що обов'язок по відшкодуванню шкоди, завданої ушкодженням здоров'я на виробництві, покладено на Фонд соціального страхування, виходячи з наступного.

Законом України №717-У від 23.02.2007р. внесено зміни до Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві...", відповідно до яких всі норми даного закону якими передбачалося виплата моральної шкоди - виключено.

Згідно п. 2 ч. 44 Розділу 2 "Внесення змін до деяких законодавчих актів України" Закону України "Про Державний бюджет на 2008р." - "У Законі України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності": у пункті 3 розділу XI "Прикінцеві положення": після абзацу третього доповнити новим абзацом такого змісту: "відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків моральної (немайнової) шкоди застрахованим і членам їх сімей незалежно від часу настання страхового випадку припиняється з 1 січня 2008 року".

Як зазначено у Рішенні Конституційного Суду № 20-рп/2008 від 08.10.2008 року, положеннями пункту 1, абзацу третього пункту 5, пункту 9, абзацу третього пункту 10, пункту 11 розділу I Закону № 717-V скасовано право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції Закону № 1105-XIV. Проте Конституційний Суд України вважає, що саме право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 Цивільного кодексу України та статтею 237-1 Кодексу законів про працю України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Встановлений законодавцем розподіл обов'язків щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві від нещасного випадку та професійного захворювання не суперечить вимогам статті 22 Конституції України.

Згідно ч. 8 ст. 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» - відшкодування моральної шкоди потерпілим від нещасних випадків на виробництві або професійних захворювань і членам їх сімей не є страховою виплатою та здійснюється незалежно від часу настання страхового випадку відповідно до положень Цивільного кодексу України та Кодексу законів про працю України. Крім того, згідно Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування», що набрав законної сили від 01.01.2015 року, відшкодування моральної шкоди не відносить до страхових виплат в розумінні ч. 7, 8 ст. 36. Тому відсутні підстави для покладення на Відділення виконавчої дирекції фонду обов'язку здійснювати таку виплату.

Таким чином, колегія суддів доходить до висновку про безпідставність, задоволення в цій частині вимог апеляційної скарги ПАТ «КЗРК».

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами та не спростовуються доводами, наведеними в апеляційній скарзі.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв'язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» - залишити без задоволення.

Рішення Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 17 липня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 18 жовтня 2018 року.

Головуючий:

Судді: