Постанова

Іменем України

19 вересня 2018 року

м. Київ

справа № 562/975/17-ц

провадження № 61-26419св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Лесько А. О., Пророка В. В., Сімоненко В. М., Фаловської І. М. (судді-доповідача),

учасники справи:

позивач - Управління соціального захисту населення Здолбунівської районної державної адміністрації Рівненської області,

відповідач - ОСОБА_1,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1, в інтересах якої діє представник ОСОБА_2, на рішення Апеляційного суду Рівненської області від 10 жовтня 2017 року у складі колегії суддів: Хилевич С. В., Ковальчук Н. М., Шимків С. С.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У березні 2017 року Управління соціального захисту населення Здолбунівської районної державної адміністрації Рівненської області (далі - УСЗН Здолбунівська районна державна адміністрація) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення надміру сплаченої суми державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім'ям.

Позовна заява мотивована тим, що 27 листопада 2013 року, 15 травня 2014 року, 05 листопада 2014 року, 06 травня 2015 року, 03 листопада 2015 року, 10 травня 2016 року, 07 листопада 2016 року ОСОБА_1 зверталась до УСЗН Здолбунівської районної державної адміністрації із заявами про призначення державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім'ям, вказавши, що зареєстрованих транспортних засобів у неї не має, окрім автомобіля чоловіка. Допомогу відповідно до Закону України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім'ям» було призначено на підставі рішень від 16 грудня 2013 року, від 23 травня 2014 року, від 13 листопада 2014 року, від 22 травня 2015 року, від 19 листопада 2015 року, від 19 травня 2016 року та від 10 листопада 2016 року.

Під час перевірки правильності нарахування та виплати державної допомоги згідно з інформацією територіального сервісного центру регіонального сервісного центру в Рівненській області МВС України від 07 грудня 2016 року з'ясовано, що у власності ОСОБА_1 є автомобіль «ВАЗ 21011», 30 квітня 2010 року реєстрації, про наявність якого не було задекларовано під час надання документів для оформлення зазначеного виду допомоги.

Оскільки ОСОБА_1 свідомо приховала обставини, що впливають на встановлення права, визначення розміру та виплати державної допомоги, у зв'язку із цим, за період з 2013 року по серпень 2016 року відповідачу була здійснена переплата 80 842,02 грн, яка у добровільному порядку повернена не була, позивач звернувся з вищевказаним позовом до суду.

На підставі вищевикладеного УСЗН Здолбунівської районної державної адміністрації просило стягнути з ОСОБА_1 переплату коштів державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім'ям у сумі 80 842,02 грн.

Рішенням Здолбунівського районного суду Рівненської області від 30 червня 2017 року (у складі судді Мички І. М.) в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що УСЗН Здолбунівської районної державної адміністрації не надало доказів на підтвердження фактів недобросовісної поведінки відповідача з метою одержання державної соціальної допомоги.

Рішенням Апеляційного суду Рівненської області від 10 жовтня 2017 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов задоволено.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь УСЗН Здолбунівської районної державної адміністрації 80 842,02 грн надмірно сплачених сум державної соціальної допомоги. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що ОСОБА_1 приховала дані про наявність у її власності автомобіля, який не було задекларовано під час надання документів для оформлення зазначеного виду допомоги, що вплинуло на встановлення права на призначення соціальної допомоги. Відповідач у добровільному порядку не повертає отримані від УСЗН Здолбунівської районної державної адміністрації надмірно виплачені кошти державної допомоги малозабезпеченим сім'ям, а тому позивач має право на повернення коштів відповідно до статті 7 Закону України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім'ям», пункту 28 Порядку призначення і виплати державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім'ям, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 24 лютого 2003 року № 250 (далі - Порядок № 250), статті 1215 ЦК України.

У касаційній скарзі, поданій у листопаді 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення місцевого суду.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій не врахували, що у ОСОБА_1 не було умислу на подання недостовірних відомостей з метою незаконного отримання соціальної допомоги, оскільки фактично автомобіль з 2009 року перебував у непридатному для експлуатації стані та не міг використовуватися для потреб сім'ї. Крім того, відповідач мала право на отримання державної допомоги, із урахуванням наявності у власності декількох автомобілів, оскільки в складі сім'ї є інвалід І групи.

17 травня 2018 року цивільну справу передано до Верховного Суду.

Частина третя статті 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Положенням частини другої статті 389 ЦПК України встановлено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Частиною першою статті 402 ЦПК України визначено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 27 листопада 2013 року, 15 травня 2014 року, 05 листопада 2014 року, 06 травня 2015 року, 03 листопада 2015 року, 10 травня 2016 року, 07 листопада 2016 року зверталась до УСЗН Здолбунівської районної державної адміністрації із заявами про призначення державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім'ям, вказавши, що зареєстрованих транспортних засобів у неї не має, окрім автомобіля чоловіка.

Відповідно до даних ОСОБА_1, декларацій про доходи та майновий стан осіб, які звернулися за призначенням усіх видів соціальної допомоги, за 2013-2016 роки, встановлено наявність у власності чоловіка заявника автомобіля «Аudi», 1984 року випуску. Інших транспортних засобів у деклараціях не вказано.

Рішеннями від 16 грудня 2013 року, від 23 травня 2014 року, від 13 листопада 2014 року, від 22 травня 2015 року, від 19 листопада 2015 року, від 19 травня 2016 року та від 10 листопада 2016 року ОСОБА_1 призначено відповідний вид соціальної допомоги, згідно з Законом України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім'ям».

Установлено, що згідно з інформацією територіального сервісного центру регіонального сервісного центру у в Рівненській області МВС України від 07 грудня 2016 року з'ясовано, що у власності ОСОБА_1 є автомобіль «ВАЗ 21011», 30 квітня 2010 року реєстрації, про наявність якого не було задекларовано під час надання документів для оформлення зазначеного виду допомоги.

У зв'язку із цим виникла переплата коштів державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім'ям у сумі 80 842, 02 грн.

У добровільному порядку переплату соціальної допомоги відповідач не відшкодовала.

Відповідно до частини першої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Статтею 1215 ЦК України встановлено, що не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

Умови призначення і виплати малозабезпеченим сім'ям державної соціальної допомоги, передбаченої Законом України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім'ям», визначено Порядком № 250.

Частиною першою статті 7 Закону України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім'ям» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що державна соціальна допомога не призначається, якщо у власності чи володінні малозабезпеченої сім'ї є друга квартира (будинок) за умови, що загальна площа житла перевищує 21 квадратний метр на одного члена сім'ї та додатково 10,5 квадратного метра на сім'ю, чи більше одного автомобіля, транспортного засобу (механізму).

Відповідно до частини четвертої статті 7 вказаного Закону (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), якщо сім'єю навмисно подано недостовірні відомості чи приховано відомості, що вплинули або могли вплинути на встановлення права на державну соціальну допомогу та на визначення її розміру, виплата призначеної державної соціальної допомоги припиняється з місяця, в якому виявлено порушення. На наступний строк державна соціальна допомога може бути призначена не раніше ніж через шість місяців починаючи з першого числа місяця виявлення порушення.

Згідно з пунктом 28 Порядку № 250, якщо сім'єю приховано або навмисно подано недостовірні дані про її доходи та майновий стан, що вплинуло на встановлення права на призначення соціальної допомоги та визначення її розміру, внаслідок чого були надміру виплачені кошти, органи соціального захисту населення: визначають обсяг надміру виплачених коштів та встановлюють строки їх повернення залежно від матеріального стану сім'ї; повідомляють уповноваженого представника малозабезпеченої сім'ї про обсяг надміру виплачених коштів та строки їх повернення; у разі врахування надміру виплачених коштів при виплаті соціальної допомоги у наступні періоди провадять щомісячні відрахування на підставі своїх рішень у розмірі не більш як 20 відсотків суми, що підлягає виплаті; у разі неповернення надміру виплачених коштів добровільно в установлені строки вирішують питання про їх стягнення у судовому порядку.

Суд касаційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість отримання ОСОБА_1 щомісячної адресної допомоги з огляду на таке.

Установлено, що на час звернення позивача із заявами про призначення і виплату її сім'ї державної соціальної допомоги, остання не повідомила відповідача, що за нею був зареєстрований ще один автомобіль «ВАЗ 21011».

Колегія суддів Верховного Суду, такі дії відповідача як недекларування відповідачем транспортного засобу, не може розцінювати як навмисне подання недостовірних відомостей чи приховання відомостей, що вплинули або могли вплинути на встановлення права на державну соціальну допомогу та на визначення її розміру, оскільки місцевим судом установлено, що вказаний вище транспортний засіб з 2011 року перебував у розібраному стані у дворі та використанню за призначенням не підлягав, що підтверджено належними та допустимими доказами.

Крім того, установлено, що згідно з довідкою територіального сервісного центру РСЦ МВС в Рівненській області від 15 грудня 2016 року цей транспортний засіб знятий з обліку у зв'язку з вибраковкою.

Зважаючи на викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що такі обставини доведені у судовому засіданні належними доказами, а саме про не проходження технічного огляду транспортного засобу з 2009 року, зняття з обліку у зв'язку із вибракуванням, іншими доказами у справі, які у сукупності вплинули на висновки суду про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Наявність зареєстрованого на ім'я чоловіка відповідача автомобіля не позбавляє малозабезпечену сім'ю, в якій виховується двоє неповнолітніх дітей та у складі сім'ї є інвалід, права на отримання державної соціальної допомоги на підставі частини другої статті 7 Закону України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім'ям».

Отже, суд першої інстанції, дослідивши всі наявні у справі докази в їх сукупності, надав їм належну оцінку, виконав всі вимоги цивільного судочинства та дійшов обґрунтованого висновку про те, що подаючи декларацію про доходи та майно сім'ї, не вказавши у ній відомості про транспортний засіб, у ОСОБА_1 не було мети щодо навмисного приховання нею цих даних, оскільки Законом України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім'ям» передбачено право на отримання державної соціальної допомоги малозабезпеченими сім'ями, у власності яких є транспортні засоби, у тому випадку, якщо у складі сім'ї є інвалід.

Апеляційний суд не навів вмотивованих обґрунтувань на спростування встановлених судом першої інстанції обставин.

Відповідно до частини першої статті 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог ухвалено відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права та на підставі повно, всебічно з'ясованих обставин справи, а тому це рішення відповідно до статті 413 ЦПК України необхідно залишити в силі, а рішення апеляційного суду - скасувати.

Керуючись статтями 141, 402, 409, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1, в інтересах якої діє представник ОСОБА_2, задовольнити.

Рішення апеляційного суду Рівненської області від 10 жовтня 2017 року скасувати, рішення Здолбунівського районного суду від 30 червня 2017 року залишити в силі.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий СуддіВ. С. Висоцька А. О. Лесько В. В. Пророк В. М. Сімоненко І. М. Фаловська