Постанова

Іменем України

11 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 644/9835/15-ц

провадження № 61-19940св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Курило В. П. (суддя-доповідач), Коротуна В. М.,

Червинської М. Є.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5,

третя особа - Головне територіальне управління юстиції у Харківській області в особі Управління державної реєстрації,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_6 - на заочне рішення Орджонікідзевського районного суду міста Харкова від 14 грудня 2016 року у складі судді Ізмайлова І. К. та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 22 червня 2017 року у складі колегії суддів: Карімової Л. В., Бурлака І. В., Яцини В. Б.,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду із позовом до

ОСОБА_5, третя особа - Головне територіальне управління юстиції у Харківській області в особі Управління державної реєстрації, про визнання права власності, перерозподіл ідеальних часток у праві спільної сумісної власності, визначення порядку користування майном.

Позовна заява, з урахуванням уточнень, мотивована тим, що ОСОБА_4 є власником 52/100 частин в праві спільної власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами № 73 загальною площею 66, 7 кв.м, житловою 47,9 кв.м по АДРЕСА_1, а ОСОБА_5, відповідно є власником 48/100 частин зазначеного будинку.

24 травня 2004 року КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» зареєстровано договір конкретного користування житловим будинком, господарськими будівлями та спорудами у відповідності до рішення народного суду Орджонікідзевського районну міста Харкова від 02 листопада 1973 року.

Рішенням Виконавчого комітету Орджонікідзевської районної ради в місті Харкові від 06 липня 2004 року № 186 надано дозвіл ОСОБА_4 на будівництво двоповерхового житлового пристрою до будинку по АДРЕСА_1.

В період часу з серпня 2004 року по вересень 2009 року ОСОБА_4 проведено будівництво житлової прибудови літ. «А2-2» до вказаного вище житлового будинку.

Рішенням Виконавчого комітету Орджонікідзевської районної ради в місті Харкові від 03 листопада 2009 року за № 248 затверджено акт районної технічної комісії про прийняття в експлуатацію житлової прибудови літ. «А2-2» до індивідуального житлового будинку літ. «А-1» по АДРЕСА_1.

Після реконструкції загальна площа житлового будинку складає: 165,3 кв.м, житлова 71,3 кв.м.

КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» проведено перерахунок часток в праві спільної власності на вказаний вище об'єкт нерухомого майна, згідно якого належна ОСОБА_4 частка складає - 80/100.

Житлову прибудову літ. «А2-2» ОСОБА_4 у встановленому законом порядку введено в експлуатацію, відтак виникло право на збільшення частки в праві спільної власності на житловий будинок із господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1.

У зв'язку із тим, що за тривалий час стосунки між співвласниками спільного об'єкта права власності погіршилися перерозподілити частки в праві спільної власності у позасудовому порядку неможливо, ОСОБА_4 позбавлена можливості отримати правовстановлюючий документ в адміністративно-правовому порядку, та зареєструвати належне право власності.

ОСОБА_4 просила перерозподілити ідеальні частки в праві спільної сумісної власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами АДРЕСА_1 в таких розмірах: за ОСОБА_4 - 80/100 часток, за ОСОБА_5 - 20/100 часток; залишити у користуванні ОСОБА_4 приміщення 1-5; 1-6 у житловому будинку із господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 літ. «А-1», приміщення:

1-3; 1-4; 1-7; 1-8; 1-9; 1-10 у житловій прибудові літ. «А2-2», загальною площею 135 кв.м, житловою 54,9 кв.м та господарські будівлі та споруди: льох літ. «Б», сарай літ. «Ж», вбиральня літ. «И», а у користуванні ОСОБА_5 залишити наступні приміщення: 2-2; 2-3; 2-4; 2-5 в житловому будинку літ. «А-1», загальною площею 30,3 кв.м, житловою: 22,5 кв.м, та господарські будівлі та споруди: льох літ. «В», літню кухню літ. «Д», сарай літ. «З», вбиральню літ. «Г».

Заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Харкова від

14 грудня 2016 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що здійснена ОСОБА_4 прибудова літ. «А2-2» до частини житлового будинку «А-1», виділеного їй у користування, не є об'єктом спільної часткової власності.

Ухвалою апеляційного суду Харківської області від ОСОБА_4 відхилено.

Заочне рішення Орджонікідзевського районного суду міста Харкова від

14 грудня 2016 року залишено без змін.

12 липня 2017 року представник ОСОБА_4 - ОСОБА_6 через засоби поштового зв?язку подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій просить скасувати заочне рішення Орджонікідзевського районного суду міста Харкова від

14 грудня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від

22 червня 2017 року та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням судами норм матеріального та порушенням норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій належним чином не надали оцінки всім доказам, які містяться в матеріалах справи, не зазначили, з яких мотивів не взяли до уваги доводи позивачки і надані нею докази, таким чином не мотивували свої рішення. Крім того, судами застосовано норму, яка не підлягала застосуванню і не застосовано норму, що мала бути застосована, таким чином, ухваливши незаконні та необґрунтовані рішення.

14 серпня 2017 року та 19 серпня 2017 року представником ОСОБА_5 - ОСОБА_7 через засоби поштового зв?язку подано до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ заперечення, в яких просить касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_6 відхилити, а заочне рішення Орджонікідзевського районного суду міста Харкова від 14 грудня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 22 червня 2017 року залишити без змін.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення»

ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Статтею 388 ЦПК України встановлено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року касаційна скарга разом із матеріалами цивільної справи надійшла до Верховного Суду.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Перевіривши доводи касаційної скарги, врахувавши аргументи наведені в запереченнях на касаційну скаргу, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.

Положеннями частини другої статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вимогами частин першої та другої статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_4 є власником 52/100 частин в праві спільної власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами № 73 загальною площею 66,7 кв.м, житловою

47,9 кв.м по АДРЕСА_1, а ОСОБА_5, відповідно є власником 48/100 частин зазначеного будинку.

13 квітня 2004 року відповідачем надано письмовий дозвіл на реконструкцію житлової прибудови без обмежень у поверхності, але без дозволу на надбудову.

24 травня 2004 року КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» зареєстровано договір конкретного користування житловим будинком, господарськими будівлями та спорудами у відповідності до рішення народного суду Орджонікідзевського районну міста Харкова від 02 листопада 1973 року.

Рішенням Виконавчого комітету Орджонікідзевської районної ради в місті Харкові від 06 липня 2004 року № 186 ОСОБА_4 надано дозвіл на будівництво двоповерхового житлового пристрою до будинку по АДРЕСА_1.

В період з серпня 2004 року по вересень 2009 року ОСОБА_4 проведено будівництво житлової прибудови літ. «А2-2» до вказаного вище житлового будинку.

Рішенням Виконавчого комітету Орджонікідзевської районної ради в місті Харкові від 03 листопада 2009 року за № 248 затверджено акт районної технічної комісії про прийняття в експлуатацію житлової прибудови літ. «А2-2» до індивідуального житлового будинку літ. «А-1» по АДРЕСА_1.

Після реконструкції загальна площа житлового будинку складає: 165,3 кв.м, житлова 71,3 кв.м.

Загальна площа частини житлового будинку, якою користується ОСОБА_4 та члени її сім'ї складає 135 кв.м, житлова: 54,9 кв.м, та фактично користується приміщеннями: 1-5; 1-6 в будинку літ. «А-1» та приміщень: 1-3; 1-4; 1-7; 1-8; 1-9; 1-10 у житловій прибудові літ. «А2-2», а також господарськими будівлями та спорудами, а саме: льохом літ. «Б», сараєм літ. «Ж», вбиральнею літ. «И».

Площа частини житлового будинку, якою користується відповідачка, у порівняні із 1981 роком не змінилася, та складає 30,3 кв.м, житлова 16,4 кв.м., що відповідає приміщенням: 2-2; 2-3, 2-4, 2-5 в житловому будинку літ. «А-1» та господарськими будівлями та спорудами, а саме: льохом літ. «В», літньою кухнею літ. «Д», сараєм літ. «З» вбиральнею літ. «Г».

КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» проведено перерахунок часток в праві спільної власності на вказаний вище об'єкт нерухомого майна, згідно якого належна частка ОСОБА_4 складає - 80/100.

Житлову прибудову літ. «А2-2» ОСОБА_4 у встановленому законом порядку введено в експлуатацію, від так виникло право на збільшення частки в праві спільної власності на житловий будинок із господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За змістом статей 386, 391 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Співвласник має право на відповідне збільшення своєї частки у праві спільної часткової власності, якщо поліпшення спільного майна, які не можна відокремити, зроблені ним своїм коштом за згодою всіх співвласників, з додержанням встановленого порядку використання спільного майна (частина третя статті 357 ЦК України).

Згідно з частиною четвертою статті 357 ЦК України співвласник житлового будинку, іншої будівлі, споруди може зробити у встановленому законом порядку за свій рахунок добудову (прибудову) без згоди інших співвласників, якщо це не порушує їхніх прав. Така добудова (прибудова) є власністю співвласника, який її зробив, і не змінює розміру часток співвласників у праві спільної часткової власності.

Відповідно до статті 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Відповідно до частин другої, третьої статті 319 ЦК України, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

З огляду на наведене, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, оскільки реєстрацію права власності спірної прибудови позивачкою не здійснено. Доказів про відмову ОСОБА_4 у вчиненні реєстраційних дій позивачем не надано.

Доводи касаційної скарги є безпідставними, зводяться до переоцінки доказів та не спростовують висновків судів попередніх інстанцій.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів залишає касаційну скаргу без задоволення, а заочне рішення Орджонікідзевського районного суду міста Харкова від 14 грудня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 22 червня 2017 року - без змін, оскільки підстави для скасування судових рішень відсутні.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_6залишити без задоволення.

Заочне рішення Орджонікідзевського районного суду міста Харкова від

14 грудня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від

22 червня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. П. Курило

В. М.Коротун

М. Є.Червинська