Постанова

Іменем України

10 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 614/777/16-ц

провадження № 61-20421св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Лесько А. О. (суддя-доповідач), Мартєва С. Ю., Сімоненко В. М., Штелик С. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - товариство з обмеженою відповідальністю «Євролізинг Холдінг»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Євролізинг Холдінг» на рішення Борівського районного суду Харківської області від 17 жовтня 2016 року у складі судді Федченко В. М. та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 13 грудня 2016 року у складі колегії суддів: Гуцал Л. В., Котелевець А. В., Кругової С. С.,

ВСТАНОВИВ :

У вересні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Євролізинг Холдінг» (далі - ТОВ «Євролізинг Холдінг») про захист прав споживача, визнання недійсним договору та стягнення коштів.

Позовна заява мотивована тим, 19 вересня 2016 року між ним та ТОВ «Євролізинг Холдінг» в особі представника Мельнікової В. В. був укладений договір фінансового лізингу № 000275.

Згідно з пунктом 1.2 вказаного договору предметом лізингу є трактор моделі МТЗ-892. Вартість вказаного трактору, яка передбачена Додатком № 1 до договору фінансового лізингу, складає 470 000,00 грн.

При підписанні вказаного договору його було введено в оману, оскільки було роз'яснено, що предмет лізингу буде замовлений та переданий йому у користування після сплати ним авансового платежу в розмірі 10 % від вартості транспортного засобу. При цьому представник відповідача не повідомила про необхідність сплати ще авансового платежу в розмірі 50 % вартості трактору, не вказала, яким саме буде придбаний транспортний засіб та його технічні характеристики. В цей же день він, не читаючи договір фінансового лізингу, підписав його та сплатив на рахунок відповідача авансовий платіж в сумі 47 000,00 грн.

Однак після оплати коштів відповідач не замовив та не передав йому трактор, пояснивши, що він повинен доплатити ще 50 % авансового платежу, тобто 235 000,00 грн та платіж за передачу предмету лізингу в сумі 14 100,00 грн, що передбачено додатком № 1.

Позивач неодноразово звертався до відповідача із проханням передати йому трактор, однак відповідач відмовляється, посилаючись на умови договору.

Позивач стверджує, що якби володів інформацією про призначення проведеного платежу, а саме, що цей платіж є платою за адміністрування договору, а не є авансовим платежем, не вступав би у правовідносини з відповідачем.

При ознайомленні з умовами договору позивачем було виявлено, що він містить несправедливі умови, наслідком яких є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу. В договорі виключені та обмежені права лізингоодержувача як споживача стосовно лізингодавця у разі неналежного виконання ним обов'язків, передбачених договором та законом, звужені обов'язки лізингодавця, які передбачені в Законі України «Про фінансовий лізинг», положеннях ЦК України, повністю виключена відповідальність лізингодавця за невиконання або неналежне виконання обов'язків щодо передачі предмета лізингу та передачі цієї речі неналежної якості, значно розширені права лізингодавця, які суперечать вимогам чинного законодавства.

Також, у спірному договорі відсутня обов'язкова умова щодо індивідуальної визначеності предмета лізингу, а саме: не зазначено номер двигуна, заводський номер, колір трактору, яка прямо передбачена законодавством про фінансовий лізинг.

В зв'язку з викладеним позивач просив суд визнати зазначений договір фінансового лізингу недійсним з моменту його укладення та стягнути з відповідача на його користь 47 000,00 грн та судовий збір.

Рішенням Борівського районного суду Харківської області від 17 жовтня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 13 грудня 2016 року, позов задоволено.

Визнано договір фінансового лізингу від 19 вересня 2016 року № 000275, укладений між ТОВ «Євролізинг Холдінг» та ОСОБА_4, недійсним з моменту його укладення.

Стягнуто з ТОВ «Євролізинг Холдінг» на користь ОСОБА_4 сплачену ним суму на виконання договору лізингу від 19 вересня 2016 року № 000275 47 000,00 грн та судовий збір в сумі 551,20 грн.

Судові рішення мотивовано тим, що умови оспорюваного договору лізингу відповідно до статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» є несправедливими по відношенню до споживача, а тому договір слід визнати недійсним та стягнути на користь позивача сплачені ним кошти у розмірі 47 000,00 грн.

У касаційній скарзі, поданій у січні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ТОВ «Євролізинг Холдінг»

просить скасувати судові рішення першої та апеляційної інстанцій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди при вирішенні питання про недійсність договору не застосували норми цивільного законодавства, які закріплюють свободу договору, та відповідно до яких сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору (стаття 627 ЦК України). Судові рішення ґрунтуються на припущеннях, оскільки умови спірного договору є справедливими; об'єкт лізингу до моменту повного виконання умов договору належить лізингодавцю; позивач при підписанні договору погодив всі його умови, які відповідають положенням Закону України «Про фінансовий лізинг».

Заперечення на касаційну скаргу не надходили.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - ЦПК України) касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

24 квітня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Суди встановили, що 19 вересня 2016 року між ТОВ «Євролізинг Холдінг» в особі представника Мєльнікової В. В., яка діяла на підставі довіреності, та ОСОБА_4 було укладено договір № 000275 фінансового лізингу (а. с. 10-15).

Даний договір підписаний сторонами та нотаріально посвідчений.

Відповідно до пункту 1.1 вказаного договору, лізингодавець зобов'язується набути у власність у продавця, визначений у пункті 1.2 даного договору предмет лізингу та передати даний предмет лізингоодержувачу на умовах визначених даним договором, а лізингоодержувач користується предметом лізингу на умовах даного договору та згідно з положеннями чинного законодавства.

Предметом лізингу є трактор МТЗ 892, об'єм двигуна 4,75 л., тип палива -дизпаливо, тип КПП - механічна, привід повний, 2016 року випуску (пункт 1.2 договору).

Відповідно до додатку № 1 до договору фінансового лізингу вартість предмета лізингу становить 470 000,00 грн, платіж за адміністрування договору - 47 000,00 грн; авансовий платіж - 50 %, обсяг фінансування - 235 000,00 грн; платіж за передачу предмета лізингу 14 100,00 грн; викупна вартість - 7 050,00 грн; відсоткова ставка - 22 %; комісія - 5 %; щомісячний платіж 7 175,80 грн, період лізингу - 60 місяців (а. с. 17).

Згідно з пунктом 7.3 договору лізингоодержувач зобов'язаний у встановлений термін та в повному обсязі сплачувати лізингові та інші платежі відповідно до умов даного договору, а також компенсувати витрати лізингодавця, які пов'язані з реєстрацією предмета лізингу у відповідних органах державної реєстрації транспортних засобів, та компенсувати витрати, які пов'язані із страхуванням предмету лізингу, на підставі виставлених рахунків, протягом 5-ти календарних днів з моменту отримання такого рахунку від лізингодавця.

В пункті 14.1 цього договору лізинговий платіж включає в себе: обсяг фінансування (відшкодування вартості предмету лізингу, непокритої авансовими платежами) та відсоткову ставку винагороди лізингодавця в розмірі 27 відсотків річних, яка складається з 22 відсотків за користування обсягом фінансування та 5 відсотків комісії за супроводження договору на залишок обсягу фінансування.

19 вересня 2016 року позивач здійснив платіж на розрахунковий рахунок відповідача в сумі 47 000,00 грн (а. с. 16).

Згідно з умовами оспорюваного договору платіж за адміністрування договору - це першочерговий одноразовий платіж, що підлягає сплаті лізингоодержувачем на користь лізингодавця за підготовку, перевірку та розгляд документів для укладення договору, пошуку предмета лізингу відповідно до встановлених специфікацій лізингоодержувачем незалежно від назви призначення платежу у квитанції на сплату. Розмір адміністративного платежу становить погоджений сторонами відсоток від вартості предмета лізингу, який вказується в додатку 1 до договору.

Відповідно до пункту 13.2 оспорюваного договору розмір платежу за адміністрування договору, погоджений сторонами складає 10 % вартості предмета лізингу та вказується в додатку № 1 до договору.

На підставі пунктів 4.7, 16.5 цього договору лізингодавець має право в односторонньому порядку розірвати даний договір у випадку неможливості придбання предмета лізингу або відмови продавця здійснити продаж та/або поставку предмета лізингу та у разі не обрання нового предмета лізингу лізингоодержувачем протягом трьох місяців з моменту повідомлення лізингоодержувача про таку обставину. У такому випадку лізингодавець повертає лізингоодержувачу сплачений ним авансовий платіж або частину авансового платежу за мінусом 20 відсотків, які лізингодавець утримує в якості штрафу за невиконання умов договору платіж адміністрування договору поверненню не підлягає.

Згідно з пунктом 14.12 оспорюваного договору дострокове погашення (виконання договору) може відбуватись не раніше ніж через 12 місяців після підписання акту приймання-передачі предмета лізингу між лізингодавцем та лізингоодержувачем. За дострокову сплату лізингових платежів в термін до 12 (дванадцяти) календарних місяців з моменту підписання акту приймання-передачі предмета лізингу лізингоодержувач сплачує штраф за дострокове погашення у розмірі 10 відсотків від суми дострокового погашення.

Відповідно до пункту 16.10 цього договору лізингодавець має право достроково припинити дію договору та/або звернутися до відповідних органів за захистом своїх прав та/або за стягненням заборгованості у безспірному порядку та/або вимагати повернення предмета лізингу зокрема у випадку, якщо лізингоодержувач не сплатив або сплатив не в повному обсязі лізинговий платіж у строк, визначений договором, і прострочення оплати становить більше 30 днів, а також всі належні до оплати платежі (штрафні санкції, пеню та інші відшкодування, компенсації відповідно до умов договору).

За приписом частини першої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Відповідно до частин першої, другої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Визначення поняття «несправедливі умови договору» закріплено в частині другій статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів». Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу.

Аналізуючи норму статті 18 цього Закону, можна дійти висновку, що умови договору кваліфікуються як несправедливі, якщо вони, по-перше, порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, завдають шкоди споживачеві.

Несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов'язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов'язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; (пункти 2, 3 частини третьої статті 18 Закону «Про захист прав споживачів); надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору (пункт 4 частини третьої статті 18 Закону).

Урахувавши наведені норми матеріального права та обставини справи, суди дійшли правильного висновку про те, що відповідач не обґрунтував співмірності розміру платежу за адміністрування договору (10 % вартості предмета лізингу за перевірку, розгляд та підготовку документів для укладення договору, пошуку предмета лізингу), і вартості виконаної послуги; фактично виключена відповідальність лізингодавця за невиконання або неналежне виконання обов'язків щодо передачі предмета лізингу та передачі цієї речі неналежної якості, одночасно значно розширені права лізингодавця; умови договору про зміни у витратах, зокрема щодо сплати штрафу за дострокове погашення лізингових платежів, свідчать про їх несправедливість та порушують принцип добросовісності.

За таких обставин судові рішення відповідають вимогам статей 213-215, 316 ЦПК України 2004 року щодо законності й обґрунтованості. Суди правильно визначилися із характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідили наявні у справі докази і надали їм належну оцінку згідно зі статтями 57-60, 212, 303, 304 ЦПК України 2004 року.

Доводи касаційної скарги ТОВ «Євролізинг Холдінг» висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують, про незаконність судових рішень не свідчать, а стосуються переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Частиною першою статті 410 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 400, 402, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Євролізинг Холдінг» залишити без задоволення.

Рішення Борівського районного суду Харківської області від 17 жовтня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 13 грудня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:В. С. Висоцька А. О. Лесько С. Ю. Мартєв В. М. Сімоненко С. П. Штелик