Постанова

Іменем України

17 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 2-1129/10-ц

провадження № 61-21782св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі:

головуючого - Висоцької В. С. (суддя - доповідач),

суддів: Лесько А. О., Пророка В. В., Сімоненко В. М., Фаловської І. М.,

учасники справи:

позивач - Представництво по управлінню комунальною власністю Одеської міської ради,

відповідачі: ОСОБА_1, ОСОБА_2,

треті особи: Одеська міська рада, Прокуратура Суворовського району м. Одеси, Шоста Одеська державна нотаріальна контора,

особа, яка звернулась із апеляційною та касаційною скаргами - товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадженнякасаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» на ухвалу апеляційного суду Одеської області від 01 лютого 2018 року у складі судді Кравця Ю. І.,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2009 року Представництво по управлінню комунальною власністю Одеської міської ради (далі - Представництво) звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2, треті особи: Одеська міська рада, Прокуратура Суворовського району м. Одеси, Шоста Одеська державна нотаріальна контора, у якому просило визнати недійсним договір купівлі-продажу від 07 травня 2007 рокунежилого приміщення першого поверху площею 220,9 кв. м, розташованого по АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_1 і ОСОБА_2, та повернути спірне приміщення до відання Представництва.

Позовна заява мотивована тим, що нежиле приміщення першого поверху площею 220,9 кв. м, розташованого по АДРЕСА_1 є комунальною власністю територіальної громади м. Одеси та підлягає реєстрації за територіальною громадою м. Одеси в особі Одеської міської ради на підставі рішення виконкому Одеської міської ради від 10 березня 2005 року № 123. З 1994 року дане нежиле приміщення здавалось в оренду уповноваженими органами місцевої влади. За договором оренди

від 10 січня 1994 року вказане приміщення було передано АП «Лаванда Прим». 05 червня 1995 року було укладено додаткове погодження до вищезгаданого договору оренди, яким було визначено, що Представництво є орендодавцем по цьому договору. Останнім договором оренди

від 03 березня 2006 року, укладеним між Представництвом та

СПД ОСОБА_1, останній було надано в тимчасове платне користування спірне приміщення. Заочним рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 19 вересня 2006 року за ОСОБА_1 було визнано право власності на реконструйоване нежиле приміщення площею 220,9 кв. м, розташоване по АДРЕСА_1. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 30 травня 2007 року заочне рішення від 19 вересня 2006 року скасовано. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 24 травня 2007 року провадження у справі закрито з підстав того, що спір підсудний господарському суду.

Однак, на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 07 травня 2007 року ОСОБА_1 відчужила спірне майно

ОСОБА_2 У зазначеному договорі купівлі-продажу вказана дата 07 травня 2006 року, проте позивач вважає, що рік 2006 зазначений помилково, оскільки нотаріальне посвідчення відбулось 07 травня 2007 року.

Позивач вважає, що ОСОБА_1 була недобросовісним власником спірного майна, оскільки вона була обізнана про те, що спірне приміщення є об'єктом права комунальної власності.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 11 жовтня 2010 року позов задоволено.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу нежилого приміщення по АДРЕСА_1, укладений 07 травня 2007 року між

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 Витребувано у ОСОБА_2 вказане нежиле приміщення та зобов'язано передати його до комунальної власності територіальної громади м. Одеси у відання Представництва.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 09 березня 2011 року рішення суду першої інстанції змінено в частині вирішення судових витрат. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 липня 2011 року рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 11 жовтня 2010 року та рішення апеляційного суду Одеської області від 09 березня 2011 року залишено без змін.

13 грудня 2017 року особа, яка не брала участі у справі, - товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (далі - ТОВ «ОТП Факторинг Україна») звернулась до апеляційного суду з апеляційною скаргою на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 11 жовтня 2010 року.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 01 лютого 2018 року у прийнятті апеляційної скарги відмовлено.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що згідно положень Закону України «Про іпотеку» зміна власника спірного нежитлового приміщення, яке є предметом іпотеки, не впливає на її дійсність для набувача такого нерухомого майна. ТОВ «ОТП Факторинг Україна» не позбавлений права задовольнити вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, що не вказує на порушення його прав або охоронюваних законом інтересів, внаслідок вирішення місцевим судом спору.

У касаційній скарзі, поданій у березні 2018 року, ТОВ «ОТП Факторинг Україна» просить скасувати ухвалу суду апеляційної інстанції, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права.

Доводи касаційної скарги зводяться до того, що незалучення судом

ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до участі у справі, як іпотекодержателя майна, позбавило його можливості захистити своє право в суді.

У відзиві на касаційну скаргу Одеська місцева прокуратура № 4 посилається на відсутність підстав для задоволення касаційної скарги ТОВ «ОТП Факторинг Україна» у зв'язку з її необґрунтованістю, та просить оскаржувану ухвалу суду апеляційної інстанції залишити без змін.

Інші учасники справи не скористались своїм правом на подання до суду відзиву на касаційну скаргу, своїх заперечень щодо змісту і вимог касаційної скарги до касаційного суду не направили.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Касаційні скарги на ухвали судів першої чи апеляційної інстанцій відповідно до частини третьої статті 406 ЦПК України розглядаються у порядку, передбаченому для розгляду касаційних скарг на рішення суду першої інстанції, постанови суду апеляційної інстанції.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Апеляційний суд установив, що 11 жовтня 2010 року Суворовський районний суд м. Одеси ухвалив рішення, яким визнав недійсним договір купівлі-продажу, укладений 07 травня 2007 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, нежилого приміщення по АДРЕСА_1, витребував у ОСОБА_2 наведене нежиле приміщення та зобов'язав передати спірне нежиле приміщення до комунальної власності територіальної громади м. Одеси у відання Представництва.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 09 березня 2011 року рішення суду першої інстанції змінено в частині вирішення судових витрат. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 липня 2011 року рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 11 жовтня 2010 року та рішення апеляційного суду Одеської області від 09 березня 2011 року залишено без змін.

13 грудня 2017 року ТОВ «ОТП Факторинг Україна», яке не брало участі у справі, звернулось до апеляційного суду з апеляційною скаргою на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 11 жовтня 2010 року.

Апеляційна скарга мотивована тим, що 14 серпня 2007 року, з метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, укладеним між ОСОБА_3 та ЗАТ «ОТБ Банк», між останнім та ОСОБА_2 було укладено договір іпотеки нерухомого майна - нежилого приміщення по

АДРЕСА_1.

Згідно договорів купівлі-продажу кредитного портфелю та відступлення права вимоги, укладених 26 листопада 2013 року між ПАТ «ОТП Банк» (який є правонаступником ЗАТ «ОТБ Банк») та ТОВ «ОТП Факторинг Україна», до останнього перейшло право вимоги, що виникло з даного кредитного договору, в обсязі та на умовах, що існували у первісного кредитора.

У апеляційній скарзі також зазначено, що вирішуючи питання про зміну власника нежитлового приміщення, яке є предметом іпотечного договору, місцевий суд змінив іпотекодавця, не враховуючи при цьому думки іпотекодержателя.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається Цивільним процесуальним кодексом України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов'язків суб'єктів цивільно-процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації.

Відповідно до частини першої статті 292 ЦПК України (в редакції, чинній на момент звернення з апеляційною скаргою), сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

За змістом зазначеної статті право на апеляційне оскарження мають особи, які не брали участі у справі, проте ухвалене судове рішення завдає їм шкоди, що виражається у несприятливих для них наслідках.

Обґрунтовуючи наявність права на апеляційне оскарження рішення місцевого суду, заявник посилався на порушення вказаним рішенням його прав, як іпотекодержателя майна, яке є предметом спірного договору купівлі-продажу.

Апеляційний суд дійшов висновку, що рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 11 жовтня 2010 року права ТОВ «ОТП Факторинг Україна» не порушені, оскільки на день укладання іпотечного договору майно належало на праві власності іпотекодавцю, зміна власника майна та іпотекодавця відбулося за рішенням суду та Законом України «Про іпотеку». Отримання згоди іпотекодержателя передбачено лише у разі передачі предмету іпотеки у наступну іпотеку.

Апеляційний суд зауважив, що ТОВ «ОТП Факторинг Україна» не позбавлений права задовольнити вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Проте з таким висновком погодитись не можна, оскільки судовим рішенням визнано недійсним договір купівлі-продажу нежилого приміщення, яке є предметом іпотеки, дане майно зобов'язано передати до комунальної власності територіальної громади м. Одеси у відання Представництва, тому не можна вважати, що права ТОВ «ОТП Факторинг Україна», яке є правонаступником ПАТ «ОТП Банк» та набуло статус іпотекодержателя, не порушено.

Виходячи з викладеного, суд апеляційної інстанції дійшов передчасного висновку, що рішенням Суворовського районного суду м. Одеси

від 11 жовтня 2010 року права ТОВ «ОТП Факторинг Україна» не порушено.

За викладених обставин ухвала апеляційного суду Одеської області від 01 лютого 2018 року не може вважатись законною і обґрунтованою та підлягає скасуванню, а справа передачі до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду (частина шоста статті 411 ЦПК України).

Керуючись статтями 406, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Одеської області від 01 лютого 2018 року скасувати.

Справу передати до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді А. О. Лесько

В. В.Пророк

В. М. Сімоненко

І. М.Фаловська