РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/7216/18

пр. № 2/759/4892/18

11 жовтня 2018 року Святошинський районний суд м.Києва в складі:

головуючого судді Величко Т.О.,

при секретарі Забелі А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві в приміщенні суду цивільну справу за позовомОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,-

В С Т А Н О В И В:

15.12.2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VІІІ від 03.10.2017 року, котрим ЦПК України викладено в новій редакції.

Згідно п.п.9 п.1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

11.05.2018 року ОСОБА_1 звернулася до Святошинського районного суду м.Києва з позовом доОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням.

Позовні вимоги обгрунтовано тим, що ОСОБА_1, є власницею квартири АДРЕСА_1 на підставі Договору про поділ спільного майна подружжя від 01.03.2018 року укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_1, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кобою П.В. та зареєстрованого в реєстрі за №324. Даний факт підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №115847272 від 01.03.2018 року, сформованим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кобою Н.В.

Позивач зазначила, що шлюб між сторонами розірваний, що підтверджується рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 12.10.2017 року у справі № 759/10463/16-ц, ухвалами Святошинського районного суду м. Києва від 18.10.2017 року та від 12.02.2018 року. Відповідно до Витягу з Реєстру територіальної громади міста Києва № 1248376 від 01.03.2018 року у квартирі АДРЕСА_1 зареєстровано двоє людей, а саме Позивачка - ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

Позивач зазначила, що з 2014 року Відповідач виїхав з вищезазначеної квартири та фактично по даний час в ній не проживає та не з'являється уже близько 4 років, його особистих речей в квартирі також немає, що підтверджується актом ОСББ «Наш Дім 2016» від 17.04.2018 року.

Таким чином, Позивач вважає, що Відповідач повинен бути визнаний судом таким, що втратив права на користування квартирою за адресою: АДРЕСА_1, оскільки фактично не проживає в ній більше одного року та повинен бути знятий з реєстрації місця проживання за вказаною адресою, тому позивачі просять позов задовольнити.

Ухвалою суду від 02.07.2018 року відкрито провадження у цивільній справі за вказаним позовом.

В судове засідання позивач не з'явився, надала до суду заяву, в якій просила слухати справу без її участі.

Відповідач повторно у судове засідання не з'явився, про дату та час судового засідання повідомлявся належним чином, причини нявки суду не повідомив, відзив на позовну заяву не подав, а тому суд вважає за можливе проводити судове засідання у порядку ст.. 280 ЦПК України.

Разом з тим, відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - ЦПК України) суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів.

Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов'язки сторін та те, що позивач проти заочного розгляду справи не заперечує, суд, на підставі ч. ч. 1, 2 ст. 280 та відповідно до ст. 281 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи.

Вислухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав.

Так, в судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1, є власницею квартири АДРЕСА_1 на підставі Договору про поділ спільного майна подружжя від 01.03.2018 року укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_1, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кобою П.В. та зареєстрованого в реєстрі за №324.

Судом встановлено, що 2014 року Відповідач виїхав з вищезазначеної квартири та фактично по даний час в ній не проживає та не з'являється уже близько 4 років, його особистих речей в квартирі також немає, що підтверджується актом ОСББ «Наш Дім 2016» від 17.04.2018 року.

В свою чергу, відповідно до ч. 1 ст. 316 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно положень ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Відповідно до ст. 41 Конституції України та ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

При цьому, у відповідності до вимог ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Таким чином, враховуючи вищенаведені норми законодавства, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи встановленні в судовому засіданні обставини, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги, є обґрунтованими та такими, що ґрунтуються на вимогах закону та підлягають частковому задоволенню.

Крім того, відповідно до вимог ст.ст. 133, 141 ЦПК України суд присуджує до стягнення з відповідачки на користь позивачки судові витрати по сплаті судового збору у сумі 704 грн. 80 коп., які сплачено позивачкою за подання позову до суду.

Враховуючи наведене, на підставі ст. 41 Конституції України, ст.ст. 316, 317, 321, 405 ЦК України та керуючись ст.ст. 12, 13, 76-81, 89, 95, 141, 229, 258, 259, 263-266, 268, 273, 280-282, 289, 352, 354, п.п. 15.5 п.15 Розділу ХІІІ Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України, ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

ПозовОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, особою, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користьОСОБА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, зареєстрованої за адресою:АДРЕСА_1, судові витрати в сумі 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп.

В іншій частині відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом за письмовою заявою відповідача поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а також рішення може бути оскаржене позивачем до Апеляційного суду м.Києва шляхом подачі апеляційної скарги через Святошинський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя: