17.10.2018 227/3537/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2018 року м. Добропілля

Добропільський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді: Мацишин Л.С.,

за участю

секретаря судового засідання: Верній М.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Добропілля за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Добропільського міськрайонного суду Донецької області з позовною заявою до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженки ІНФОРМАЦІЯ_2, з донькою ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженкою ІНФОРМАЦІЯ_4, такими, що втратили право користування житловим приміщенням в квартирі АДРЕСА_1, внаслідок відсутності понад одного року в порядку ч. 2 ст. 405 ЦК України.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що за вказаною адресою відповідачі не мешкають понад 2 роки з листопада 2016 року, оскільки вони виїхали до Російської Федерації і мешкають на її території. Місце їх фактичного проживання не відоме. Позивач є власником квартири АДРЕСА_2. Після приватизації даної квартири, він став проживати в ній разом зі своєю співмешканкою ОСОБА_2 та її донькою ОСОБА_3, яких з часом зареєстрував у своїй квартирі. Зазначив, що відповідачі зареєстровані, але не проживають у вищенаведеній квартирі і не зявляються в ній вже протягом двох років, тому всі обовязки, що випливають з договору найму житлового приміщення, покладені на позивача. Позбавлення відповідачів права користування житлом йому необхідне для подальшого знаття їх з реєстрації місця проживання.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Відповідачі в судове засідання не зявилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Із заявою про розгляд справи у їх відсутності та з повідомленням причин неявки до суду не зверталися. Відзиву на позовну заяву до суду не надавали.

Згідно ч. ч. 1, 8 ст. 279 ЦПК України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у главі 10 ЦПК України. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків.

Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка в судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

За вказаних обставин, з урахуванням вимог ст. 223 ЦПК України, суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній доказів, у відсутності сторін.

З урахуванням ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у зв'язку з неявкою всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, суд дійшов до наступних висновків.

Судом встановлено, що квартира 44 будинку 12, розташованого по пр-ту Шевченка м. Добропілля Донецької області, належить позивачу на праві приватної власності, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 26 вересня 2005 року, виданим Відділом з житлових питань та управління комунальною власністю (а.с. 7) Цей факт також підтверджується розпорядженням органу приватизації №465/6687 від 26 вересня 2005 року про передачу даної квартири у власність ОСОБА_1 (а.с. 9), та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 16 грудня 2005 року (а.с.8).

Як вбачається з домової книги для реєстрації громадян, які проживають за адресою ІНФОРМАЦІЯ_5, та підтверджується довідкою від 15 серпня 2018 року про зареєстрованих осіб за вищенаведеною адресою, виданою Відділом реєстрації Добропільської міської ради, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_6, зареєстрований за адресою ІНФОРМАЦІЯ_7 з 27 липня 2006 року, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_8, зареєстрована за даною адресою з 29 вересня 2015 року (а.с. 11-13, 18)

Згідно акту від 15 серпня 2018 року, складеного комісією ОСББ «Шевченко, 12 у м. Добропілля», відповідач ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_6, за адресою АДРЕСА_3, не проживає більше двох років, відповідач ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_8, у теперішній час не проживає (а.с. 19).

Статтею 41 Конституції України, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону №475/97-ВР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316. 317, 319, 321 ЦК України).

Частиною 1 ст. 317 ЦК України передбачено, що власникові належать право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до ч. 4 ст. 156 ЖК України до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій ст. 64 цього Кодексу, відповідно до якої до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.

Всупереч положенням ст. ст. 12, 81 ЦПК України, відповідачами не надано належних та допустимих доказів на підтвердження поважності причин відсутності за місцем реєстрації більше року, а також доказів на підтвердження користування відповідачами спірною квартирою, виконання ними обовязків наймача, повязаних з утриманням та оплатою комунальних послуг.

Згідно з положеннями статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю.

Відтак, вищезазначені статті передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на житлове приміщення, будинок, квартиру тощо, від будь яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сімї.

Враховуючи викладене, а також те, що в судовому засіданні достовірно встановлено, що відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 понад один рік без поважних причин не мешкають за адресою: АДРЕСА_4, суд вважає, що вони втратили право користування жилим приміщенням за вказаною адресою на підставі ст. 405 ЦК України.

Керуючись ст. ст. 391, 405 ЦК України, ст. ст. 4, 19, 81, 263-265, 268, 273, 279, 280, 352-355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1, адреса місця проживання: ІНФОРМАЦІЯ_9) до ОСОБА_2 (паспорт серії ВВ 422628, адреса місця реєстрації: АДРЕСА_5), ОСОБА_3 (паспорт серії ВТ 043988, адреса місця реєстрації: АДРЕСА_5) про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням - задовольнити.

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, визнати такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою АДРЕСА_5.

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, визнати такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою АДРЕСА_5.

Рішення суду може бути оскаржено до Донецького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Добропільський міськрайонний суд Донецької області або безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом 30 днів з дня проголошення рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подано апеляційної скарги, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Головуючий суддя Л.С.Мацишин

17.10.2018