Постанова

Іменем України

15 серпня 2018 року

м. Київ

справа № 686/15259/15-ц

провадження № 61-14957св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого Висоцької В. С.

суддів: Лесько А. О., Мартєва С. Ю., Пророка В. В., Штелик С. П. (суддя-доповідач)

учасники справи:

позивач публічне акціонерне товариство «Дельта Банк»,

відповідач ОСОБА_1,

третя особа виконавчий комітет Хмельницької міської ради в особі Служби у справах дітей Хмельницької міської ради,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 01 грудня 2016 року у складі судді Козак О. В. та ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 08 лютого 2017 року у складі суддів: Корніюк А. П., Купельського А. В., Пєнти І. В.,

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2015 року публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі ПАТ «Дельта Банк») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1, третя особа виконавчий комітет Хмельницької міської ради в особі Служби у справах дітей Хмельницької міської ради, про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Позов мотивовано тим, що 05 червня 2008 року між акціонерним комерційним інноваційним банком «Укрсиббанк» (далі АКІБ «Укрсиббанк»), правонаступником якого стало публічне акціонерне товариство «Укрсиббанк» (далі ПАТ «Укрсиббанк»), та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, за умовами якого позичальник отримала кредит у розмірі 56 тис. дол. США зі сплатою 14 % річних на строк до 03 січня 2039 року. На забезпечення виконання зобовязання за кредитним договором цього ж дня між АКІБ «Укрсиббанк», правонаступником якого стало ПАТ «Укрсиббанк», та ОСОБА_1 було укладено договір іпотеки, за умовами якого остання передала в іпотеку банку належну їй на праві власності квартиру АДРЕСА_1. 08 грудня 2011 року ПАТ «Укрсиббанк» передало ПАТ «Дельта Банк» право вимоги за кредитними договорами, у тому числі і за кредитним договором, укладеним з ОСОБА_1

ОСОБА_1 зобовязання за кредитним договором належним чином не виконала, внаслідок чого станом на 09 липня 2015 року утворилась заборгованість на загальну суму 1 904 181 грн 79 коп., із яких тіло кредиту 1 196 239 грн 12 коп., проценти 707 942 грн 66 коп.

Посилаючись на викладені обставини, ПАТ «Дельта Банк» просило в рахунок виконання основного зобовязання щодо оплати заборгованості за кредитним договором у розмірі 1 904 181 грн 79 коп. звернути стягнення на вищезазначену квартиру, яка є предметом іпотеки, шляхом визнання за іпотекодержателем ПАТ «Дельта Банк» на неї права власності.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 01 грудня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що вимоги банку про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок задоволення його вимог шляхом визнання за ним права власності на предмет іпотеки є позасудовим способом врегулювання спору і здійснюється на підставі окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя.

Ухвалою апеляційного суду Хмельницької області від 08 лютого 2017 року рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 01 грудня 2016 року залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що суд першої інстанції обґрунтовано виходив із того, що застереження в іпотечному договорі від 05 червня 2008 року про можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на предмет іпотеки передбачає позасудовий спосіб врегулювання спору.

У касаційній скарзі, поданій у березні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ПАТ «Дельта Банк» просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалу апеляційного суду та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що відповідно до Закону України «Про іпотеку» та іпотечного договору іпотекодержатель має право на набуття права власності на предмет іпотеки у разі порушення позичальником умов кредитного договору, з підстав визначених статтею 37 Закону України «Про іпотеку». Крім того, відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у справі № 124цс13 від 11 грудня 2013 року та практики Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у подібних правовідносинах не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобовязань за рішенням суду.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 липня 2017 року справу призначено до судового розгляду.

26 березня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

За частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Суди установили, що 05 червня 2008 року між АКІБ «Укрсиббанк», правонаступником якого стало ПАТ «Укрсиббанк», та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, за умовами якого позичальник отримала кредит у розмірі 56 тис. дол. США зі сплатою 14 % річних на строк до 03 січня 2039 року.

На забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором, 05 червня 2008 року між АКІБ «Укрсиббанк», правонаступником якого стало ПАТ «Укрсиббанк», та ОСОБА_1 укладено іпотечний договір, за умовами якого остання передала в іпотеку банку належне їй на праві власності нерухоме майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1.

08 грудня 2011 року між ПАТ «Укрсиббинк» та ПАТ «Дельта Банк» укладений договір купівлі-продажу права вимоги, за умовами якого ПАТ «Дельта Банк» набуло право вимоги в тому числі за кредитним договором, укладеним між АКІБ «Укрсиббанк» та ОСОБА_1

Відповідно до пунктів 4.1, 4.1.1, 4.2. договору іпотеки від 05 червня 2008 року іпотекодержатель набуває права звернути стягнення на предмет іпотеки у разі порушення іпотекодавцем будь-якого зобовязання за цим договором або будь-якого зобовязання, що забезпечено іпотекою за цим договором. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса, позасудового врегулювання у відповідності до умов цього договору та Закону України «Про іпотеку» та з інших, передбачених законодавством України, підстав.

Пунктами 5.1, 5.2., 5.2.1 зазначеного вище договору визначено, що сторони досягли згоди про можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання. Позасудове врегулювання здійснюється одним з наступних способів звернення стягнення на предмет іпотеки: передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов»язання на підставі окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку».

Положеннями пункту 5.3 зазначеного договору визначено, що позасудове врегулювання може бути застосовано сторонами в будь-який момент звернення стягнення на предмет іпотеки, але в будь-якому разі лише до моменту набрання законної сили рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Тобто сторони, підписавши іпотечний договір, обумовили всі його умови, у тому числі вирішили питання щодо позасудового врегулювання спору і не передбачили можливості звернення до суду іпотекодержателя з позовом про визнання за ним права власності на предмет іпотеки.

Відповідно до статті 12 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, установлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом.

Стаття 33 цього Законупередбачає, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, установлених статтею 12 цього Закону.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки відповідно до статей 36, 37 Закону України «Про іпотеку»є способом позасудового врегулювання, який здійснюється за згодою сторін без звернення до суду.

Застереження в договорі про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом визнання права власності на предмет іпотеки - це виключно позасудовий спосіб урегулювання спору, який сторони встановлюють самостійно у договорі.

З урахуванням вимог статей 328, 335, 392 ЦК України у контексті статей 36, 37 Закону України «Про іпотеку»суди не наділені повноваженнями звертати стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на нього за іпотекодержателем.

Вказаний висновок наведений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 14-38цс18.

Ураховуючи викладене, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, обґрунтовано відмовив у задоволенні вимог ПАТ «Дельта Банк», оскільки законом не передбачено визнання права власності на заставлене майно за рішенням суду.

При цьому позивач не позбавлений згідно зі статтями 38, 39 ЦК України можливості звернутися до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки в інший спосіб, ніж визнання права власності на нього.

Доводи касаційної скарги не дають правових підстав для встановлення неправильного застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновків судів. При вирішенні вказаної справи судами правильно визначено характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює.

Викладене дає підстави для висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін із підстав, передбачених статтею 410 ЦПК України.

Керуючись статтями 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» залишити без задоволення.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 01 грудня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 08 лютого 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді: А. О. Лесько

С. Ю. Мартєв

В. В. Пророк

С. П. Штелик