ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

17 жовтня 2018 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 748/1408/17

Головуючий у першій інстанції - Майборода С.М.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/151/18

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-судді Висоцької Н.В.

суддів: Бобрової І.О., Шитченко Н.В.

сторони: позивач - Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_2,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 24 липня 2018 року (місце ухвалення - м. Чернігів, дата складання повного тексту - 30.07.2018) у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2017 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач отримала кредит у розмірі 700,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Банк свої зобов»язання за Договором про надання банківських послуг виконав в повному обсязі, натомість відповідач не сплатила своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості, у зв»язку з чим порушила свої зобов»язання. Станом на 23.04.2017 заборгованість склала 15863,59 грн, з яких: 5067,38 грн - тіло кредиту; 4380,38 грн - відсотки за користування кредитом; 5184,23 грн - пеня; 500,00 грн - штраф (фіксована частина); 731,60 грн - штраф (процентна складова). Відповідач продовжує ухилятись від виконання своїх зобов»язань, порушує законні права та інтереси банку, тому останній просить стягнути з ОСОБА_2 зазначену вище заборгованість, та судові витрати у розмірі 1600,00 грн.

Рішенням Чернігівського районного суду від 24.07.2018 в задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовлено.

Рішення суду першої інстанції обгрунтовано не доведенням дій чи бездіяльності відповідача, які сприяли втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції за кредитною карткою, які позивачем визначені як заборгованість за кредитним договором. Судом враховано правові позиції, викладені у постанові Верховного Суду України від 13.05.2015 № 6-71цс15, Верховного Суду від14.02.2018 у справі № 127/23496/15-ц, та від 20.06.2018 справа № 691/699/16-ц.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду АТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції від 24.07.2018, та ухвалити нове, яким позов задовольнити в повному обсязі.

За доводами скарги оскаржуване рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи.

У скарзі заявник посилається на те, що у порушення ст. 81 ЦПК України, відповідачем не надано доказів, що кредитні кошти переведені через інтеренет-банкінг Приват24 без волевиявлення відповідача, не за його власним розпорядженням. Єдиним власником, який має доступ до номеру фінансового телефону та ПІН-коду карткового рахунку є ОСОБА_2 Кредитні кошти були переведені за розпорядженням останньої, а отже і відповідальність за переведення коштів має нести відповідач.

Зазначає, що відповідач в порушення вимог кредитного договору не виконала своїх зобов»язань, сума заборгованості підлягає стягненню.

Заява позичальника до органів Чернігівського РВП не може бути доказом переказу коштів іншою особою, оскільки кримінальне провадження відкрито зі слів відповідача та не підтверджується жодними доказами.

Відповідачем ОСОБА_2 відзив на апеляційну скаргу не подавався.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Вислухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що з метою отримання банківських послуг, ОСОБА_2 було підписано заяву № б/н від 06.08.2014, згідно якої банк надав банківські послуги в сумі 700,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Матеріали справи містять розрахунок заборгованості за договором, згідно якого станом на 23.04.2017 заборгованість склала 15 863, 59 грн, яка складається з: 5067,38 грн - тіло кредиту, 4380,38 грн - відсотки, 5184,23 грн - пеня, а також 500,00 грн - штраф (фіксована частина), 731,60 грн - штраф (процентна складова) (а.с. 8).

20.02.2016 банком було збільшено кредитний ліміт до 6000 грн (а.с. 70).

З витягу кримінального провадження № 0000236 вбачається, що 26.02.2016 до Чернігівського РВП ЧВП ГУНП в Чернігівській області, з заявою звернулася, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, мешканка АДРЕСА_1, про те, що 20.02.2016 в період часу з 9.00 год. до 11.00 год, невстановлена особа шахрайським шляхом, з її кредитної картки «ПриватБанк» заволоділа грошима в сумі 6000 грн, чим завдала останній матеріальну шкоду на вказану суму (а.с. 53).

Витяг з програмного комплексу містить в собі інформацію про реєстрацію клієнта в системі інтернет-банку Приват24. Банк технічно неможливий надати інформацію стосовно особи, номеру рахунку, адреси та інших відомостей, які мають відношення щодо транзакцій 20.02.2016 на суму 4247,00 грн та 257,50 грн, оскільки він був здійснений за допомогою стороннього еквайзеру (а.с. 129-130).

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції прийшов до висновку, що кредитна заборгованість виникла внаслідок списання коштів з рахунку відповідача у результаті шахрайських дій третіх осіб. Відповідач повідомила банк про несанкціоноване списання грошових коштів з її рахунку, звернулась до правоохоронних органів з приводу вчинення шахрайських дій з картковим рахунком. Банком не доведено, що відповідач своїми діями чи бездіяльністю сприяла втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, які дають змогу ініціювати платіжні операції, що дало б підстави для відповідальності користувача за проведені платіжні операції.

З висновком суду першої інстанції погоджується і апеляційний суд, оскільки судом першої інстанції обставини справи з"ясовані в обсягу, необхідному для правильного вирішення спору, відповідно до встановлених обставин, правильно визначено суть і характер правовідносин сторін та норми матеріального права, що їх регулюють.

Матеріали справи містять письмове звернення ОСОБА_2 до банку, з якого вбачається, що відповідач повідомила банк про незаконне зняття з її рахунку коштів в сумі 6000 грн, які остання на картку не отримувала, про збільшення кредиту згоди не надавала. Просила розібратись у даній ситуації (а.с. 54).

На вказане звернення банком було надано відповідь про неможливість виконати вимоги позичальника, та запропоновано звернутися до правоохоронних органів (а.с. 110-111).

У статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до положень статті 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунку клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з пунктом 37.2 статті 37 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» у разі ініціації неналежного переказу з рахунка неналежного платника з вини ініціатора переказу, що не є платником, емітент зобов'язаний переказати на рахунок неналежного платника відповідну суму грошей за рахунок власних коштів, а також сплатити неналежному платнику пеню у розмірі 0,1 відсотка суми неналежного переказу за кожний день, починаючи від дня неналежного переказу до дня повернення відповідної суми на рахунок, якщо більший розмір пені не обумовлений договором між ними.

Відповідно до пунктів 7, 8 Положення про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використання, затвердженого постановою правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року № 705, емітент або визначена ним юридична особа під час отримання повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов'язаний ідентифікувати користувача і зафіксувати обставини, дату, годину та хвилини його звернення на умовах і в порядку, установлених договором. Емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов'язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу. Емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Емітент у разі повідомлення користувачем про незавершену операцію з унесення коштів через платіжні пристрої банку-емітента на рахунки, відкриті в банку-емітенті, після подання користувачем емітенту відповідного документа, що підтверджує здійснення цієї операції, негайно зараховує зазначену в цьому документі суму коштів на відповідний рахунок.

Встановивши, що позивачем не доведено вчинення відповідачем дій чи бездіяльності, які сприяли втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції за кредитною карткою, а відповідач, виявивши безпідставне списання коштів, невідкладно повідомила позивача та правоохоронні органи про цей факт, врахувавши наявність кримінального провадження, у межах якого встановлюється особа, яка протиправно заволоділа грошовими коштами, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк».

При вирішенні спору суд першої інстанції правильно прийняв до уваги правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду України від 13.05.2015 у справі № 6-71цс15, яка врахована також Верховним Судом в постановах від 12.02.2018 № 127/23496/15-ц, та від 20.06.2018 № 691/699/16-ц.

Доводи апеляційної скарги, що відповідачем не надано доказів, що кредитні кошти переведені через інтернет-банкінг Приват24 без волевиявлення відповідача, не за його власним розпорядженням, не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.

Як вбачається судом першої інстанції встановлено, що користувач при виявленні списання коштів повідомила банк, тобто виконала вимоги розділу VI Положення «Про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням», затвердженого Постановою Правління НБУ від 05.11.2014 № 705, за змістом якого користувач зобов»язаний контролювати рух коштів за своїм рахунком та повідомляти емітента про операції, які не виконувались користувачем.

Враховуючи викладене, не є обґрунтованими та непідтверджені належними і допустимими доказами, як відсутні і посилання на наявність таких доказів, доводи апеляційної скарги, що кредитні кошти були переведені за розпорядженням ОСОБА_2

Крім того, Анкета-заява про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанк від 06.08.2014, надана АТ КБ «ПриватБанк» на підтвердження своїх вимог про стягнення кредитної заборгованості, підтверджує лише факт виявлення бажання оформити на своє ім'я надання банківських послуг. Наміру відповідача отримати кредитну картку анкета-заява не містить, про що свідчить відсутність необхідної відмітки у графі «Платіжна картка КРЕДИТКА «Універсальна» та суми бажаного кредитного ліміту за платіжною карткою КРЕДИТКА «Універсальна», а також відсутність відмітки у графі «Пам'ятку, що містить, в тому числі, Тарифи і основні умови обслуговування та кредитування, отримав (-ла)/ ознайомився(-лася) з її змістом під розписку».

Анкета-заява хоча і містить запис про те, що відповідач ознайомлена і згодна з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також тарифами банку, проте, зазначене, на думку апеляційного суду, не свідчить про автоматичне виникнення кредитних зобов'язань у відповідача перед банком на умовах дії кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», а також відповідних доказів про отримання відповідачем кредитних коштів саме за цим договором.

Враховуючи викладене, доводи апеляційної скарги, що відповідач порушила саме вимоги кредитного договору з використанням кредитної картки, що підтверджується випискою про рух грошових коштів по рахунку відкритого на її ім'я, апеляційний суд не приймає до уваги, оскільки вказане не свідчить про наявність між сторонами кредитних правовідносин за відсутності доказів укладення саме кредитного договору, а сам факт користування кредитною лінією та часткове погашення коштів не свідчить про обізнаність відповідача, як це передбачено вимогами законодавства, про суму кредитного ліміту, умови зміни розміру такого ліміту, порядку та розміру нарахування відсотків, тощо. Отже, сам по собі факт користування такими коштами не породжує виникнення між сторонами кредитного зобов'язання, а має іншу правову природу.

З врахуванням наведеного посилання на відсутність вироку суду про встановлення винної особи у переказу кредитних коштів з рахунку відповідача, закриття кримінального провадження № 0000236 за відсутності складу злочину, не можуть бути підставою для скасування правильного по суті рішення.

Таким чином, є необґрунтованими і доводи що суд порушив встановлений порядок для вирішення питання, допустив однобічність та неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду, викладених у рішенні, фактичним обставинам справи, допустив порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Суд правильно встановив характер правовідносин сторін у справі та застосував норми матеріального права, які регулюють ці правовідносини, вирішив спір з урахуванням меж заявлених позовних вимог та конкретних обставин справи на підставі наданих сторонами доказів з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не містять передбачених законом підстав для скасування судового рішення.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, рішення суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 24 липня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судове рішення у повному обсязі складено 17.10.2018.

Головуючий Судді :