Справа № 148/10/18
Провадження №2/148/490/18
РІШЕННЯ

Іменем України

10 жовтня 2018 року м. Тульчин

Тульчинський районний суд

Вінницької області в складі: судді Саламахи О.В.

за участю: секретаря Носулько К.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1, в інтересах та від імені якої звернувся її представник ОСОБА_2, до Білоусівської сільської ради Тульчинського району Вінницької області, за участю третіх осіб на стороні позивача: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, про визнання права на земельну частку (пай) у порядку спадкування за заповітом,

ВСТАНОВИВ:

До Тульчинського районного суду звернулася ОСОБА_1 з позовом до Білоусівської сільської ради Тульчинського району Вінницької області про визнання права на земельну частку (пай) у порядку спадкування за заповітом.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 01.06.2001 померла мати позивача ОСОБА_6, яка за життя, 07.12.1994 склала заповіт, яким усе належне їй майно заповіла дітям ОСОБА_7, ОСОБА_1, тобто позивачу, та ОСОБА_3 у рівних частках. Після смерті ОСОБА_6 відкрилася спадщина, яка складається із земельної частки (паю), в розмірі 2,41 в умовних кадастрових гектарах, згідно сертифікату серії ВН № 0288450, виданого на підставі рішення Тульчинської райдержадміністрації № 118-р від 18.04.1997. Спадщину після смерті ОСОБА_6 позивачем прийнято на підставі спільного з нею проживання, в порядку п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР. Інші спадкоємці за заповітом - ОСОБА_5, ОСОБА_4 та ОСОБА_8 від прийняття спадщини відмовились.

Для оформлення спадщини позивач звернулася до Тульчинської державної нотаріальної контори, однак в оформленні спадщини їй було відмовлено, через відсутність правовстановлюючого документа - оригіналу сертифікату на право на земельну частку (пай).

Вказані обставини змусили позивача звернутися до суду з даним позовом, у якому просить визнати за нею право на земельну частку (пай), розміром 2,41 в умовних кадастрових гектарах, що знаходиться на території Білоусівської сільської ради Тульчинського району Вінницької області. Судові витрати просить залишити за нею.

Позивач та його представник у судове засідання не зявилися. Представником позивача подано заяву про розгляд справи у його та позивача відсутність, позовні вимоги підтримує у повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився, надіслав на адресу суду заяву, у якій просить розгляд справи здійснювати без його участі, позов визнає повністю.

Треті особи ОСОБА_3 та ОСОБА_5 у судове засідання не з'явилися, подали до суду заяви, у яких розгляд справи просять здійснювати без їх участі.

Третя особа ОСОБА_4, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з'явився.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив, що відповідно до паспорту громадянина України серії АА № 735780, виданого 21.05.1998 Погребищенським РВ УМВС України у Вінницькій області, позивач ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрована у ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 4-5).

Згідно свідоцтва про народження серії ІІІ-ЯР № 165445, виданого Білоусівським сільським РАГС Тульчинського району Вінницької області 26.06.2018, позивач народилася 03.07.1958, її батьками записані ОСОБА_9 та ОСОБА_6 (а.с. 6).

В подальшому, позивач уклала шлюб з ОСОБА_10 та змінила своє прізвище з "Федчишина" на "Ковальчук", що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії І-АМ № 397540, виданим Білашківською сільською радою 12.11.1978 (а.с. 7).

Відповідно до копії заповіту, складеного 07.12.1994 та посвідченого секретарем Білоусівської сільської ради Тульчинського району, ОСОБА_6 заповіла усе своє майно дітям ОСОБА_7, ОСОБА_11, ОСОБА_12 в рівних частках кожному (а.с. 15).

Спадкодавець ОСОБА_6 померла 01.06.2001, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-АМ № 127941, виданим виконкомом Білоусівської сільської ради Тульчинського району Вінницької області 05.06.2001 (а.с. 10).

Згідно довідки Білоусівської сільської ради Тульчинського району № 245 від 22.06.2017, після смерті ОСОБА_6, померлої 01.06.2001, яка була прописана та проживала у ІНФОРМАЦІЯ_3, залишилось спадкове майно, яке складається з права на земельну частку (пай), згідно сертифікату серії ВН № 0288450, виданого на підставі рішення Тульчинської райдержадміністрації від 18.04.1997, спадкоємцями за заповітом є: дочка ОСОБА_13, дочка ОСОБА_11, син ОСОБА_7, який помер 16.12.2010, спадкоємцями якого є його діти: ОСОБА_4, ОСОБА_5 (а.с. 8).

Відповідно письмових заяв ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_3, дані особи від прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6 відмовились, на неї не претендують (а.с. 11-13).

Згідно довідки Білашківської сільської ради Погребищенського району Вінницької області № 401 від 17.10.2017, відповідно до записів у погосподарських книгах сільської ради ОСОБА_6, до дня смерті, що наступила 01.06.2001, фактично проживала з дочкою ОСОБА_1 в с. Вишнівка Погребищенського району Вінницької області, по вул. Буковинська, 13. Похованням ОСОБА_6 займалась донька ОСОБА_1 (а.с. 9).

Постановою Тульчинської державної нотаріальної контори від 06.12.2017 позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_14 на земельну частку (пай), що перебуває у "Відділенні "Промінь" "Кирнасівський цукровий завод" с. Білоусівка Тульчинського району, у зв'язку з відсутністю оригіналу правовстановлюючого документу на земельну частку (пай) (а.с. 16).

Згідно виписки Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області № 677-6275/81-17 від 10.11.2017, із книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), що видані Тульчинською райдержадміністрацією по "Промінь ВАТ "Кирнасівський цукровий завод", сертифікат серії ВН № 0288450 зареєстровано 08.05.1997 за порядковим номером 455 на ОСОБА_14, яка проживала у ІНФОРМАЦІЯ_4. Розмір земельної частки (паю) становить 2,41 в умовних кадастрових гектарах (а.с. 14).

Згідно ст. 41, 55 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відкриття спадщини до 01.01.2004 до відносин спадкування застосовується чинне на той час законодавство.

Аналізуючи досліджені в ході судового розгляду докази, надаючи правову оцінку відносинам, що склалися між сторонами та вирішуючи даний спір, суд виходить з того, що спадщина після смерті ОСОБА_15 відкрилась 01.06.2001, тобто до спадкування підлягають застосуванню норми ЦК УРСР, діючого на час виникнення правовідносин.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 524 ЦК УРСР, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.

Згідно ст. 534 ЦК УРСР кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям.

За змістом ст. 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Пунктом 11 Постанови Пленуму ВСУ № 7 від 30.05.2008, визначено, що при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Якщо спадкодавець мав право на земельну частку (пай), але за життя не одержав сертифіката на право власності на земельну частку (пай) або помилково не був включений (безпідставно виключений) до списку, доданого до державного акта про колективну власність на землю відповідного сільськогосподарського підприємства, товариства тощо, при вирішенні спору про право спадкування на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин Земельного кодексу України 1990 року ( 561-12 ), Указу Президента України від 08.08.1995 N 720/95 ( 720/95 ) "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" та відповідні норми ЦК УРСР ( 1540-06 ). У цьому разі слід ураховувати, що згідно з пунктом 17 Перехідних положень Земельного кодексу України від 25.10.2001 ( 2768-14 ) сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.

Відповідно до пунктів 16, 17 Перехідних положень Земельного кодексу України, громадянам - власникам земельних часток (паїв) за їх бажанням виділяються в натурі (на місцевості) земельні ділянки з видачею державних актів на право власності на землю.

Сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними прав вимоги на відведення земельної частки (пай) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства та є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.

Згідно Указу Президента України № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 08.08.1995 року право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

Як розяснив ВССУ у п.1 листа «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» за № 24-753/0/4/-13 від 16.05.2013, при розгляді справ про спадкування суди мають встановлювати коло спадкоємців, які прийняли спадщину; законодавство, яке підлягає застосуванню щодо правового режиму спадкового майна та часу відкриття спадщини у випадку, якщо спадщина відкрилась до 01.01.2004 або ж спадкодавець проживав в іншій державі, спадкоємець є іноземним громадянином та проживає в іншій державі, а спадкове майно знаходиться на території України.

Обставини, які входять до предмета доказування у зазначеній категорії справ, можна встановити лише при дослідженні документів, наявних у спадковій справі. Належними доказами щодо фактів, які необхідно встановити для вирішення спору про право спадкування, є копії документів відповідної спадкової справи, зокрема, поданих заяв про прийняття спадщини, виданих свідоцтв про право на спадщину, довідок житлово-експлуатаційних організацій, сільських, селищних рад за місцем проживання спадкодавця.

Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України).

Таким чином, суд приходить до висновку, що на момент відкриття спадщини - 01.06.2001, ОСОБА_6 належало право на вищевказану земельну частку (пай) на підставі сертифіката серії ВН № 0288450, зареєстрованого 08.05.1997. Це право успадкувала після її смерті донька ОСОБА_1, тобто позивач, оскільки в ході судового розгляду знайшов підтвердження факт прийняття нею спадщини після смерті матері, хоча своїх спадкових прав на неї не оформила.

Задовольняючи позов, суд враховує, що визнання відповідачем позову не суперечить чинному законодавству, не порушує прав, свобод та інтересів інших осіб, а також положення ч. 4 ст. 206 ЦПК України, згідно якої у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, та враховуючи прохання позивача, суд вважає, що судові витрати слід залишити за позивачем.

На підставі викладеного та керуючись ст. 548, 549 ЦК УРСР, пп. 16, 17 Перехідних положень ЗК України, ст. 1218, 1261, 1268, 1296 ЦК України, ст. 12, 76-80, 141, 206, 258-259, 263-265 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП: НОМЕР_1, в порядку спадкування за заповітом після смерті матері ОСОБА_6, померлої 01.06.2001, право на земельну частку (пай), розміром 2,41 в умовних кадастрових гектарах, що знаходиться на території Білоусівської сільської ради Тульчинського району Вінницької області, і яка належала померлій ОСОБА_6 на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ВН № 0288450, виданого на підставі рішення Тульчинської райдержадміністрації від 18.04.1997 № 118-р та зареєстрованого 08.05.1997 за порядковим номером 455.

Судові витрати залишити за позивачем.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду Вінницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги через Тульчинський районний суд Вінницької області. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя