пр. № 2/759/5597/18
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2018 року суддя Святошинського районного суду м. Києва Шум Л.М., перевіривши виконання вимог ст. ст. 175-177 ЦПК України у справі за позовом ОСОБА_1 до приватного підприємства «Консал-Ді», приватного підприємства «Автех» про визнання договорів недійсними, стягнення грошових коштів,

В С Т А Н О В И В :

Позивач у липні 2018 р. звернувся до суду із вказаними позовними вимогами.

При дослідженні матеріалів позовної заяви, встановлено, що позовна заява за своїм змістом не відповідає вимогам ЦПК України.

Зокрема, відповідно до ч. 4 ст. 177 ЦПК України, до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Відповідно до ч. 3 ст. 6 Закону України «Про судовий збір», за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру.

Ставка судового збору за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою, становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (704,80 грн.). Ставка судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою, становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (пп.3 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір»).

Відповідно до ч. 3 ст. 6 Закону України «Про судовий збір», за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру. У разі коли в позовній заяві об'єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Позовні вимоги позивача містять дві вимоги немайнового характеру (визнання недійсним договору від 10.01.2018 р. №1120, укладеного з ПП «Автех» в розмірі; визнання недійсним договору про надання послуг та про участь згідно з умовами від 10.01.2018 р. №1120, укладеного з ПП «Консал-Ді») та одну вимогу майнового характеру (стягнення сплачених коштів).

В порушення наведених положень закону, позивачем не додано доказів сплати судового збору за позовні дві вимоги немайнового характеру по 704,80 грн. за кожну вимогу та за одну вимогу майнового характеру в розмірі 704,80 грн.

Крім того, позивач просить визнати недійсним договір, укладений з ПП «Автех», проте, в порушення вимог п. 5 ч. 2 ст. 175 ЦПК України, даного документу до матеріалів справи не додано, що позбавляє суд перевірити наявність договірних зобов'язань з відповідачем ПП «Автех».

Позивач зазначає, що він звільнений від сплати судового збору на підставі п. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів».

Проте вказані підстави судом не приймаються до уваги з огляду на наступне.

Так, відповідно до ч.3ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що повязані з порушенням їх прав.

Згідно з п. 2 Постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 12.04.96 «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів»: судам слід мати на увазі, що до відносин, які ним регулюються, належать, зокрема, ті, що виникають із договорів купівлі-продажу, майнового найму (в тому числі найму (оренди) жилого приміщення - в частині відносин між наймачем (орендарем) і наймодавцем (орендодавцем), який одночасно є виконавцем комунальних послуг і послуг по ремонту житлового фонду та інженерного обладнання), побутового прокату, безоплатного користування майном, підряду (в тому числі побутового замовлення чи абонементного обслуговування), доручення, перевезення громадян та їх вантажу, комісії, схову, страхування, із договорів про надання фінансово-кредитних послуг для задоволення власних побутових потреб громадян (у тому числі про надання кредитів, відкриття й ведення рахунків, проведення розрахункових операцій, приймання і зберігання цінних паперів, надання консультаційних послуг). Відносини, щодо захисту прав споживачів можуть виникати також з актів законодавства або з інших угод, які не суперечать Закону.

У даному випадку Закон України «Про захист прав споживачів»на спірні правовідносини не поширюється, оскільки укладений між позивачем та ПП «Консал-Ді» договір №1120 про надання послуг передбачає надання послуг, спрямованого на отримання позики, а не надання послуг за змістом п. 17 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів».

Згідно до п. 17ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів», послуга - діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб.

Поняття споживача визначено в п. 22 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів»- це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника.

Таким чином, права особи як споживача охоплюються і мають місце на стадії придбання, замовлення, використання або реалізації наміру придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, а коли така продукція вже придбана, замовлена або використовується, то діють правила і норми відповідних договірних правовідносин.

В даному випадку підставою заявленого позивачем позову є не виконання відповідачем договірних умов, зокрема, умов договору від 10.01.2018 р. щодо отримання позики, а саме: забезпечення оформлення договору, надання послуг з питань діяльності та подальшої участі замовника згідно з умовами договору.

Таким чином, виходячи з юридичного визначення поняття споживача, позивач не відповідає його критеріям, передбаченим в пункті 22 частини 1ст.1 Закону України «Про захист прав споживачів», а відповідно не є споживачем в розумінні вказаного вище Закону.

Таким чином, до спірних правовідносин не підлягає застосуванню ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо звільнення від сплати судового збору, оскільки в заявленому позові позивач виступає не як споживач і позов подано не на захист його прав споживача.

Судовий збір за спірними правовідносинами підлягає сплаті в загальному порядку.

Встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 119 - 120 ЦПК України, суддя постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків (ч.1 ст. 121 ЦПК України).

Керуючись ст.175 ЦПК України,

У Х В А Л И В:

Позовну ОСОБА_1 до приватного підприємства «Консал-Ді», приватного підприємства «Автех» про визнання договорів недійсними, стягнення грошових коштів - залишити без руху..

Надати строк позивачу для усунення вказаних недоліків, який не може перевищувати п'яти днів з дня отримання позивачем зазначеної ухвали.

В разі невиконання ухвали в указаний строк позовна заява буде вважатися неподаною та повернута позивачу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

СУДДЯ: