Справа № 464/7216/17
пр.№ 2/464/26/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14.03.2018 Сихівський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді Горбань О.Ю.

при секретарі судових засідань ОСОБА_1

за участю:

позивача ОСОБА_2

представника позивача ОСОБА_3

відповідачів ОСОБА_4, ОСОБА_5

представника відповідача ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про усунення перешкод у користуванні квартирою та вселення;

зустрічним позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про виселення без надання іншого жилого приміщення-

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про вселення, про зобов'язання не чинити йому перешкоди у користуванні квартирою №142 по вул.Хуторівка, 30 у м.Львові та надати дублікат ключів від згаданої квартири. Обґрунтовує позов тим, що спірна квартира по вул.Хуторівка, 30/142 у м.Львові складається із трьох кімнат, житлова площа якої становить 40,9 кв.м. а загальна 66,1 кв.м. На даний час відповідачі чинять йому перешкоди у користуванні вказаною квартирою. Вважає, що суд повинен захистити його право на користування та розпорядження даною квартирою, шляхом усунення перешкод у користуванні квартирою та зобовязанням відповідачів повернути ключі від такої. Зазначає, що 29.03.2016 ухвалою Сихівського районного суду м.Львова затверджено мирову угоду, за змістом якої відповідачі у даній справі погодились на його вселення і постійне проживання позивача в одній із кімнат спірної квартири безтерміново та зобовязались не чинити перешкод у користуванні приміщеннями загального користування, а позивач відмовився від частки у даній квартирі. Оскільки спірна квартира є єдиним місцем проживання, тому в судовому порядку просить захистити його порушені права.

Ухвалою від 03 листопада 2017 року відкрито провадження у справі.

Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03.10.2017 року внесенні зміни до відповідних Кодексів.

Згідно п. 9 ч. 1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України, із змінами внесеними відповідно до зазначеного Закону, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Враховуючи те, що внесені зміни до ЦПК України набрали чинності 15 грудня 2017 року, суд розглядає справу за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 позов не визнали, подали відзив, за змістом якого просять відмовити в задоволенні позову з наступних підстав. Вказують, що позивач проживає у спірній квартирі, за час проживання перебуваючи у стані алкогольного спяніння жорстоко побив відповідача ОСОБА_4, наніс їй тілесні ушкодження. За наслідками розгляду кримінального провадження потерпіла ОСОБА_4 відмовилась від обвинувачення відносно позивача під впливом прохань останнього та обіцянок змінити свою поведінку. Проте, протягом 2017 року позивачем неодноразово вчинялись протиправні насильницькі дії щодо відповідачів у вказаній квартирі. У листопаді 2017 року позивач ОСОБА_2 притягався до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, виламував двері, ображав та погрожував фізичною розправою. Наведені обставини свідчать про те, що позивач проживаючи у вищезгаданій квартирі створює умови неможливі для спільного проживання та небезпечні для їхнього здоровя та життя і відповідно його позов про вселення та усунення перешкод у користуванні квартирою є безпідставним.

Відповідачі пред'явили зустрічний позов про виселення ОСОБА_2 без надання іншого житлового приміщення, який мотивують наступним. ОСОБА_4 є власницею квартири за адресою: м.Львів, вул.Хуторівка, 30/142, відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_2 є її колишнім чоловіком та батьком ОСОБА_5, після розірвання шлюбу продовжує проживати у квартирі, хоча зареєстрований у будинку в с.Мечищів, Бережанського району, Тернопільської області. Зазначає, що відповідач за зустрічним позовом протягом багатьох років зловживає алкоголем, вчиняє насильство щодо позивачів за зустрічним позовом. Через протиправні насильницькі дії позивачі багато раз були змушені йти з дому та ночувати у знайомих, оскільки перебування з пяним агресивним чоловіком в одній квартирі було небезпечно для їх життя та здоровя. Дійсно, за умовами ухвали Сихівського районного суду м.Львова від 29.03.2016 ОСОБА_4 погодилась на вселення на постійне проживання колишнього чоловіка ОСОБА_2, оскільки останній обіцяв змінити свою поведінку, припинити вживати алкогольні напої та не вчиняти жодного насильства щодо неї та доньки. Однак, відразу після затвердження мирової уголи, ОСОБА_2 поводив себе агресивно, вчиняв скандали та сварки, ображав та бив позивачів за зустрічним позовом. Так, 29 червня 2016 року відповідач, перебуваючи у стані алкогольного спяніння, жорстоко побив свою колишню дружину, наніс їй легкі тілесні ушкодження, які встановлені висновком експерта № 329/16, зафіксовані у кримінальному провадженні, обвинувальний акт відносно ОСОБА_2 скеровано до суду. Крім того, протягом 2017 року відповідач неодноразово продовжував вчиняти протиправні насильницькі дії щодо позивачів за зустрічним позовом, перебуваючи в стані алкогольного спяніння, з приводу чого вони неодноразово звертались за захистом до поліції. Оскільки ОСОБА_2, будучи зареєстрованим за іншою адресою, фактично проживає у спірній квартирі, котра належить на праві приватної власності ОСОБА_4, систематично порушує спокій, ображає та погрожуває фізичною розправою ОСОБА_4 та ОСОБА_5, псує вхідні двері, тому змушені звернутись до суду із зустрічним позовом про виселення.

Ухвалою (протокольною) від 22 грудня 2017 року первісний позов та зустрічний позов об'єднано в одне провадження.

Від ОСОБА_2 подано відзив на зустрічну позовну заяву, за змістом якого, просить відмовити в задоволенні зустрічного позову з наступних підстав. Вказує, що 28 жовтня 1997 року в Галицькому відділі РАЦС м.Львова зареєстрував з ОСОБА_4 шлюб. Проте, ще до одруження з 1987 року вони почали спільно проживати у ІНФОРМАЦІЯ_1, а 01.03.1994 року в них народилась донька ОСОБА_5 Зазначає, що з 17.02.1998 зареєстрований у наведеній квартирі, в якій постійно проживав з сімєю, працював, матеріально забезпечував сімю і вкладав кошти у квартиру. 23 квітня 1999 року ОСОБА_4 оформила свідоцтво про право власності на спірну квартиру на своє імя, яке він намагався оскаржити в судовому порядку. Вважає, що на момент видачі його дружині свідоцтва на право власності він разом із донькою фактично проживав в квартирі, був зареєстрований і у нього виникло таке ж право на приватизацію помешкання, як і у дружини, однак ним не було реалізовано таке право в силу того, що дружина приховала від нього факт одноособової приватизації квартири. Вказує, що 29.03.2016 Сихівським районним судом м.Львова постановлено ухвалу про визнання мирової угоди, згідно якої відповідачка ОСОБА_4 погодилась на його вселення і постійне проживання в квартирі від дня підписання даної угоди в одній з житлових кімнат, зобовязалась не чинити перешкод у користуванні приміщеннями загального користування квартири, а він відмовився від належної йому згідно закону частки квартири. Зазначає, що відповідачі чинять йому перешкоди у користуванні квартирою незважаючи на укладену мирову угоду, його поганий стан здоровя, відсутність іншого житла, проведення ним оплати всіх комунальних послуг, надання допомоги доньці і дружині у всьому.

В судовому засіданні позивач підтримав первісний позов, просить задовольнити. Пояснив, що у 2008 році він добровільно знявся з реєстрації у спірній квартирі, оскільки в нього існувала кредитна заборгованість. Вказав, що з 2008 року він зареєстрований у ІНФОРМАЦІЯ_2, який на даний час успадкований його дочкою. Зазначає, що у будинку, в якому він зареєстрований відсутні нормальні умови для його проживання. Визнав, що після укладення мирової угоди він фактично проживає у спірній квартирі в одній із кімнат, на даний час в нього є ключі, які він знайшов у себе відразу після звернення до суду з даним позовом. Просить в судовому порядку зобовязати його колишню дружину і дочку не викликати працівників поліції, оскільки за умовами мирової угоди колишня дружина зобовязалась надати йому можливість проживати у спірній квартирі безтерміново. Просить врахувати, що він ніколи не вчиняв жодних дій, повязаних з насильством, саме він потерпає від агресії зі сторони колишньої дружини, яку вважає неадекватною. Зустрічний позов не визнав, просить відмовити в задоволенні зустрічного позову, оскільки є онкологічно хворою особою.

Представник позивача ОСОБА_3 в судовому засіданні вказала, що позивач позбавлений своїх особистих речей, оскільки відповідачі викинули їх із спірної квартири, відповідач змушений ночувати іноді у друзів, іноді у своєму автомобілі. Просить в судовому порядку зобовязати відповідачів не чинити позивачу перешкод, відмовити у задоволенні зустрічного позову про виселення ОСОБА_2 з квартири.

Відповідач ОСОБА_4 в судовому засіданні первісний позов заперечила, вказала, що поведінка її колишнього чоловіка робить неможливими умови для проживання з ним в одній квартирі, оскільки він вживає алкогольні напої, приводить своїх знайомих, наносить їй тілесні пошкодження, вчиняє сварки, недбало ставиться до санітарно-технічних приладів, у звязку чим відбувалось неодноразове залиття водою сусідів, виламує вхідні двері. Оскільки після підписання мирової угоди поведінка її колишнього чоловіка не змінилась, неприязні відносини загострились, вона як власник помешкання позбавлена можливості на нормальне існування, тому просить виселити ОСОБА_2 зі спірної квартири.

Відповідач ОСОБА_7 в судовому засіданні первісний позов заперечила, пояснила, що її батько ОСОБА_2 фактично проживає у спірній квартирі, протягом останнього часу він вживає алкогольні напої, у пяному стані приводить у їх помешкання незнайомих людей, вчиняє сварки, бється, його неадекватна поведінка створює неможливі умови для нормального проживання. Просить задовольнити зустрічний позов про виселення батька з помешкання, оскільки співжиття з ним є неможливим.

Представник відповідачів ОСОБА_6 в судовому засіданні підтримала зустрічний позов, оскільки ОСОБА_2 протягом 2 років систематично вчиняє відносно ОСОБА_4 та ОСОБА_5 дії, якими створює неможливі умови для спільного проживання.

Заслухавши вступне слово учасників процесу, показання свідків ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, зясувавши дійсні обставини справи, дослідивши та перевіривши докази у їх сукупності, суд прийшов до наступного.

Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до змісту ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1 належить на праві власності ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про право власності на квартиру № Г-00038, виданого на підставі розпорядження Галицької районною адміністрації Львівської міської ради 23 квітня 1999 року № 322.

Встановлено, що позивач і відповідач ОСОБА_4 це колишнє подружжя, відповідач ОСОБА_5 їх дочка.

Ухвалою Сихівського районного суду м.Львова від 29 березня 2016 року затверджено мирову угоду між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 Із змісту мирової угоди вбачається, що відповідач ОСОБА_4 погодилась на вселення і постійне проживання ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3, від дня підписання угоди і на його проживання у цій квартирі безтерміново, зобов'язалась не чинити йому перешкод у користуванні приміщеннями загального користування квартири. В свою чергу ОСОБА_2 відмовився від належної йому згідно закону частки квартири і відмовився від своїх позовних вимог до відповідача ОСОБА_4 Ухвала набрала законної сили.

Як вбачається з довідки Мечищівської сільської ради від 1 березня 2018 року № 129, ОСОБА_2 зареєстрований на території Мечищівської сільської ради за адресою: с.Мечищів, вул.Русина, 8а, Бережанського району Тернопільської області, однак на протязі десяти років не проживав та не проживає на даний час.

Допитаний судом свідок ОСОБА_8 показав, що є товаришем позивача. Пояснив, що йому відомо про існування неприязних відносин між подружжям ОСОБА_2, про періодичне проживання позивача у друзів і в автомобілі. При цьому, допитаний свідок показав, що очевидцем чинення перешкод він не був, про обставини конфліктної ситуації йому відомо від позивача.

Свідок ОСОБА_9 показав суду, що обізнаний зі слів позивача про конфлікт з приводу помешкання, про те, що відповідач виганяє позивача з квартири. Вказав, що приходив як сусід у спірну квартиру з метою вимірювати артеріальний тиск позивачу, в тому числі протягом 2017-2018 років.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, в процесі судового розгляду не знайшов свого підтвердження факт створення ОСОБА_2 перешкод з боку ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у користуванні квартирою. Більше того, сам позивач визнав у судовому засіданні фактичне проживання у спірній квартирі, наявність у нього ключів від такої, які втрачені з власної необережності і відразу відшукані ним, а також визнав факт добровільного зняття з реєстрації зі спірної квартири.

Доводи позивача про те, що перешкоди полягають у відмові з боку відповідачів надавати йому продукти харчування, чисельні звернення відповідачів до працівників поліції з приводу його поведінки, не заслуговують на увагу суду, є голослівними.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що позивач фактично проживає у спірній квартирі, має ключі, йому не чиняться перешкоди, тому в задоволенні позову ОСОБА_2 слід відмовити.

Відмовляючи у первісному позову, зустрічні позовні вимоги ОСОБА_4 є обґрунтованими, виходячи з наступного.

Згідно із вимогами ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Статтею 391 цього Кодексу визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання майном.

Судом зясовано, що шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 розірвано, між ними існують неприязні відносини.

В судовому засіданні встановлено, що квартира АДРЕСА_2 належить на праві власності ОСОБА_4, відповідач зареєстрований у ІНФОРМАЦІЯ_4 з 2008 року.

Статтею 9 ЖК України передбачено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням.

Згідно зі ст. 116 Житлового кодексу якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання із ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

Свідок ОСОБА_10 показала в судовому засіданні, що у березні 2018 року почула крики з квартири ОСОБА_4, а саме позивач ОСОБА_2, перебуваючи в стані спяніння погрожував вбити ОСОБА_4, яка вибігла з квартири на сходову кітку і кликала на допомогу. Тому вона разом з ОСОБА_4 зайшли у квартиру, викликали працівників поліції.

Встановлено, що мало місце неодноразове звернення ОСОБА_4, ОСОБА_5 до відділу поліції з приводу вчинення ОСОБА_2 неправомірних дій відносно них.

З висновку експерта №329/16 від 8 липня 2016 року вбачається, що ОСОБА_4 спричинено легкі тілесні ушкодження шляхом заподіяння множинних синців на руках та животі, котрі заподіяні тупими предметами з обмеженою поверхнею.

З копії ухвали Сихівського районного суду м.Львова від 03.08.2016 вбачається, що кримінальне провадження №0002107 від 01.07.2016 відносно ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 125 КК України закрито у звязку з примиренням з потерпілою ОСОБА_4

Встановлено, що у жовтні 2017 року ОСОБА_2 винесено офіційне попередження про недопустимість вчинення ним насильства в сімї та поставлено на профілактичний облік у секторі превенції Сихівського відділу поліції.

Крім цього, 15 листопада 2017 року Сихівським районним судом розглядалась адміністративна справи відносно ОСОБА_2 про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, за що йому оголошено усне зауваження.

Згідно зі ст. 157 ЖК України членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених ч. 1 ст. 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення.

Право вимагати у судовому порядку виселення членів сім'ї, у тому числі колишніх, власник жилого будинку (квартири) має відповідно до ст. 157 ЖК України, але за наявності обставин, передбачених ч. 1 ст. 116 цього Кодексу, зокрема, якщо вони систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявилися безрезультатними.

Тобто для застосування норм цієї статті необхідна наявність двох умов: систематичне порушення правил співжиття, а також вжиття заходів попередження або громадського впливу, які не дали позитивних результатів.

З характеристики ЖБК № 166 від 12.03.2018 вбачається, що ОСОБА_2 проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5 без реєстрації, за час проживання поводить себе скромно і завжди коректний з сусідами, проте буває випившим, тому до цієї квартири часто викликають працівників поліції.

Отже, всіма зібраними доказами доведено, що відповідач ОСОБА_2, колишній чоловік власника помешкання ОСОБА_4, систематично порушує правила співжиття, порушує спокій ОСОБА_4, вчиняє насильницькі дії, заходи попередження не дають позитивних результатів. Виходячи з положень ст. 391 ЦК України ОСОБА_4 як власник спірної квартири має право вимагати усунення перешкод у здійсненні нею права користування та розпорядження своїм майном, і ОСОБА_2, який зареєстрований за іншою адресою, вчиняючи насильницькі дії по відношенню до неї підлягає виселенню без надання іншого житла. На думку суду, дійсно між колишнім подружжям ОСОБА_2 існують неприязні стосунки, які, здебільшого, викликані через поведінку ОСОБА_2, його перебуванням у стані алкогольного сп'яніння, влаштування скандалів. Суд критично оцінює покликання ОСОБА_2 з приводу неможливості проживання у будинку, в якому він зареєстрований, не беруться судом до уваги, оскільки не підтверджені належними і допустимими доказами.

Разом з тим, суд відмовляє в задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 про виселення ОСОБА_2 без надання іншого житлового приміщення, оскільки дочка не є власником спірної квартири, доказів про вчинення насильницьких дій по відношенню до неї суду не надано.

Крім того, вирішуючи питання стягнення судових витрат, суд приходить до висновку, що на підставі ст.141 ЦПК України, відповідно до частини задоволених вимог з ОСОБА_2 в користь держави підлягають стягненню судовий збір в розмірі 640 грн.

На підставі ст. ст. 317, 321, 383 ЦК України, 156, 157, 116 Житлового кодексуУРСР, керуючись ст.ст.4, 12, 13, 76, 77, 81, 89, 141, 229, 235, 259, 263-265, 268, 353, 355, 356 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в :

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про усунення перешкод у користуванні квартирою та вселення - відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про виселення без надання іншого жилого приміщення - задоволити.

Виселити ОСОБА_2 з квартири АДРЕСА_3 без надання іншого житлового приміщення.

В задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_5 про виселення - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 640 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 судові витрати у розмірі 640 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається в порядку визначеному ЦПК України протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

До початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подаються учасниками справи через Сихівський районний суд м.Львова.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя О.Ю.Горбань