Постанова

Іменем України

15 серпня 2018 року

м. Київ

справа № 361/3577/15-ц

провадження № 61-20257св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого Висоцької В. С.,

суддів: Лесько А. О., Мартєва С. Ю., Пророка В. В., Штелик С. П. (суддя-доповідач)

учасники справи:

позивач ОСОБА_1,

відповідач ОСОБА_2,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_3 на ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 03 березня 2017 року у складі судді Селезньової Т. В. та ухвалу апеляційного суду Київської області від 29 червня 2017 року у складі суддів: Журби С. О., Березовенко Р. В., Коцюрби О. П.,

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про визнання довіреності недійсною.

Позов мотивовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати ОСОБА_4, після смерті якої відкрилась спадщина, в тому числі і на земельну ділянку площею 0,25 га, розташовану по АДРЕСА_1. 15 липня 2010 року Броварською районною державною нотаріальною конторою відкрито спадкову справу № 449. Проте вказана земельна ділянка не увійшла до спадкової маси, оскільки її було відчужено відповідачем на підставі довіреності на користь ОСОБА_6 відповідно до договору купівлі-продажу від 13 вересня 2007 року. Вказував, що на момент видачі довіреності ОСОБА_4 не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними. Також зазначав, що підпис у довіреності не належить його матері і вказаний правочин не відповідав її внутрішній волі.

Посилаючись на те, що про існування довіреності на користь відповідача позивачу стало відомо лише у 2012 році, просив визнати поважними причини пропуску строку позовної давності та визнати недійсною довіреність від 01 червня 2007 року від імені ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2

Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 03 березня 2017 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без розгляду.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що належним чином повідомлені про день, час і місце розгляду справи позивач та представник позивача повторно не зявилися в судові засідання, про причини неявки суд не повідомили, заяву про розгляд справи за його відсутності позивачем не надано.

Ухвалою апеляційного суду Київської області від 29 червня 2017 року ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 03 березня 2017 року залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що позивач та його представник не зявилися в судові засідання, призначені на 08 лютого 2017 року та 03 березня 2017 року, хоча про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, тому суд першої інстанції при залишенні позову ОСОБА_1 без розгляду діяв відповідно до положень закону та обставин справи. Посилання заявника на те, що судом не враховано заяву про зупинення чи відкладення розгляду справи, є необґрунтованими та безпідставними з огляду на те, що згідно з частиною третьою статті 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання позивача, повідомленого належним чином, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, суд залишає позовну заяву без розгляду без урахування поважності причин такої неявки.

У касаційній скарзі, поданій у липні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, представник ОСОБА_1 ОСОБА_3 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, ухвалу апеляційного суду та передати справу до суду першої інстанції для продовження розгляду, посилаючись на порушення судами норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що висновки судів першої та апеляційної інстанцій не узгоджуються з матеріалами справи та вимогами цивільного процесуального закону, у звязку з чим ухвали попередніх інстанцій є незаконними та необґрунтованими. Судами проігноровано клопотання представника позивача щодо причини необхідності оголошення перерви в судовому засіданні 03 березня 2017 року. Тобто повідомлено суд про причини неявки, а саме: використовуючи надані процесуальним законом права на подання доказів у справі та доведення їх переконливості, представником позивача здійснено звернення до Міністерства охорони здоровя України, для проведення службового розслідування щодо наданих у справі висновків експертів, у клопотанні вказано фактичне місце проживання позивача, а не реєстрації, та зазначено про необхідність перенесення судового засідання або зупинення провадження. Технічні носії перебігу судових засідань у суді першої інстанції підтверджують неупередженість суду щодо позивача. Представник позивача не повідомлявся про час та місце розгляду справи. Крім того, суду надані медичні документи позивача щодо його стану здоровя, у звязку з чим його присутність в судових засіданнях була неможлива. Таким чином, у суду не було обґрунтованих підстав для залишення позову без розгляду.

У запереченні на касаційну скаргу ОСОБА_2 зазначає, що доводи касаційної скарги є необґрунтованими, позивач протягом усього часу розгляду справи не зявлявся в судові засідання без поважних причин, також позивач та його представник не зявились до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 листопада 2017 року справу призначено до судового розгляду.

10 травня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

За частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 207 ЦПК України (в редакції чинній на час розгляду справи) суд постановляє ухвалу про залишення заяви без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не зявився в судове засідання, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності.

За змістом зазначених вище норм правом на залишення заяви без розгляду суд наділений в разі повторної неявки позивача в судове засідання без поважних причин за умови, що він був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи.

Відповідно до частини пятої статті 74 ЦПК України судова повістка разом із розпискою, а у випадках, встановлених ЦПК, разом із копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через курєрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі.

З матеріалів справи вбачається, що в судове засідання, призначене на 08 лютого 2017 року позивач та його представник не зявились, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, що підтверджується розпискою з особистим підписом представника ОСОБА_1 ОСОБА_3 (а. с. 185 Т. 2), та зворотнім листом рекомендованого повідомлення про отримання ОСОБА_1 судової повістки (а. с. 194 Т. 2).

Також належним чином повідомлений позивач повторно не зявився та не направив свого представника в судове засідання, призначене на 03 березня 2017 року, судову повістку на яке отримав 15 лютого 2017 року, що підтверджується зворотнім листом рекомендованого повідомлення (а. с. 195 Т. 2).

Відповідно до статті 169 ЦПК України суд відкладає розгляд справи у разі першої неявки у судове засідання сторони або будь-кого із інших осіб, які беруть участь у справі, оповіщених у встановленому порядку про час і місце судового розгляду, якщо вони повідомили про причини неявки, які судом визнані поважними. Суд відкладає розгляд справи в разі першої неявки без поважних причин належним чином повідомленого позивача у судове засідання або неповідомлення ним про причини неявки, якщо від нього не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності. У разі повторної неявки в судове засідання позивача, повідомленого належним чином, якщо від нього не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, суд залишає позовну заяву без розгляду.

З огляду на вказане колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про залишення позову без розгляду з підстав, встановлених частиною третьою статті 169, пункту 3 частини першої статті 207 ЦПК України, оскільки неявка позивача (його представника) у судове засідання, призначене на 03 березня 2017 року, є повторною, а заяви про розгляд справи за відсутності позивача до суду не надходило.

Відповідно до частини другої статті 207 ЦПК України особа, заяву якої залишено без розгляду, після усунення умов, що були підставою для залишення заяви без розгляду, має право звернутися до суду повторно.

У частині четвертій статті 10 ЦПК України і статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обовязок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обовязковість яких надано Верховною Радою України (далі Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до § 23 рішення Європейський суд з прав людини від 06 вересня 2007 року, заява № 3572/03 у справі «Цихановський проти України» національні суди мають створювати умови для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним. Зокрема, національні суди мають вирішувати, чи відкласти судове засідання за клопотанням сторін, а також, чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричинила невиправдані затримки у провадженні.

Посилання заявника на те, що представником позивача було подано клопотання про зупинення провадження у справі або перенесення судового засідання, є необґрунтованими, оскільки таке клопотання не містить відомості про причини неявки в судове засідання або згоду на розгляд справи у відсутності позивача.

Апеляційний суд також вмотивовано відхилив доводи заявника про поважність причин неявки до суду. З цих же підстав колегія суддів відхиляє доводи касаційної скарги про неможливість позивача бути присутнім у судовому засіданні за станом здоровя, оскільки наслідки, передбачені частиною третьою статті 169 ЦПК України та пунктом 3 частини першої статті 207 ЦПК України, застосовуються судом в усіх випадках повторної неявки позивача до суду, незалежно від поважності причин його відсутності.

Згідно норм процесуального права суд не зобовязаний з'ясовувати причини повторної неявки належним чином повідомленого позивача в судове засідання і у випадку повторної неявки позивача, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Крім того, документів на підтвердження стану здоровя ОСОБА_1, що унеможливлювало неявку останнього в судове засідання, надано не було.

Відповідно до статей 10, 11 ЦПК України (в редакції чинній на час розгляду справи) цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності та диспозитивності. Особа на власний розсуд користується своїми процесуальними правами та обов'язками, але зобов'язана здійснювати їх добросовісно, відповідно до зазначених положень, а також положень, визначених статтями 27, 29 цього Кодексу в указаній вище редакції.

Таким чином, доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій та не дають підстав для висновку про порушення судами норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, ухвали судів попередніх інстанцій постановлено з дотриманням норм процесуального права і підстави для їх скасування відсутні.

Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 03 березня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 29 червня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді: А. О. Лесько

С. Ю. Мартєв

В. В. Пророк

С. П. Штелик