Справа №263/9994/18
Провадження № 2/263/2219/2018
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
З А О Ч Н Е
16 жовтня 2018 року м. Маріуполь
Жовтневий районний суд м. Маріуполя Донецької області у складі: головуючого судді Шатілової Л.Г., при секретарі Дзигім К.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Маріуполя цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,
В С Т А Н О В И В :
Позивачка звернулася до суду з даним позовом, вказуючи, що вона є власником квартири АДРЕСА_1, в якій також з 27.04.2005 року зареєстрований її брат ОСОБА_2, проте останній не мешкає за вказаною адресою з 2015 року та його особистих речей у квартирі не має. Зауважує, що вона змушена сплачувати комунальні послуги за відповідача. На підставі чого вона звернулась до суду з даним позов, яким просить суд визнати відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням у квартирі АДРЕСА_1.
Позивачка в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити, при цьому додатково пояснила, що відповідач у 2015 році виїхав проживати до Російської Федерації, де має постійне місце реєстрації, одружився та уклав договір іпотеки на придбання квартири, у звязку з чим не має наміру повертатися та мешкати за місцем реєстрації в Україні.
Відповідач повідомлявся про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, не сповістивши суд про причини неявки. Враховуючи те, що у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Допитані в судовому засіданні в якості свідків: ОСОБА_3, ОСОБА_4 пояснили, що дійсно ОСОБА_2 зареєстрований у ІНФОРМАЦІЯ_1, проте за вказаною адресою не мешкає з 2015 року, оскільки виїхав на постійне проживання до Російської Федерації та більше вони його не бачили.
Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкту нерухомого майна ОСОБА_1 на праві приватної власності, на підставі договору дарування від 17.01.2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу ОСОБА_5, належить 1/1 частка квартири АДРЕСА_1.
Згідно довідок, виданих Центром надання адміністративних послуг Департаменту надання адміністративних послуг Маріупольської міської ради від: 17.07.2018 року, 03.08.2018 року, 13.08.2018 року, за адресою: м. Маріуполь, пр.. Будівельників, 160-144 зареєстровані: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3.
В той же час, відповідно до наявних матеріалів справи, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, 20.11.2015 року Міграційним пунктом УФМС Росії по Калінінградській області у Неманському районі був виданий паспорт з відміткою про реєстрацію ОСОБА_2 у Калінінградській області, Гурєвському районі, м. Гурєвськ, вул. Будівельна, 10а-90.
За загальним правилом (ч.1 ст.13 ЦПК України) суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, кожна з яких відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Проте відповідачем не надано суду жодного доказу на спростування позовних вимог.
У відповідності до положень ст.ст. 317, 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Положеннями ст. 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Згідно ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Вказаним право обґрунтовано скористалась позивачка, як власник квартири АДРЕСА_1.
Відповідно до ст.72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки.
Крім того відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Враховуючи вище наведені норми законодавства, та конкретні обставини справи, а саме те, що відповідач в спірному жилому приміщенні без поважних причин не проживає понад встановленого законодавством строку, що в свою чергу перешкоджає позивачці здійсненню її права користування та розпорядження належною квартирою, позов підлягає задоволенню, а відповідача слід визнати таким, що втратив право користування жилим приміщенням у квартирі АДРЕСА_1.
На підставі викладеного, керуючись ст. 4, 5, 13, 81, 247 ч.2, 263-265, 280-289 ЦПК України, ст.ст. 15, 391,405 ЦК України, ст.ст.71, 72 ЖК України, суд -
В И Р І Ш И В :
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням - задовольнити.
Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, таким, що втратив право користування жилим приміщенням у квартирі АДРЕСА_2.
Заочне рішення суду може бути переглянуто судом, який його ухвалив за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Донецького апеляційного суду.
Суддя Л.Г. Шатілова