Постанова

Іменем України

10 жовтня 2018 року

місто Київ

справа № 161/12434/15-ц

провадження № 61-6673св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Кузнєцова В. О., Погрібного С. О. (суддя-доповідач), Ступак О. В., Усика Г. І.

учасники справи:

позивач- Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк»,

відповідач (заявник) - ОСОБА_3,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 25 листопада 2015 року у складі судді Олексюка А. В. та ухвалу Апеляційного суду Волинської області від 23 лютого 2016 року у складі колегії суддів: Киці С. І., Шевчук Л. Я., Данилюк В. А.,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк»

(далі - ПАТ «Дельта Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет застави у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 05 вересня 2008 року № 1362-0171002/ФКВ у розмірі 1 477 992, 18 грн.

Позивач обґрунтовував заявлені вимоги тим, що 05 вересня 2008 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» (далі - ТОВ «Укрпромбанк») та ОСОБА_3 укладений кредитний договір № 1362-0171002/ФКВ, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 34 609, 00 дол. США, з процентною ставкою за користування коштами 11, 3 % річних, строком до 04 вересня 2015 року.

З метою забезпечення виконання зобов'язань позичальника за кредитним договором між ТОВ «Укрпромбанк» та ОСОБА_3 05 вересня 2008 року укладено договір застави транспортного засобу № 1362-0171002/Zфкв-07, згідно з яким у заставу банку передано автомобіль марки Chevrolet, модель Captiva, 2008 року випуску, кузов № НОМЕР_1, реєстраційний номер НОМЕР_2. ОСОБА_3 зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконала, внаслідок чого станом на 24 липня 2015 року у неї виникла заборгованість перед банком у розмірі 1 477 992, 18 грн.

30 червня 2010 року між ТОВ «Укрпромбанк», ПАТ «Дельта Банк» та Національним банком України укладено договір про передачу активів та кредитних зобов'язань, відповідно до якого ТОВ «Укрпромбанк» передало (відступило) ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, зокрема, й за кредитним договором від 05 вересня 2008 року № 1362-0171002/ФКВ та договором застави від 05 вересня 2008 року № 1362-0171002/Zфкв-07.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 25 листопада 2015 року позов ПАТ «Дельта Банк» задоволено, у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором у розмірі 1 477 992, 18 грн, з яких сума (тіло) кредиту - 752 860, 76 грн, відсотки - 306 282, 35 грн, комісія за ведення кредиту - 27 745, 65 грн, сума заборгованості за пенею - 366 122, 93 грн, сума заборгованості за ставкою 3 % від простроченої суми кредиту - 16 605, 27 грн, сума заборгованості за ставкою 3 % від прострочених відсотків - 8 369, 22 грн, звернуто стягнення на автомобіль марки Chevrolet, модель Captiva, 2008 року випуску, кузов № НОМЕР_1, реєстраційний номер НОМЕР_2, що належить на праві власності ОСОБА_3, шляхом продажу зазначеного автомобіля ПАТ «Дельта Банк» з укладенням від імені ОСОБА_3 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем за початковою ціною, що встановлюватиметься суб'єктом оціночної діяльності на момент укладення такого договору, з наданням повноважень на отримання дублікату свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу замість втраченого, зі зняттям автомобіля з обліку в органах ДАІ України за свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу або його дубліката, а також наданням ПАТ «Дельта Банк» усіх повноважень, необхідних для здійснення продажу та зняття автомобіля з обліку в органах ДАІ України; вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції обґрунтовувалось тим, що оскільки відповідач істотно порушила умови кредитного договору, не повернула суму простроченого кредиту та нараховані відсотки за користування ним, у зв'язку з чим утворилась заборгованість, позов підлягає задоволенню. Відхиляючи доводи відповідача про сплив позовної давності, суд першої інстанції посилався на те, що рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 04 червня 2010 року стягнуто з ОСОБА_3 заборгованість за цим кредитним договором. Оскільки зазначене рішення на час розгляду справи не виконане, суд із посиланням на частину першу статті 264 ЦК України зробив висновок про те, що не відбулося пропущення позовної давності.

Ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 23 лютого 2016 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, зазначивши, що пред'явленням у 2009 році позову про стягнення заборгованості перервано перебіг позовної давності. Строк, як часова категорія, характеризується не тільки початковим, але й кінцевим моментом. При цьому згідно з пунктом 1. 3 кредитного договору дата повернення кредиту визначена 04 вересня 2015 року. У пункті 7. 3 договору визначено, що договір діє до повного виконання сторонами зобов'язання. На час розгляду справи в судах зазначений кредитний договір не розірваний і є дійсним. ПАТ «Дельта банк» не змінював дату виконання основного зобов'язання, звертався до суду із заявою про видачу дубліката виконавчого листа, виданого на виконання рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 04 червня 2010 року, що, на переконання суду, спростовує посилання відповідача, що позовна давність спливла 23 вересня 2012 року.

У касаційній скарзі, поданій у жовтні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_3 просила скасувати судові рішення, постановити нове рішення, яким відмовити ПАТ «Дельта Банк» у позові повністю.

Касаційна скарга обґрунтовувалась тим, що судами першої та апеляційної інстанцій неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права. Заявник зазначила, що у зв'язку із невиконанням умов кредитного договору ТОВ «Укрпромбанк» 23 вересня 2009 року звернулося із позовом про стягнення заборгованості, за результатами розгляду названої справи судом позов задоволено. Проте зазначене рішення не виконане, ОСОБА_3 не вчиняла будь-яких дій, які б свідчили про переривання перебігу позовної давності. Таким чином, заявник вважає, що, змінивши строк виконання зобов'язання, банк був зобов'язаний звернутися із відповідним позовом до 23 вересня 2012 року, з огляду на що суди мали підстави відмовити у задоволенні позову з підстав пропуску позовної давності.

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 листопада 2016 року відкрито касаційне провадження у справі, ухвалою від 13 квітня 2017 року справу призначено до судового розгляду.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України (в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, що набрав чинності 15 грудня 2017 року, далі - ЦПК України) судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Справу разом із матеріалами касаційного провадження передано до Верховного Суду 07 лютого 2018 року.

Верховний Суд перевірив у межах доводів касаційної скарги правильність застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, за наслідками чого зробив такі висновки.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

З метою визначення меж розгляду справи Верховним Судом підлягають до застосування правила статті 400 ЦПК України, відповідно до яких під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваних судових рішень визначені в статті 213 ЦПК України (в редакції Закону України від 18 березня 2004 року № 1618-IV, далі - ЦПК України 2004 року), відповідно до яких рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом; обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржувані судові рішення не відповідають вимогам законності та обґрунтованості, визначеним статтею 213 ЦПК України 2004 року, а отже касаційну скаргу необхідно задовольнити.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що 05 вересня 2009 року ТОВ «Укрпромбанк» та ОСОБА_3 уклали кредитний договір

№ 1362-0171002/ФКВ, відповідно до умов якого відповідач отримала кредит у розмірі 34 609, 00 дол. США зі сплатою 11, 3 % річних з кінцевим строком повернення до 04 вересня 2015 року.

На забезпечення належного виконання умов кредитного договору 05 вересня 2008 року між ТОВ «Укрпромбанк» та ОСОБА_3 укладено договір застави транспортного засобу, автомобіля марки Chevrolet, модель Captiva, 2008 року випуску, кузов № НОМЕР_1, реєстраційний номер НОМЕР_2.

30 червня 2010 року між ТОВ «Укрпромбанк», ПАТ «Дельта Банк» та Національним банком України укладено договір про передачу активів та кредитних зобов'язань ТОВ «Укрпромбанк» на користь ПАТ «Дельта Банк», відповідно до пункту 4. 1 якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених договором, ТОВ «Укрпромбанк» передає (відступає) ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитним та забезпечувальними договорами, що забезпечують виконання кредитних зобов'язань перед Національним банком України, внаслідок чого ПАТ «Дельта Банк» замінює ТОВ «Укрпромбанк» як кредитора (стає новим кредитором) у зазначених зобов'язаннях, а згідно з пунктом 4.2 внаслідок передачі ТОВ «Укрпромбанк» ПАТ «Дельта Банк» права вимоги до боржників, ПАТ «Дельта Банк» переходить (відступається) право вимагати від боржників, належного та реального виконання обов'язків за кредитними та забезпечувальними договорами.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 04 червня 2010 року у справі № 2-1592/2010 стягнуто з ОСОБА_3 на користь ТОВ «Укрпромбанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 307 468, 19 грн.

Зазначене рішення суду від 04 червня 2010 року у справі № 2-1592/2010 виконане не було у зв'язку із втратою виконавчого листа, про видачу дубліката якого ПАТ «Дельта Банк» звернувся із відповідною заявою до суду в червні 2014 року.

Згідно із наданим позивачем розрахунком станом на 24 липня 2015 року у ОСОБА_3 перед банком утворилась заборгованість у розмірі 1 477 992, 18 грн, яка складається з тіла кредиту - 752 860, 76 грн, відсотків - 306 282, 35 грн, комісії за ведення кредиту - 27 745, 65 грн, заборгованості за пенею - 366 122, 93 грн, заборгованості за ставкою 3 % від простроченої суми кредиту - 16 605, 27 грн, заборгованості за ставкою 3 % від прострочених відсотків - 8 369, 22 грн.

Норми права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин

Відповідно до змісту статті 526 ЦК України зобов'язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору й вимогами ЦК України. За статтею 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з пунктами 3 та 4 частини першої статті 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки, відшкодування збитків.

За правилом частини першої статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

У частині другій статті 1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно зі статтею 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За правилом статті 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Судами встановлено, що 31 липня 2015 року ПАТ «Дельта Банк» направив на адресу ОСОБА_3 повідомлення з вимогою про погашення простроченої заборгованості за кредитним договором та попередженням, що у разі її несплати здійснить звернення стягнення на передане в заставу рухоме майно.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, викладений у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені нормою частини другої статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання.

З урахуванням наведеного Верховний Суд зробив висновок про відсутність правових підстав нараховувати передбачені договором проценти до повного погашення заборгованості за кредитом у цій цивільній справі з огляду на те, що 23 листопада 2009 року ТОВ «Укрпромбанк» пред'явив до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України про дострокове виконання кредитного зобов'язання.

Наведені норми права суди першої та апеляційної інстанції належним чином не застосували та дійшли необґрунтованого висновку про можливість звернення стягнення на предмет застави у рахунок погашення заборгованості, у тому числі, за процентами, що нараховані після зміни строку виконання основного зобов'язання.

Окрім наведеного, рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 04 червня 2010 року, постановленого у справі № 2-1592/2010 за позовом ТОВ «Укрпромбанк» про дострокове стягнення усієї суми кредиту, що поданий до суду 23 листопада 2009 року, стягнуто достроково з ОСОБА_3 на користь ТОВ «Укрпромбанк» заборгованість за кредитним договором у повному обсязі у розмірі 307 468, 19 грн.

Під час розгляду цієї справи судом першої інстанції ОСОБА_3 надала суду заяву про застосування позовної давності.

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п'ята статті 261 ЦК України).

Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати відсотків.

Таким чином, перебіг позовної давності щодо повернення кредиту в цілому обчислюється із дня настання строку виконання основного зобов'язання, тобто строку виконання зобов'язання в повному обсязі (кінцевий строк) або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково.

У Рішенні Конституційного Суду України від 09 липня 2002 року

№ 15-рп/2002 визначено, що обрання певного засобу правового захисту, у тому числі й досудового врегулювання спору, є правом, а не обов'язком особи, яка добровільно, виходячи з власних інтересів, його використовує. Встановлення законом обов'язкового досудового врегулювання спору обмежує можливість реалізації права на судовий захист.

Таким чином, позикодавець наділений можливістю реалізувати своє право в порядку частини другої статті 1050 ЦК України на дострокове повернення йому частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, як шляхом пред'явлення досудової вимоги, так і судової.

Пред'явлення вимоги про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом змінює строк виконання зобов'язання та зумовлює визначення моменту початку перебігу строку позовної давності.

Зазначений правовий висновок викладений Верховним Судом України в постанові від 09 листопада 2016 року у справі № 6-2251цс16.

Відповідно до пункту 6. 2 кредитного договору банк має право вимагати дострокового повного повернення кредиту, сплати процентів, комісій, штрафних санкцій та інших платежів, передбачених цим договором, а також відшкодування збитків, завданих банку внаслідок невиконання чи неналежного виконання позичальником та/або його поручителями умов цього договору, а позичальник зобов'язаний протягом 30 календарних днів з дати отримання відповідної вимоги повернути суму заборгованості за кредитом, що залишилась, сплатити проценти, комісії, штрафні санкції, інші платежі за договором у разі порушення позичальником строків платежів, що встановлені договором.

Аналіз наведеного дає підстави для висновку, що банк, звернувшись до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості, скористався своїм правом заявити вимогу про дострокове повернення заборгованості за кредитним договором, змінивши строк виконання основного зобов'язання в повному обсязі. Отже, пред'явивши у 2009 році позов до ОСОБА_3, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов'язання, а тому перебіг позовної давності за вимогами банку про звернення стягнення на предмет застави у рахунок погашення кредитної заборгованості почався з наступного дня після подання позову про дострокове стягнення заборгованості.

Такий висновок відповідає правовій позиції, викладеній у постановах Верховного Суду України від 17 вересня 2014 року у справі № 6-41цс14,

від 07 червня 2017 року у справі № 6-298цс17.

Задовольняючи позов, суди першої та апеляційної інстанцій зробили обґрунтований висновок про наявність заборгованості ОСОБА_3 за кредитним договором, оскільки рішення суду про стягнення заборгованості не виконано. Проте судами не враховано та не надано належної оцінки заяві відповідача про застосування позовної давності.

Так, суд апеляційної інстанції зазначив, що позовна давність позивачем не пропущена, оскільки ПАТ «Дельта Банк» не змінював дату виконання основного зобов'язання, звертався до суду з заявою про видачу дубліката виконавчого листа, виданого на виконання рішення Луцького міськрайонного суду від 04 червня 2010 року

З таким висновком суду неможливо погодитись з огляду на таке.

Відповідно до положень статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Для обчислення позовної давності застосовують загальні положення про обчислення строків, що містяться в статтях 252-255 ЦК України.

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Після переривання перебіг позовної давності розпочинається заново, починаючи з наступного дня після пред'явлення позову.

Таким чином, позовна давність щодо вимог банку про звернення стягнення на предмет застави має бути обрахована, починаючи з наступного дня після подання банком позову про стягнення суми заборгованості у

справі № 2-1592/2010, тобто, починаючи з 24 листопада 2009 року. Враховуючи, що банк звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3 13 серпня 2015 року, це свідчить про пропуск позовної давності.

Верховний Суд також погоджується з доводами касаційної скарги щодо необґрунтованості посилань судів першої та апеляційної інстанцій на відсутність зміни строку виконання зобов'язання саме ПАТ «Дельта банк», оскільки відповідно до умов договору 30 червня 2010 року про передачу активів та кредитних зобов'язань ПАТ «Дельта Банк» набуло права кредитора у відповідних зобов'язаннях та замінило ТОВ «Укрпромбанк» у всіх його правах та обов'язках у межах, визначених договором, у порядку сингулярного правонаступництва.

Згідно із статтею 262 ЦК України заміна сторін у зобов'язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) зроблено висновок, що позовна давність може бути застосована лише щодо вимог про захист прав або інтересів. Оскільки після пред'явлення вимоги про дострокове виконання основного зобов'язання в порядку частини другої статті 1050 ЦК України настав строк виконання зобов'язань за укладеним договором, а також у позивача було відсутнє право нараховувати проценти за кредитом, тому вимоги позивача про звернення стягнення на предмет застави у рахунок погашення процентів, нарахованих після 23 листопада 2009 року, є необґрунтованими.

Значення позовної давності полягає в тому, що цей інститут забезпечує визначеність та стабільність цивільних правовідносин, дисциплінує учасників цивільного обігу, стимулює їх до активності у здійсненні належних їм прав, зміцнює договірну дисципліну, сталість господарських відносин.

Таким чином, Верховний Суд, встановивши порушення судами норм матеріального права, зробив висновок про скасування оскаржуваних судових рішень та ухвалення нового про відмову у задоволенні позову у частині звернення стягнення на предмет застави у рахунок погашення процентів, нарахованих після 23 листопада 2009 року за безпідставністю, у іншій частині позову - за спливом позовної давності.

Верховний Суд в ухваленні законного та обґрунтованого рішення керується завданням та принципами цивільного судочинства.

Відповідно до правил статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов'язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

За пунктом 10 частини третьої статті 2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, у тому числі, розумність строків розгляду справи судом.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд.

У частинах першій та третій статті 412 ЦПК України передбачено, що підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Керуючись статтями 400, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 25 листопада 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Волинської області від 23 лютого 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про звернення стягнення на предмет застави відмовити.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. А. Стрільчук

Судді В. О. Кузнєцов

С. О. Погрібний

О. В. Ступак

Г. І. Усик