Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" жовтня 2018 р. Дніпровський районний суд міста Києва в складі головуючого судді Арапіної Н.Є., розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів за договором позики,

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення коштів за договором позики. Свої вимоги мотивував тим, що 14 грудня 2017 року позивач та відповідач уклали договір позики, за яким відповідач отримав у позивача в борг на певний строк грошові кошти в розмірі 15 950 євро. За користування коштами відповідач зобов'язувався виплати проценти в розмірі 3% щомісячно. Повернення коштів за домовленістю сторін мало відбуватися за визначеним графіком. Відповідач повернув частину боргу в розмір 2 000 євро. У подальшому відповідач припинив виконувати зобов"язання за договором позики. Отже, станом на 23 липня 2018 року виникла заборгованість з повернення позики у розмірі 6 000 євро, яка складається з виплат, що мали відбутися 31 березня 2018 року у розмірі 1 500 євро, 30 квітня 2018 року у розмірі 1 500 євро, 31 травня 2018 року у розмірі 1 500 євро, 30 червня 2018 року у розмірі 1 500 євро.У зв'язку з чим просить стягнути з відповідача на користь позивача борг за договором позики від 14 грудня 2017 року в сумі 6000 євро.

07 серпня 2018 року Дніпровським районним судом міста Києва відкрито провадження у цивільній справі та призначено розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, та надано відповідачу п'ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву у відповідності до ст.274 ЦПК України.

Згідно вимог ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

У відповідності до ч.8 ст.279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться.

Положеннями ст.174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи.

Відповідно до зворотнього повідомлення, відповідач, копію ухвали суду про відкриття провадження та копію позовної заяви разом із доданими до неї додатками, яка направлялась на адресу відповідача, отримав 11 вересня 2018 року. (а.с.26)

У відповідності до ст.ст.174, 178 ЦПК України відповідач не скористався своїм правом та не направив суду відзив на позовну заяву, із викладенням заперечень проти неї.

На підставі ч.1 ст.280 Цивільного процесуального кодексу України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Отже, розглянувши подані позивачем документи, з'ясувавши фактичні обставини, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що надані позивачем докази та повідомлені ним обставини, на яких вони грунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, є достатніми для прийняття рішення у справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, як це передбачено ст. 279 ЦПК України.

Суд у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, дослідивши письмові докази, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

14 грудня 2017 року між позивачем та відповідачем укладено договір позики, відповідно до якого відповідач отримав грошові кошти у розмірі 15 950 євро з виплатою 3 (три) відсотка річних щомісячно, з графіком повернення суми боргу: до 31 січня 2018 року у розмірі 1 000 євро; до 28 лютого 2018 року у розмірі 1 000 євро; до 31 березня 2018 року у розмірі 1 500 євро; до 30 квітня 2018 року у розмірі 1 500 євро; до 31 травня 2018 року у розмірі 1 500 євро; до 30 червня 2018 року у розмірі 1 500 євро; до 31 липня 2018 року у розмірі 2 000 євро; до 30 серпня 2018 року у розмірі 2 000 євро; до 30 вересня 2018 року у розмірі 2 000 євро; до 31 жовтня 2018 року у розмірі 2 000 євро. (а.с. 9).

Згідно положень ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні ( позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості . Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно зі ст. 1047 ЦК України договір укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа,- незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцю позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст.526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 509 ЦК зобов»язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов»язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов»язку. Зобов»язання виникають на підставах, встановлених ст.11 цього Кодексу.

Отже, позивачем доведено укладання договору позики від 14 грудня 2017 року.

Боржником не виконано зобов'язань, визначених Договором, порушено умови щодо погашення позики.

Будь-яких доказів на спростування наданого Позивачем розрахунку заборгованості Відповідачем суду не надано, як і не надано доказів щодо належного виконання ним умов договору позики.

Згідно з частиною третьою статті 533 ЦК України використання іноземної валюти як засобу платежу при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається лише у випадку, передбаченому законом (частина друга статті 192 ЦК України).

Відповідно до правової позиції Верховного Суду у Постанові від 04 липня 2018 року по справі №761/12665/14-ц У разі зазначення у судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквіваленту такої суми у гривні стягувачеві має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні.

Перерахування стягувачеві суми у національній валюті України чи іншій валюті, аніж валюта, зазначена у резолютивній частині судового рішення, не вважається належним виконанням судового рішення.

З урахуванням викладеного позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів за договором позики підлягають задоволенню повністю: стягнути із ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, борг за договором позики від 14 грудня 2017 року в розмірі 6 000 євро.

Позивачем заявлено вимоги про стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 12962,29 грн.

Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Згідно ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до п. 47 Постанови Пленуму Верховного суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» право на правову допомогу гарантовано статтями 8,59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000; Рішення від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009; Рішення від 11 липня 2013 року № 6-рп/2013).

Згідно ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Згідно ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частиною 1 ст. 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" передбачено, що адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Нормами ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Отже, склад та розміри витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Представництво інтересів позивача здійснював адвокат ОСОБА_3 на підставі ордеру, виданого відповідно до договору № 55/17 про надання правової допомоги від 07 грудня 2017 року (а.с.16 - 16 зв).

Однак позивачем не доведено належними та допустимими доказами розмір гонорару у сумі 12962,29 грн., не надано акт приймання - передачі робіт (наданих послуг) з описом виконаних по договору № 55/17 про надання правової допомоги від 07 грудня 2017 року робіт із зазначенням часу, витраченого адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг).

Тому у задоволенні вимог про стягнення витрат з оплати правової допомоги відмовити.

При поданні позовної заяви позивачем сплачено судовий збір в сумі 1 851 грн. 76 коп. (а.с.17) відповідно до Закону України "Про судовий збір".

Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ст.ст. 133, 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь позивача в сумі 1 851 грн. 76 коп.

Керуючись ст.ст. 193, 509, 533, 625, 1046, 1047, 1049 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 76, 81, 89, 133, 137, 141, 142, 247, 259, 263, 264-265, 273, 353 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів за договором позики задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, (АДРЕСА_1) на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, борг за договором позики від 14 грудня 2017 року у розмірі 6 000 (шість тисяч) євро.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, (АДРЕСА_1) на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, судовий збір в розмірі 1 851 (одна тисяча вісімсот пятдесят одна) грн. 76 коп.

У задоволенні вимог про стягнення витрат з оплати правової допомоги відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Н.Є.Арапіна