Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №338/598/18

23 серпня 2018 року Богородчанський районний суд Івано-Франківської області

в складі головуючого-судді Битківського Л.М.

з участю секретаря Дякун М.В.,

позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до відповідача у якому поставив питання про зобовязання відповідача усунути перешкоди у користуванні його земельною ділянкою, що розташована в с. Маркова по вул. Шептицького, 54, Богородчанського району Івано-Франківської області у спосіб демонтажу будівлі на межі їх господарств, а також шляхом розблокування виїзду на дорогу загального користування та надання дозволу на облаштування системи водовідведення через громадську дорогу.

Заявлені позовні вимоги в судовому засіданні позивач підтримав частково, вказавши, що до судового розгляду встановлений на проїзді шлагбаум відповідачем демонтовано. Інші заявлені вимоги підтримав.

В судовому засіданні пояснив, що відповідач на межі їх господарств спорудив підсобне приміщення, один край якого опирається на фундамент огорожі. При цьому, накриття влаштоване таким чином, що фактично нависає над його земельною ділянкою, а атмосферні опади, попри встановлену ринву, потрапляють на його земельну ділянку. При спорудженні будівлі відповідач допустив порушення ДБН 360-92 «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень». Зокрема п.3.24 передбачено, що розміщення господарських будівель по лінії забудови житловими будинками не допускається. Розміщення гаражів слід передбачати переважно вбудованими або прибудованими до житлових будинків по лінії забудови або вглиб ділянки, а для догляду за будівлями, згідно п.3.25 відстань до межі сусідньої ділянки від найбільш виступної конструкції стіни треба приймати не менше 1 метра. При цьому повинно бути забезпечено влаштування необхідних інженерно технічних заходів, що запобігатимуть стіканню атмосферних опадів з покрівель та карнизів будівель на територію суміжних ділянок. Його звернення щодо демонтажу вказаної будівлі, а також рекомендації комісії Марківської сільської ради відповідач ігнорує.

Крім того, вказав, що має намір облаштувати у своєму господарстві систему водовідведення. З цією метою хоче прокласти дренажну трубу через громадську дорогу у природню канаву. Однак відповідач, який користується вказаною дорогою, заперечує таку можливість. Просив позов задовольнити.

Відповідач подав суду письмовий відзив на позову у якому заявлені позивачем вимоги заперечив. Вказав, що посилання позивача на порушення ним норми ДБН 360-92 при спорудженні будівлі є безпідставними, оскільки на своїй земельній ділянці ним зведено не будівлю, а навіс, одна сторона якого закріплена до стіни будинку, а інша опирається на стовпці огорожі. Така споруда не являється будівлею у розумінні ДБН, не потребує жодних дозвільних документів чи погоджень. Посилання відповідача на те, що частина конструкції виступає за межі його земельної ділянки не відповідає дійсності, оскільки фундамент огорожі був влаштований не по дійсній межі, яка визначена у державному акті, а з відступом у сторону його земельної ділянки. Тому водостічна труба не виходить за межі, встановлені державним актом. Відсутність порушень при влаштуванні навісу підтверджена актом перевірки, проведеної за його ініціативою головним інспектором будівельного нагляду інспекційного відділу управління ДАБІ в Івано-Франківській області від 18.06.2018 року.

Вимоги позивача до нього стосовно отримання погодження на облаштування системи водовідведення з його господарства є безпідставними і не обґрунтованими. Дійсно, ним було ініційовано звернення до Державної екологічної інспекції з проханням перевірити законність дій ОСОБА_1 щодо можливості відведення стічних вод через громадську дорогу. У відповідь на запит йому було розяснено, що вказане питання належить до компетенції органу місцевого самоврядування. Дійсно, ним було встановлено шлагбаум на дорозі до свого будинку аби не дозволити ОСОБА_1 самовільно облаштувати систему водовідведення у природній потічок. Однак після отримання розяснень порядку здійснення таких дій та доведення до відома сільської ради та контролюючих органів про наміри відповідача, він влаштований шлагбаум демонтував.

В судовому засіданні відповідач та представник відповідача заявлену позицію підтримали з викладених підстав.

Заслухавши пояснення сторін, свідка, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що заявлений позов задоволенню не підлягає.

За змістом статті 96 ЗК України землекористувачі зобов'язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів. Згідно із частинами першою, другою статті 103 ЗК України власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо). Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов'язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив).

У статті 104 ЗК України визначено, що власники та землекористувачі земельних ділянок можуть вимагати припинення діяльності на сусідній земельній ділянці, здійснення якої може призвести до шкідливого впливу на здоров'я людей, тварин, на повітря, земельні ділянки та інше.

Відповідно до частини першої статті 106 ЗК України власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними.

Крім того, статтею 152 ЗК України передбачені способи захисту прав на земельні ділянки. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Судом встановлено, що позивач, відповідно до Державного акту є власником земельної ділянки кадастровий номер :01:003:0064 площею 0,0277га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства. З одної сторони на проміжку 16,56 метра його земельна ділянка межує з господарством ОСОБА_2 Їх земельні ділянки розділяє металева огорожа встановлена на бетонному фундаменті.

В судовому засіданні ОСОБА_2 заявив, що існуюча огорожа була встановлена вздовж межі, але дещо зміщена в бік його земельної ділянки, оскільки позивач не погоджувався знести старий паркан, який раніше слугував межовим знаком. Вказаних обставин позивач в судовому засіданні не заперечував.

Таким чином, уся огорожа, металеві стовпи, на яких зроблено каркас для навісу, знаходяться у межах земельної ділянки відповідача. Дах влаштованого відповідачем навісу, має нахил у бік земельної ділянки позивача, однак обладнаний ринвою, яка запобігає стіканню атмосферних опадів на сусідню земельну ділянку.

Відповідно до акту перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил під час виконання підготовчих та будівельних робіт, інспектором ДАБІ ОСОБА_4 констатовано відсутність порушень будівельних норм і правил при спорудженні ОСОБА_2 навісу.

За змістом вимог статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

На підставі поданих сторонами і досліджених у судовому засіданні доказів суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки позивач не надав належних і допустимих у розумінні ст.78-80 ЦПК України доказів порушення його прав як суміжного землекористувача відповідачем.

Посилання позивача на акт складений комісією Марківської сільської ради від 01.02.2018 року та від 25.04.2018 року є безпідставним, оскільки вказаним актами лише зафіксовано існуючий стан речей, а рішенням сесії сільської ради від 22.02.2018 року було зобовязано обох сторін здійснювати забудову із додержанням будівельних норм та правил та рекомендовано звернутись до суду у разі недосягнення згоди.

Керуючись ст. 263-265 ЦПК України, суд ,-

ухвалив:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою кадастровий номер :01:003:0064 шляхом демонтажу будівлі, розміщеної на межі земельних ділянок відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Івано-Франківської області через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги в 30-ти денний строк з дня проголошення рішення.

Суддя Битківський Л.М.