Справа № 309/3702/16-ц
Провадження № 2/309/82/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 жовтня 2018 року м. Хуст

Хустський районний суд Закарпатської області

в складі головуючого судді Волощук О. Я.

при секретарі Бринзей Н.М.

за участю представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача Комарової Н.Й.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Хуст справу за позовом ОСОБА_3 до Відкритого акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про захист прав споживача та визнання кредитного договору недійсним, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом до ВАТ «Державний ощадний банк України» про захист прав споживача та визнання кредитного договору недійсним.

Позовні вимоги вмотивовано тим, що 30.05.2008 року між ОСОБА_3 та ВАТ «Державний ощадний банк України» було укладено кредитний договір №182-Н-08 відповідно до якого відповідач зобов'язувався надати кредитні кошти в сумі 20 000 доларів США до 26.05.2028 року на придбання квартири.

Відповідно до п. 2 Положення НБУ «Про кредитування» фізичні особи мають право на отримання лише споживчого кредиту в національній валюті.

Нормами чинного законодавства України не заборонено видавати валютні кредити, але в такому випадку зобов'язує виражати зобов'язання в гривні із визначенням грошового еквіваленту зобов'язання в іноземній валюті, отже у пункті 1.1. договору повинно бути зазначено суму кредиту в гривнях еквівалентну в доларах США.

На час укладення кредитного договору №182-Н-08 від 30.05.2008 року у ВАТ «Державний ощадний банк України» при здійсненні валютного кредитування не було індивідуальної ліцензії на здійснення валютних операцій щодо надання споживчих кредитів.

Відповідно до ст. 277 ЦК України визначено, що правочин юридичної особи учинений нею без відповідного дозволу (ліцензії) може бути визнаний судом недійсним.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції.

Оскільки надання коштів за вказаним кредитним договором відповідає всім ознакам споживчого кредиту, то правовідносини між сторонами регулюються законом України «Про захист прав споживачів».

Зміст кредитного договору суперечить ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки ні перед укладенням договору, ні протягом його дії відповідач не повідомив позивача у письмовій формі про умови надання кредиту та не надав у повному обсязі інформації про умови кредитування: існуючі форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, у тому числі між зобов'язаннями споживача, тип процентної ставки, орієнтовна сукупна вартість кредиту, вартість послуги з оформлення кредитного договору, строк на який кредит може бути отриманий, варіанти повернення кредиту і його умови; необхідність здійснення оцінки майна, якщо оцінка необхідна, ким вона здійснюється, податковий режим сплати відсотків і державні субсидії на які споживач має право або вказівка від кого споживач може одержати докладну інформацію.

Банк не попередив позивача про те, що вартість кредиту може істотно зрости, ніж це очікувалось під час укладення договору. За період із 30.05.2008 року по 25.06.2015 року позивачем сплачено 24 085 доларів США. Згідно виписки №30-2-1401/2703 від 14.12.2015 року банк вимагає сплатити ще 22 865 доларів США, дождавши дві суми: - повернути 46950 доларів США за мінусом отриманих 20 000 доларів США, переплата -26950 доларів США.

Позивачу не надано жодної інформації про можливість різкого і значного подорожчання кредиту через зміну курсу долара по відношенню до гривні, не надано інформацію про вірогідність і наслідки такого подорожчання, що спричинило придбання позивачем продукції (кредиту), яка не має потрібних властивостей - стійкої вартості оплати за кредит.

Кредитний договір не містить порядку зміни договору, який враховував би інтереси споживача, не містить умови про порядок припинення договору, що є суттєвими умовами. Відповідно до ст. 628 ЦК України.

Згідно п. 2.3.2 договору банку надано право змінювати проценту ставку за користування кредитом у разі зміни чинного законодавства України, а також із власної ініціативи. Банк в односторонньому порядку залишив за собою право в будь - який час підвищувати проценту ставку, передбачив, що в разі незгоди позичальника чи взагалі без згоди вимагати повернення всієї суми кредиту.

Кредитний договір не містить умов або правил, які б регулювали відповідальність банку ні за невиконання ні за неналежне виконання банком умов договору, що є суттєвою умовою (ст. 628 ЦК України) через що договір вцілому суперечить п.9 ч.1 ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг».

Позивач просить визнати недійсним кредитний договір №182-Н-08 від 30.05.2008 року із моменту його заключення та застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину, застосувати реституцію.

В судове засідання позивач ОСОБА_3 не з'явивсь, належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду.

Представник позивача ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, зазначених в позові, просив суд їх задоволити.

В судовому засіданні представник відповідача Комарова Н.Й. позов не визнала. Вважає доводи позивача про те, що банк не мав права видати позивачу кредит в іноземній валюті необгрунтованими.

Уповноважені банки на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу на здійснення операцій з валютними цінностями мають право здійснювати операції з надання кредитів в іноземній валюті.

Застосування Закону України «Про захист прав споживачів» до спорів, які виникають з кредитних правовідносин, можливе в тому разі, якщо предметом і підставою позову є питання надання інформації споживачеві про умови отримання кредиту, типи відсоткової ставки, валютні ризики, процедура виконання договору тощо, які передують укладенню договору. Після укладення договору між сторонами виникають кредитні правовідносини, тому до спорів щодо виконання цього договору цей закон не може застосовуватись, а застосуванню підлягає спеціальне законодавство в системі кредитування. До отримання кредитних коштів та укладення кредитного договору позивача ОСОБА_3 було повідомлено під розписку про всі умови кредитування. Крім того, в пункті 9.1. договору про іпотечний кредит від 30.05.2008 року зазначено, що договір сторонами прочитаний, відповідає їх намірам та досягнутим домовленостям, що засвідчується підписами сторін, що діють у повній відповідності з наданими їм повноваженнями та повним розумінням предмета та змісту договору. Всі вимоги, необхідні для укладення договору сторонами дотримано, а тому іпотечний кредитний договір №182-Н-08 від 30.05.2008 року з підстав наведених позивачем у позові не може бути визнаний недійсним. Окрім цього, на думку відповідача, сплив строк позовної давності для звернення із даним позовом до суду, що є підставою для відмови у задоволенні позову. Представник відповідача Комарова Н.Й. просила відмовити в задоволенні позову у повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що 30.05.2008 року між ОСОБА_3 та ВАТ «Державний ощадний банк України» було укладено договір іпотечного кредиту№182-Н-08. Відповідно до умов договору банк зобов'язується надати позичальнику на умовах цього договору грошові кошти в сумі 20 000 доларів США, а позичальник зобов'язується прийняти, належним чином використати та повернути кредит в сумі 20 000 доларів США, а також сплатити проценти за користування кредитом в розмірі 14,5 % річних в порядку, на умовах та в строки, визначені договором. Кредит надано на 20 років з терміном остаточного погашення кредиту не пізніше 26 травня 2028 року на придбання житлової квартири за договором купівлі-продажу від 27.05.2008 року за адресою м. Хуст, вул. Київська Набережна, 2/87 Закарпатської області. В забезпечення виконання зобов'язань за договором іпотечного кредиту прийнято в іпотеку нерухоме майно за адресою м. Хуст, вул. Київська Набережна, 2/87 Закарпатської області. Позичальник зобов'язався щомісячно до 29 числа місяця наступного за звітним здійснювати погашення кредиту та сплачувати нараховані банком проценти ануїтетними платежами в сумі 270 доларів США, сплату останнього ануїтетного платежу здійснити до 29 травня 2028 року (а.с.10-12). У грудні 2015 року позивач звернувся до ТВБВ №10006/0114 філії ЗОУ АТ «Ощадбанк» із заявою про залишок заборгованості по кредиту. Згідно довідки №30-2-1401/2703 від 14.12.2015 року виданої ОСОБА_3 залишок заборгованості по кредиту згідно договору іпотечного кредиту №182-Н-08 від 30.05.2008 року станом на 04.12.2015 року складає 14 736,05 доларів США. За період із 30.05.2008 року по 01.12.2015 року позивачем погашено 22 865 доларів США (а.с.17-18).

Ухвалою суду від 01.03.2017 року по справі призначалася судово-економічна експертиза.

З висновку експерта №2427 від 29.01.2018 року вбачається, що в матеріалах справи відсутні первинні документи та документи бухгалтерського обліку (виписки щодо руху коштів по рахунках), які відображають облік операцій за договором про іпотечний кредит №182-Н-08 від 30.05.2008 року та підтверджують заборгованість, зазначену у розрахунку заборгованості по кредитній угоді №182-Н-08 від 30.05.2008 року ОСОБА_3 станом на 30.01.2017 року, відсутні документальні підтвердження надання готівкових коштів через касу Банку та відображення операції надання кредиту в бухгалтерському обліку банку; відомості щодо руху коштів (виписки) по рахунку №182 та іншим рахункам з відображенням обліку заборгованості за кредитом (згідно п. 1.3 кредитного договору); відомості щодо руху коштів (виписки) по рахунку №182 та іншим рахункам з відображенням обліку заборгованості по процентах за користування кредитом (згідно п. 4.1.2 кредитного договору); відомості щодо руху коштів (виписки) по рахунках з відображенням обліку простроченої заборгованості за кредитом (основним боргом) та процентами за користування кредитом; відомості щодо руху коштів (виписки) по транзитному рахунку №7593 та іншим рахункам з відображенням зарахування коштів, спрямованих на погашення заборгованості з подальшим розподілом на рахунки основного боргу, процентів та іншої заборгованості; будь-які бухгалтерські документи ПАТ «Ощадбанк», які відображають облік первинних операцій за договором про іпотечний кредит №182-Н-08 від 30.05.2008 року та підтверджують наявність нарахованої заборгованості, зазначеної в розрахунку. У зв'язку із відсутністю вказаних документів неможливо встановити розмір заборгованості позичальника перед кредитором за договором про іпотечний кредит та відповідність нарахувань. При розрахунку із дотриманням умов кредитування викладених на момент укладення договору про іпотечний кредит №182-Н-08 від 30.05.2008 року сума мінімально необхідного щомісячного ануїтетного платежу 270 доларів США арифметично не узгоджується із терміном повернення кредиту 29.06.2028 року, оскільки при щомісячному погашенні кредиту в такому розмірі заборгованість за кредитним договором станом на січень 2024 року буде погашена в повному обсязі та виникне переплата за основним боргом (а.с.71-105).

Згідно зі статтею 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

За положеннями статей 626-628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з рішення Конституційного Суду України № 15-рп/2011 від 10 листопада 2011 року, дія Закону України «Про захист прав споживачів» поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Отже, з умов кредитного договору вбачається, що кошти були наданні в споживчих цілях. Таким чином, оспорюваний кредитний договір являється договором споживчого кредиту.

Відповідно до ч.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про: 1) особу та місцезнаходження кредитодавця; 2) кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. Згідно ч. 4 в кредитному договорі повинно зазначатися - сума кредиту; детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача; дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; право дострокового повернення кредиту; річна відсоткова ставка за кредитом; інші умови, визначені законодавством.

З п.3.2. розділу 3 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою Правління Національного Банку України № 168 від 10 травня 2007 року (далі - Правила), вбачається, що кредитний договір має містити графік платежів у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користуванням кредитом, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача за кожним платіжним періодом з урахуванням даних, передбачених у додатку до Правил. У графіку платежів також має бути докладно розписана сукупна вартість кредиту за кожним платіжним періодом.

Згідно п.3.4 розділу 3 Правил, Банки зобов'язані в кредитному договорі зазначити: вид і предмет кожної супутньої послуги, яка надається споживачу; обґрунтування вартості супутньої послуги (нормативно-правові акти щодо визначення розмірів зборів та обов'язкових платежів, тарифів нотаріусів, страхових компаній, суб'єктів оціночної діяльності, реєстраторів за надання витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна про наявність чи відсутність обтяжень рухомого майна, інших реєстрів тощо); про відкриття банківського рахунку, відкритого з метою зарахування на нього суми наданого кредиту або надання кредиту за рахунком (овердрафт), умови відкриття, ведення та закриття такого рахунку, тарифи та всі суми коштів, які споживач має сплатити за договором банківського рахунку у зв'язку з отриманням кредиту, його обслуговуванням і погашенням; правило, за яким змінюється процентна ставка за кредитом, якщо договором про надання кредиту передбачається можливість зміни процентної ставки за кредитом залежно від зміни облікової ставки Національного банку або в інших випадках.

Судом встановлено, що в договорі іпотечного кредиту №182-Н-08 від 30.05.2008 року укладеного між ОСОБА_3 та ВАТ «Державний ощадний банк України» відомості про те, що позичальник до укладання договору був ознайомлений з усіма умовами кредитування, що пропонуються банком, в обсязі і в порядку, що передбачені Законом України «Про захист прав споживачів» та нормативно-правовими актами НБУ відсутні. Судом встановлено, що позивач був ознайомлений лише з тією інформацією, яка була фактично викладена безпосередньо у змісті самого договору, який був розроблений відповідачем. Інших видів документів зокрема, у вигляді інформаційного листа банку чи пам'ятки позичальника позивачу ОСОБА_3 не надавалося, що свідчить про те, що ВАТ «Державний ощадний банк України» дій щодо ознайомлення позичальника з усіма умовами кредитування перед укладанням договору про іпотечний кредит не вчиняв. Із змісту вказаного договору вбачається те, що в договорі відсутні встановлені законодавством обов'язкові умови, необхідні для його укладання, а саме: всупереч вимогам ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» належно не наведено детальний розпис сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх сукупних послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача, які виникають на користь третіх осіб згідно з вимогами законодавства України та умовами кредитного договору; не визначено сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг та інших фінансових зобов'язань споживача, які пов'язані з отриманням, обслуговуванням і погашенням кредиту, а також не зазначено її в процентному значенні та в грошовому виразі у валюті платежу за кредитним договором у вигляді реальної процентної ставки, абсолютного значення подорожчання кредиту.

Суд констатує, що в матеріалах справи відсутні документальні підтвердження надання готівкових коштів через касу Банку та відображення операції надання кредиту, відомості щодо руху коштів по рахункам клієнта з відображенням обліку заборгованості за кредитом, по процентам за користування кредитом, відомості щодо руху коштів по рахунках з відображенням обліку простроченої заборгованості за основним боргом та процентами за користування кредитом; відомості щодо зарахування коштів на погашення заборгованості з подальшим розподілом на рахунки основного боргу, процентів та іншої заборгованості.

Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

За положеннями ч. 5 ст. 11, ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів укладених із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Відповідно до ч.1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

В ході розгляду цивільної справи позивачем ОСОБА_3 не надано суду копії квитанції про погашення ним заборгованості по договору іпотечного кредиту із зазначенням сум, які ним погашено, а відповідачем - детальний розрахунок заборгованості позичальника.

Відсутність вказаної інформації не дає суду можливості провести розрахунки щодо повернення сторін на час вчинення правочину, оскільки сторонами відповідні підтверджуючі документи суду не представлено. Суд приходить до висновку про застосування реституції - повертає сторони ВАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_3 у попередній стан на час укладення кредитного договору №182-Н-08 від 30.05.2008 року.

Відповідно до ч.5 ст. 261 ЦК України за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Згідно п.1.2 договору іпотечного кредиту №182-Н-08 від 2008 року укладеного між ВАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_3 визначено термін остаточного погашення кредиту не пізніше 26.05.2028 року (а.с.10).

Із встановлених судом обставин, наданих сторонами доказів, зокрема висновку судово-економічної експертизи встановлено, що умови кредитного договору є несправедливими, суперечать принципу добросовісності, що є наслідком істотного дисбалансу договірних прав і обов'язків на погіршання становища споживача.

За таких обставин, оцінивши встановлені в судовому засіданні докази, враховуючи те, що заявлені позивачем вимоги не спростовуються матеріалами справи, суд приходить до висновку, що позивачем ОСОБА_3 не порушено строк позовної давності, позовні вимоги є обґрунтованими, обставини, наведені позивачем, знайшли підтвердження під час судового розгляду справи, а відтак позов підлягає задоволенню.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалене рішення, суд присуджує з іншої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. З матеріалів справи вбачається, що позивач сплатив 551,21 грн. судового збору, які підлягають стягненню з відповідача.

Керуючись ст. ст. 4, 5, 258, 263-265, 267 ЦПК України , ст.ст. 216, 227, 229, 230, 321, 524, 533 ЦК України, Законом України «Про захист прав споживачів», суд -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_3 задоволити.

Визнати недійсним кредитний договір №182-Н-08 від 30.05.2008 року укладений між Відкритим Акціонерним товариством «Державний ощадний банк» та ОСОБА_3.

Повернути сторони ВАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_3 у попередній стан на час укладення кредитного договору №182-Н-08 від 30.05.2008 року.

Стягнути із ВАТ «Державний ощадний банк України» на користь ОСОБА_3 витрати по сплаті судового збору в розмірі 551,21 грн.

На рішення може бути подано апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту рішення до Апеляційного суду Закарпатської області через Хустський районний суд Закарпатської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Повний текст рішення буде виготовлений 22 жовтня 2018 року.

Суддя Хустського

районного суду: підпис Волощук О.Я.

З оригіналом вірно

Суддя Хустського

районного суду: Волощук О.Я.