Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний №333/6600/16 Головуючий у 1 інстанції: Боровікова А.І.
Провадження № 22-ц/778/151/18 Суддя-доповідач: Дашковська А.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«30» січня 2018 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Дашковської А.В.,

суддів: Кримської О.М.,

Подліянової Г.С.,

секретар: Волчанова І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Міністерства аграрної політики та продовольства України на заочне рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 07 лютого 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Міністерства аграрної політики та продовольства України, Державного підприємства «Сільськогосподарське підприємство «Запорізьке» про виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИЛА:

В листопаді 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом, який протягом розгляду справи уточнив, до Міністерства аграрної політики та продовольства України, Державного підприємства «Сільськогосподарське підприємство «Запорізьке» про виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 03.09.2014 р. відповідно до Наказу Міністерства аграрної політики та продовольства України № 133-п від 01.09.2014 р. його було призначено на посаду виконуючого обов'язки директора Державного підприємства «Сільськогосподарське підприємство «Запорізьке».

Наказом Державного підприємства «Сільськогосподарське підприємство «Запорізьке» № 56-к від 04.08.2015 року його було звільнено з займаної посади згідно п. 2 ч. 1 ст. 40 КЗпП України через невідповідність працівника займаній посаді або виконуваній роботі, а саме у зв'язку із порушенням ним строків та нормативів надання на погодження проекту фінплану на 2015 рік, який відповідно до Наказу Міністерства економічного розвитку і торгівлі України № 205 від 02.03.2015 року «Про затвердження Порядку складання, затвердження та контролю виконання фінансового плану суб'єкта господарювання державного сектору економіки» мав бути поданий до 01 червня року, що передує плановому, тобто до 01.06.2015 р.

В той же час, 20.08.2015 року за № 176-п Міністерством аграрної політики та продовольства було видано та підписано Наказ про його звільнення з інших підстав, ніж визначені ДП «СГП «Запорізьке», а саме згідно п. 1 ч. 1 ст. 41 КЗпП України за одноразове грубе порушення трудових обов'язків, підставою для чого слугувала Службова записка Департаменту з управління державною власністю від 07.08.2015 р. № 27-3/77.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 09.03.2016 р. визнано незаконним Наказ Міністерства аграрної політики та продовольства України № 176-п від 20.08.2015 року «Про звільнення ОСОБА_3.», його поновлено на посаді виконуючого обов'язки директора Державного підприємства «Сільскогосподарське підприємство «Запорізьке», стягнуто з Міністерства аграрної політики та продовольства України на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу в період з 21.08.2015 року по 09.03.2016 року у сумі 30 800,00 грн. Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 01.06.2016 р. вказане рішення суду першої інстанції залишено без змін.

На час звернення до суду він безпідставно не поновлений на посаді виконуючого обов'язки директора Державного підприємства «Сільскогосподарське підприємство «Запорізьке», у зв'язку з чим перебуває у вимушеному прогулі, який підлягає оплаті відповідачем.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 09.03.2016 р. в частині виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 20.08.2015 р. по 09.03.2016 р. ДП «СГП «Запорізьке» виконано, у зв'язку з чим виплаті підлягають кошти за період з 10.03.2016 р. до дати ухвалення рішення у справі.

Крім того, ДП СГП «Запорізьке», в порушення вимог ч.1 ст. 47 КЗпП України не видало йому належно оформлену трудову книжку.

Обставини, що виникли в наслідок протиправних дій з боку відповідачів, призвели до порушення у нього спокою, рівноваги і стали наслідком сильних переживань та душевних страждань, оскільки він знову змушений захищати свої законні права, які мали бути поновленні негайно на підставі рішення суду. Протягом тривалого часу в нього порушений сон, постійно виникають нервові зриви, що негативно впливає на його відносини з родиною. Також почастішали випадки порушення роботи тиску. Невиконання законного судового рішення щодо поновлення його на попередній посаді тягне за собою відсутність заробітної плати, на яку він має законне право, що суттєво принижує його гідність.

На підставі зазначеного він просив стягнути на його користь з ДП «Сільськогосподарське підприємство «Запорізьке» середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 49680 грн., моральну шкоду у розмірі 35 000 грн., судові витрати.

Заочним рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 07 лютого 2017 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Міністерства аграрної політики та продовольства України на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу в період з 10.03.2016р. по 07.02.2017 в сумі 49 680 грн., моральну шкоду у сумі 10 000 грн., а усього у сумі 59680 грн.

Стягнуто з Міністерства аграрної політики та продовольства України на користь держави судовий збір у сумі 1378 грн.

У іншій частині позову відмовлено.

Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 31 травня 2017 року у задоволенні заяви Міністерство аграрної політики та продовольства України про перегляд заочного рішення відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним заочним рішенням суду, Міністерства аграрної політики та продовольства України подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального права, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати заочне рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України № 133-п від 01.09.2015р. ОСОБА_3 призначено виконувачем обов'язки директора Державного підприємства «Сільськогосподарське підприємство «Запорізьке».

Наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України № 176-п від 20.08.2015 р. ОСОБА_3, виконуючого обов'язки директора Державного підприємства «Сільськогосподарське підприємство «Запорізьке», звільнено з роботи за одноразове грубе порушення трудових обов'язків згідно п.1 ч.1 ст. 41 КЗпП України.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 09.03.2016 р., залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 01.06.2016 р., наказ Міністерства аграрної політики та продовольства України № 176-п від 20 серпня 2015 р. «Про звільнення ОСОБА_3.» визнано незаконним. Поновлено ОСОБА_3 на посаді виконувача обов'язки директора Державного підприємства «Сільськогосподарське підприємство «Запорізьке». Стягнуто з Міністерства аграрної політики та продовольства України середній заробіток за час вимушеного прогулу в період з 21 серпня 2015 р. до 09 березня 2016 р. в сумі 30 800 грн.

Рішення суду в частині поновлення ОСОБА_3 на посаді виконувача обов'язки директора Державного підприємства «Сільськогосподарське підприємство «Запорізьке» підлягає негайному виконанню.

Згідно зі ч.4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Аналогічна норма викладена в ч. 3 ст. 61 ЦПК України в редакції на час розгляду справи судом першої інстанції.

Стаття 233 КЗпП України передбачає, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Статтею 236 КЗпП України встановлено, що у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Оскільки рішення Заводського районного суду м.Запоріжжя від 26.08.2009 року в частині поновлення ОСОБА_3 його на посаді не виконано, то позивач має право на підставі ст.236 КЗпП України на виплату середнього заробітку за весь час затримки виконання рішення суду про поновлення його на посаді.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

На час розгляду справи ОСОБА_3 на посаді виконувача обов'язки директора Державного підприємства «Сільскогосподарське підприємство «Запорізьке» не поновлено.

Таким чином, судом першої інстанції вірно встановлено, що період вимушеного прогулу ОСОБА_3 становить з 21.08.2015р. по 07.02.2017р. Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя на користь ОСОБА_3 стягнуто середній заробіток за період вимушеного прогулу з 21.08.2015 р. по 09.03.2016р. (140 робочих днів), таким чином, період вимушеного прогулу позивачем з 10.03.2016 р. по 07.02.2017р. (на час ухвалення рішення суду у даній справі) становить 230 робочих днів, середній заробіток за час вимушеного прогулу (230 днів х 216 грн.) дорівнює 49680 грн.

Відповідачем розрахунок середнього заробітку за час вимушеного прогулу при затримці виконання рішення суду про поновлення на роботі не спростовано.

Також колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо часткового задоволення позовних вимог про стягнення відшкодування моральної шкоди в розмірі 10 000 грн.

Доводи апеляційної скарги в частині відсутності підстав для стягнення відшкодування моральної шкоди не можуть бути прийняті до уваги з огляду на наступне.

Захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права (наприклад, поновлення на роботі), так і механізмом компенсації моральної шкоди, як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв'язку з посяганням на її трудові права та інтереси. Конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди обирається потерпілою особою, з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин (ст. ст. 3, 4, 11, 31 ЦПК України).

Кодекс законів про працю України не містить будь-яких обмежень чи виключень для компенсації моральної шкоди в разі порушення трудових прав працівників, а ст. 237 цього Кодексу передбачає право працівника на відшкодування моральної шкоди у обраний ним спосіб, зокрема, повернення потерпілій особі вартісного (грошового) еквівалента завданої моральної шкоди, розмір якої суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, їх тривалості, тяжкості вимушених змін у її житті та з урахуванням інших обставин.

При розгляді справи судом першої інстанції надано правову оцінку негативним наслідкам (втратам) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких позивач зазнав у зв'язку з порушенням його трудових прав та інтересів з боку відповідача, та стягнуто 10 000 грн. моральної шкоди.

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 09.03.2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Міністерства аграрної політики та продовольства України, ДП «Сільськогосподарське підприємство «Запорізьке» про визнання незаконним наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, що не є предметом розгляду даної справи.

Посилання Міністерства аграрної політики та продовольства України на подання касаційної скарги на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 09.03.2016 року також не може бути прийнято до уваги, оскільки на момент апеляційного перегляду вказане рішення суду першої інстанції набрало законної сили, в касаційному порядку не скасовано.

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з додержанням вимог закону та відповідає матеріалам справи і підстав для його скасування не вбачається.

Згідно з ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Міністерства аграрної політики та продовольства України відхилити.

Заочне рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 07 лютого 2017 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 05 лютого 2018 року.

Головуючий

Судді: