_________________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 520/7494/17
Провадження № 2/520/3377/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.10.2018 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

судді Пучкової І.М.

за участю секретаря судового засідання Бродецької Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ВДВС Біляївського міськрайонного управління юстиції Одеської області, третя особа Приватне акціонерне товариство «ВФ Україна», про зняття арешту з майна, скасування заборони відчуження майна,-

В С Т А Н О В И В :

29 червня 2017 року позивач звернувся з позовною заявою про зняття арешту, який був накладений державним виконавцем на нерухоме майно згідно з постановою ВП №48558380, посилаючись на те, що арешт перешкоджає йому у здійсненні його прав як власника майна.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, відзив на позовну заяву не надав.

Представник третьої особи ПрАТ «ВФ Україна» в судове засідання не зявився, пояснення на позовну заяву не надав

Дослідивши матеріали справи та надані докази, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що 30 травня 2014 року Біляївським районним судом Одеської області був виданий судовий наказ у справі № 496/2462/14-ц, вирішено стягнути з ОСОБА_1, на користь ПрАТ «МТС Україна», в особі Одеської філії ПрАТ «МТС Україна», заборгованість за надання послуг у розмірі 7 744,71 гривень та судовий збір у розмірі 121,80 грн.

13.11.2015 року на підставі вказаного наказу, постановою ВП №48558380 державним виконавцем ВДВС Біляївського міськрайонного управління юстиції Одеської області ОСОБА_2 було накладено арешт на все нерухоме майно та заборонено відчуження будь-якого майна, яке належить ОСОБА_1.

19.11.2015 р. постановою ВП № 48558380 державного виконавця відділу державної виконавчої служби Біляївського міськрайонного управління юстиції Одеської області ОСОБА_2 виконавчий документ був повернутий стягувачеві в звязку з тим, що не виявлено майно боржника, на яке можливо звернути стягнення в рахунок погашення боргу.

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження обєктів нерухомого майна щодо субєктів за №88627905 від 01.06.2017 року на підставі вказаної постанови державного виконавця від 13.11.2015 року накладено арешт на все нерухоме майно позивача з оголошенням заборони на його відчуження.

З квитанції №ПН3910 від 31.05.2017 року вбачається, що позивач сплатив заборгованість шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок ПрАТ «МТС Україна» у розмірі 7866,51 грн.

З довідки, виданої ПрАТ «ВФ Україна» за № 7Д-17-7827 від 08.06.2017 року, вбачається, що станом на 07.06.2017 року заборгованість у ОСОБА_1 перед ПрАТ «ВФ Україна» відсутня.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.56 Закону України «Про виконавче провадження», арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна. Виконавець за потреби може обмежити право користування майном, здійснити опечатування або вилучення його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що він виносить постанову або зазначає обмеження в постанові про арешт. Вид, обсяг і строк обмеження встановлюються виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин.

Згідно з ч.4 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження», підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі, від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; наявність письмового висновку експерта, суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв'язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову.

У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Відповідно до ст.ст.15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно зі ст.ст.316, 317 ЦК України, право власності є правом особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежного від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини.

Згідно з п.2 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 03.06.2016 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», позов про зняття арешту з майна може бути пред'явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).

Як встановлено судом, арешт на все майно позивача порушує його право власності, оскільки він позбавлений змоги в повному об'ємі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд.

Враховуючи, що заборгованість позивачем погашена, однак арешт з майна боржника не знято, що порушує законні права та інтереси позивача щодо розпорядження майном, власником якого він є, наявні достатні підстави для зняття арешту з цього майна, тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст.141, 263, 264, 265,273 ЦПК України, ст.ст.15, 16, 316, 317, 391 ЦК України, , -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ВДВС Біляївського міськрайонного управління юстиції Одеської області, третя особа Приватне акціонерне товариство «ВФ Україна» (перейменоване з ПрАТ «МТС Україна») про зняття арешту з майна, скасування заборони відчуження майна задовольнити повністю.

Зняти арешт та заборону відчуження рухомого та нерухомого майна ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1, який зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2., АДРЕСА_1, накладені постановою державного виконавця ВДВС Біляївського міськрайонного управління юстиції Одеської області ОСОБА_2 від 13.11.2015 року у виконавчому провадженні № 48558380 з примусового виконання судового наказу №496/2462/14-ц, виданого 30 травня 2014 року Біляївським районним судом Одеської області.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Одеської області шляхом подання до Київського районного суду м. Одеси апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя Пучкова І. М.