ЄУН 174/826/18
н/п 2-о/174/27/2018
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

08 жовтня 2018 року м. Вільногірськ

Вільногірський міський суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Борцової А.А.,

за участю секретаря Килинчук Л.Л., заявника ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території України, заінтересована особа Вільногірський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території України, вказуючи, що він є сином ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка померла 20.03.2018 року на тимчасово окупованій території України - в селищі Новоолександрівка Краснодонського району Луганської області. Причиною її смерті стала хронічна серцева недостатність, ішемічна хвороба серця, дифузний кардіосклероз. Отримати свідоцтво про смерть матері у відділі державної реєстрації актів цивільного стану неможливо, оскільки її смерть сталася на тимчасово окупованій території України, де неможливо отримати медичний документ, що може бути прийнятий відділом державної реєстрації актів цивільного стану для здійснення реєстрації смерті відповідно до ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану». Встановлення факту смерті йому необхідно для послідуючого отримання спадщини після померлої матері. Керуючись ст. 315-318, 430, 431 Цивільного процесуального кодексу України, заявник просить встановити факт смерті ОСОБА_2 на тимчасово окупованій території України в Луганській області, Краснодонському районі, селищі Новоолександрівка, яка настала 20 березня 2018 року.

Заявник в судовому засіданні заяву підтримав, посилаючись на вищевказані обставини. Додатково пояснив, що його мати ОСОБА_2 з 1964 року проживала в ІНФОРМАЦІЯ_2 і там була зареєстрована, приблизно в 1995 році вона переїхала в селище Новоолександрівка Красноданського району Луганської області, де постійно проживала і там була зареєстрована. Цей населений пункт знаходиться на непідконтрольній території України. 20.03.2018 року мати померла, він та його діти здійснили її поховання. Після матері залишилася спадщина земельний пай у Прилуцькому районі Чернігівської області, і цю спадщину він має намір отримати, а для цього йому необхідно отримати свідоцтво про смерть матері, яке він не може отримати, в звязку з тим, що видані на окупованій території документи про смерть, не мають в Україні юридичної сили. Просить заяву задовольнити.

Представник заінтересованої особи - Вільногірського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області в судове засідання свого представника не направили, надали заяву про розгляд справи без їх участі.

Вислухавши заявника, дослідивши письмові докази по справі, суд прийшов до висновку, що заява підлягає задоволенню по наступним підставам.

Так, відповідно до п.8 ч.1 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

Згідно з абз. 2 ч.1 ст. 317 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров'я або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою.

Згідно з п. 1 гл. 5 розділу III Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України 18 жовтня 2000р. № 52/5, підставою для державної реєстрації смерті є: а) лікарське свідоцтво про смерть (форма № 106/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024 (далі - лікарське свідоцтво про смерть); б) фельдшерська довідка про смерть (форма № 106-1/о), форма якої затверджена наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024 (далі - фельдшерська довідка про смерть); в) лікарське свідоцтво про перинатальну смерть; г) рішення суду про оголошення особи померлою; ґ) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час; д) повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням несудових та судових органів; е) повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть.

Постановою Верховної Ради України від 17.03.2015 р. № 254 - VIII визнано тимчасово окупованими територіями окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей, в яких відповідно до Закону України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування, до моменту виведення усіх незаконних збройних формувань, російських окупаційних військ, їх військової техніки, а також бойовиків та найманців з території України та відновлення повного контролю України за державним кордоном України.

Відповідно до ч.ч. 2,3,4 ст.9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законодавством України. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Встановлення зв'язків та взаємодія органів державної влади України, їх посадових осіб, органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб з незаконними органами (посадовими особами), створеними на тимчасово окупованій території, допускається виключно з метою забезпечення національних інтересів України, захисту прав і свобод громадян України.

Також, судом приймається до уваги практика Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), який у своїх рішеннях наголошує, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі "Cyprus v. Turkey", ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать.

Таким чином, документи, що видані органами та установами (зокрема, закладами охорони здоров'я), що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом із іншими доказами в їх сукупності та взаємозв'язку, зокрема, під час розгляду справ у порядку статті 317 ЦПК України.

Факт родинних відносин між заявником та померлою ОСОБА_2, підтверджується свідоцтвом про народження серії IV-УP № 2183480, відповідно до якого ОСОБА_1, народився 25.08.1962 року в м. Прилуки Чернігівської області, і його матірю є громадянка України ОСОБА_2 (а.с. 6)

Особа заявника підтверджується копією паспорту громадянина України серії АО 313091, який видано 13 червня 2016 року Вільногірським МС ГУДМС України в Дніпропетровській області, відповідно до якого ОСОБА_1 народився 25 серпня 1962 року в м.Прилуки Чернігівської області, проживає за адресою ІНФОРМАЦІЯ_3. (а.с. 4)

Факт смерті та причини смерті ОСОБА_2 підтверджуються довідкою про причину смерті до форми № 106/у № 86 від 21.03.2018 року, виданою уповноваженим працівником Краснодонської центральної міської багатопрофільної лікарні Луганської області, згідно якої ОСОБА_2 померла 20.03.2018 року у віці 79 років, причина смерті - хронічна серцева недостатність, дифузний кардіосклероз, гіпертонічна хвороба (а.с. 19).

Також, факт смерті ОСОБА_2 підтверджується копією свідоцтва про смерть, яке видано відділом запису актів цивільного стану Краснодонського міськрайонного управління юстиції, згідно з яким ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка народилась в селі Маціївка Прилуцького району Чернігівської області, померла 20.03.2018 року в селищі Новоолександрівка Краснодонського району Луганської області (а.с.7), а також фотознімками місця поховання ОСОБА_2, наданими заявником (а.с. 20-21).

Суд вважає за можливе застосувати вищевказані загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, для оцінки наданих заявником документів про смерть ОСОБА_2, виданих закладами, що знаходяться на тимчасово окупованій території України, як доказів, оскільки можливості збору доказів смерті матері на тимчасово окупованій території України для заявника ОСОБА_1 є істотно обмеженими, у той час як встановлення вказаного факту має для заявника істотне значення щодо реалізації ним цілої низки прав людини, включаючи право власності (спадкування), право на повагу до приватного та сімейного життя тощо, тому надану заявником копію свідоцтва про смерть та довідку про причину смерті ОСОБА_2, суд приймає у якості допустимих доказів по справі.

Таким чином, судом встановлено, що заявник ОСОБА_1 є сином ОСОБА_2, яка є громадянкою України, проживала та померла на тимчасово окупованій території України в селищі Новоолександрівка Краснодонського району Луганської області, що підтверджується наданими заявником та дослідженими в судовому засіданні доказами, тому факт смерті ОСОБА_2 20 березня 2018 року у селищі Новоолександрівка Краснодонського району Луганської області знайшов своє підтвердження в суді, а оскільки свідоцтво про смерть ОСОБА_2 та довідка про причини смерті видані заявнику установами, які діють на тимчасово окупованій території України не у визначений чинним законодавством України спосіб, а встановлення факту смерті матері має для заявника юридичне значення, оскільки є підставою для реєстрації смерті його матері ОСОБА_2 державним органом держави України та видачі свідоцтва про смерть, встановленого законодавством України зразка та отримання спадщини після померлої матері, тому заява підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.7 ст.294 ЦПК України при ухваленні судом рішення понесені заявником витрати не відшкодовуються.

Відповідно до ч. 4. ст. 317, ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню.

Відповідно до п.8 ч.1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначений Верховною радою України.

На підставі ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», ст.17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» та керуючись 263-265, 268, 293-294, 315-319, 354, 355 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 про встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території України, заінтересована особа Вільногірський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області - задовольнити.

Встановити факт смерті громадянки України ОСОБА_2, яка народилася 16 березня 1939 року в с. Маціївка Прилуцького району Чернігівської області, Україна та померла 20 березня 2018 року в селищі Новоолександрівка Краснодонського району Луганської області, причина смерті - хронічна серцева недостатність, дифузний кардіосклероз, гіпертонічна хвороба.

Судові витрати у справі покласти на заявника.

Рішення підлягає негайному виконанню, оскарження рішення не зупиняє його виконання.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Вільногірський міський суд Дніпропетровської області. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 09 жовтня 2018 року.

Головуючий - суддя: А.А.Борцова