РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/6261/16-ц

пр. № 2/759/227/18

27 вересня 2018 рокуСвятошинський районний суд м.Києва в складі:

головуючого судді Величко Т.О.,

при секретарі Забела А.В.,

представник позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві в приміщенні суду цивільну справу за позовомОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання втратившим право користування житловим приміщенням,-

В С Т А Н О В И В:

15.12.2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VІІІ від 03.10.2017 року, котрим ЦПК України викладено в новій редакції.

Згідно п.п.9 п.1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

28.04.2016 рокуОСОБА_2 звернувся до Святошинського районного суду м.Києва з позовом доОСОБА_3 про визнання втратившим право користування житловим приміщенням.

Позовні вимоги обгрунтовано тим, що ОСОБА_2, є власником квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, даний факт підтверджується Свідоцтвом про право власності на житло від 11 жовтня 1993 року та Свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 08 лютого 1999 року. Відповідно до Довідки форма № 3 в даній квартирі зареєстровані ОСОБА_2, ОСОБА_3, та ОСОБА_4. Відповідно до рішення Святошинського районного суду м. Києва від 22 жовтня 2013 року шлюб між позивачем та відповідачкою було розірвано, даний факт підтверджується рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 22 жовтня 2013 року. Після розлучення донька залишилась проживати з позивачем. Оскільки, ОСОБА_3 створила нову сім'ю та має дитину від іншого чоловіка, з ким і проживає за невідомою адресою, позивач самостійно сплачує комунальні послуги та інші витрати на утримання квартири з липня 2013 року, за трьох осіб, хоча проживає лише двоє.

Позивач зазначив, що з липня 2013 року ОСОБА_3 не проживає по місцю реєстрації, її речі в квартирі відсутні, житлово-комунальні послуги не сплачує. Факт не проживання ОСОБА_3 по місцю реєстрації підтверджується актами, складеними Комунальним підприємством «Житлово- експлуатаційна дільниця № 6» у присутності свідків від 23.03.2016 року, 28.04.2016 року та 16.06.2016 року. Зняти відповідача з реєстрації за вказаною адресою позивач не може без її згоди, оскільки вона відмовляється надати таку згоду, таким чином здійснює перешкоди в у користуванні майном. Тому позивач змушений звернутись до суду за захистом своїх прав та законних інтересів.

Ухвалою суду від 10.05.2016 року відкрито провадження у цивільній справі за вказаним позовом. Ухвалою суду від 13.03.2017 року прийнято справу до провадження судді Кириленко Т.В. Ухвалою суду від 26.05.2017 року прийнято справу до провадження судді Величко Т.О. Ухвалою суду від 01.02.2018 року позов залишено без руху. Ухвалою суду від 08.02.2018 року продовжено розгляд справи.

В судове засідання представник позивача з'явився, позов підтримав та просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Відповідач повторно у судове засідання не з'явилася, про дату та час судового засідання повідомлялася належним чином, причини нявки суду не повідомила, відзив на позовну заяву не подала, а тому суд вважає за можливе проводити судове засідання у порядку ст.. 280 ЦПК України.

Разом з тим, відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - ЦПК України) суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів.

Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов'язки сторін та те, що позивач проти заочного розгляду справи не заперечує, суд, на підставі ч. ч. 1, 2 ст. 280 та відповідно до ст. 281 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи.

Вислухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав.

Так, в судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_2, є власником квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, даний факт підтверджується Свідоцтвом про право власності на житло від 11 жовтня 1993 року та Свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 08 лютого 1999 року. (а.с.4,5).

Судом встановлено, що відповідно до Довідки форма № 3 в даній квартирі зареєстровані ОСОБА_2, ОСОБА_3, та ОСОБА_4. (а.с.8).

Судом встановлено, щоз липня 2013 року ОСОБА_3 не проживає по місцю реєстрації, її речі в квартирі відсутні, житлово-комунальні послуги не сплачує. Факт не проживання ОСОБА_3 по місцю реєстрації підтверджується актами, складеними Комунальним підприємством «Житлово- експлуатаційна дільниця № 6» у присутності свідків від 23.03.2016 року, 28.04.2016 року та 16.06.2016 року. (а.с.11).

В свою чергу, відповідно до ч. 1 ст. 316 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно положень ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Відповідно до ст. 41 Конституції України та ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

При цьому, у відповідності до вимог ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Таким чином, враховуючи вищенаведені норми законодавства, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи встановленні в судовому засіданні обставини, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги, є обґрунтованими та такими, що ґрунтуються на вимогах закону та підлягають задоволенню.

Крім того, відповідно до вимог ст.ст. 133, 141 ЦПК України суд присуджує до стягнення з відповідачки на користь позивачки судові витрати по сплаті судового збору у сумі 551 грн. 20 коп., які сплачено позивачами за подання позову до суду.

Враховуючи наведене, на підставі ст. 41 Конституції України, ст.ст. 316, 317, 321, 405 ЦК України та керуючись ст.ст. 12, 13, 76-81, 89, 95, 141, 229, 258, 259, 263-266, 268, 273, 280-282, 289, 352, 354, п.п. 15.5 п.15 Розділу ХІІІ Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України, ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

ПозовОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання втратившим право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_3 особою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1.

Стягнути зОСОБА_3, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер в матеріалах справи відсутній, на користьОСОБА_2, що проживають за адресою: АДРЕСА_1, судові витрати в сумі 551 (п'ятсот п'ятдесят одна) грн. 20 коп.

Заочне рішення може бути переглянуте судом за письмовою заявою відповідача поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а також рішення може бути оскаржене позивачем до Апеляційного суду м.Києва шляхом подачі апеляційної скарги через Святошинський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя: Т.О. Величко