ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 594/666/17Головуючий у 1-й інстанції Зушман Г.І.
Провадження № 22-ц/4817/42/18 Доповідач - Парандюк Т.С.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 жовтня 2018 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Парандюк Т.С.

суддів - Дикун С. І., Сташків Б. І.,

за участі секретаря -Коваль О.І.

та сторін - представника ОСОБА_2 та ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4; відповідачки ОСОБА_5 та її представника адвоката ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу №594/666/17 за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Борщівського районного суду Тернопільської області від 8 червня 2018 року, ухваленого суддею Зушман Г.І., повний текст рішення виготовлений 14 червня 2018 року, у справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про визнання майна спільною сумісною власністю членів сім'ї, визнання права власності на частку в об'єктах нерухомого майна в порядку поділу спільного сумісного майна членів однієї сім'ї, -

В С Т А Н О В И В:

У травні 2017 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_5, в якому, з врахуванням поданих у жовтні 2017 року доповнень просять визнати, що будинковолодіння, розташоване в АДРЕСА_1, нежиле приміщення магазину, розташоване в АДРЕСА_2, та земельна ділянка загальною площею 0,2065 га за кадастровим номером НОМЕР_4 призначена для будівництва, обслуговування житлового будинку і господарських споруд, розташована за вище згаданою адресою, належить їм та відповідачці, як членам однієї сім'ї на праві спільної сумісної власності. Також в порядку поділу спільного сумісного майна членів однієї сім'ї позивачі просять визнати право особистої приватної власності за кожним з них по 2/5 ідеальних частини будинковолодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1; 2/5 ідеальних частини нежилого приміщення магазину, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 та по 2/5 ідеальної частини земельної ділянки, загальною площею 0,2065 га, за кадастровим номером НОМЕР_4 для будівництва, обслуговування житлового будинку і господарських споруд, розташованої на території села Кудринці Борщівського району Тернопільської області, а за відповідачкою визнати право особистої приватної власності на 1/5 ідеальну частини будинковолодіння; 1/5 ідеальну частину нежилого приміщення магазину та 1/5 ідеальну частину земельної ділянки, загальною площею 0,2065 га, за кадастровим номером НОМЕР_4, для будівництва, обслуговування житлового будинку і господарських споруд за цими ж адресами.

Позов обґрунтований тим, що спірне майно набуте в результаті спільної праці та за спільні кошти членів сім'ї. 11 червня 2016 року відповідачка вперше повідомила їх про те, що вона вважає себе єдиним власником всього спірного майна і заперечує будь-які їхні права на це майно.

Рішенням Борщівського районного суду від 8 червня 2018 року позов задоволено.

Визнано, що будинковолодіння, яке розташоване в АДРЕСА_2, нежиле приміщення магазину АДРЕСА_2 та земельна ділянка загальною площею 0,2065 га за кадастровим номером НОМЕР_4 для будівництва, обслуговування житлового будинку і господарських споруд, розташована на території с. Кудринці Борщівського району Тернопільської області, належить ОСОБА_2, жителю АДРЕСА_3, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, ОСОБА_3, жительці АДРЕСА_3 реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2, та ОСОБА_5, жительці АДРЕСА_4, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3, як членам сім'ї на праві спільної сумісної власності.

Проведено поділ спільного сумісного майна членів сім'ї, в порядку якого :

-визнано за ОСОБА_2 право особистої приватної власності на: 2/5 ідеальних частини домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1; 2/5 ідеальних частини нежилого приміщення магазину, розташованого за адресою: АДРЕСА_2; 2/5 ідеальних частини земельної ділянки загальною площею 0,2065 га, за кадастровим номером НОМЕР_4, для будівництва, обслуговування житлового будинку і господарських споруд, розташованої на території села Кудринці Борщівського району Тернопільської області;

-визнано за ОСОБА_3 право особистої приватної власності на: 2/5 ідеальних частини домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1; 2/5 ідеальних частини нежилого приміщення магазину, розташованого за адресою: АДРЕСА_2; 2/5 ідеальних частини земельної ділянки загальною площею 0,2065 га, за кадастровим номером НОМЕР_4, для будівництва, обслуговування житлового будинку і господарських споруд, розташованої на території села Кудринці Борщівського району Тернопільської області;

-визнано за ОСОБА_5 право особистої приватної власності на: 1/5 ідеальну частину домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1; 1/5 ідеальну частину нежилого приміщення магазину, розташованого за адресою: АДРЕСА_2; 1/5 ідеальну частину земельної ділянки загальною площею 0,2065 га, за кадастровим номером НОМЕР_4, для будівництва, обслуговування житлового будинку і господарських споруд, розташованої на території села Кудринці Борщівського району, Тернопільської області.

Стягнуто із ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 понесені ним судові витрати на сплату судового збору в сумі 2362,00 грн.

Стягнуто із ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 понесені нею судові витрати на сплату судового збору в сумі 2362,00 грн.

Заходи забезпечення позову, вжиті на підставі ухвали Борщівського районного суду Тернопільської області від 26 травня 2017 року у виді накладення арешту на земельну ділянку загальною площею 0,2065 га, за кадастровим номером НОМЕР_4, для будівництва, обслуговування житлового будинку і господарських споруд, розташовану на території села Кудринці Борщівського району Тернопільської області, що належить на праві особистої приватної власності ОСОБА_5 (жительці АДРЕСА_4, ідентифікаційний номер НОМЕР_3), продовжують діяти протягом дев'яноста днів з дня набрання рішенням законної сили.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 просить рішення Борщівського районного суду Тернопільської області від 08.06.2018р. скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволені позовних вимог, посилаючись на те, що висновки суду не відповідають обставинам справи, а також неправильно застосовано норми матеріального права.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначила, що починаючи з 2009 року вона перестала бути членом сім'ї ОСОБА_2 та ОСОБА_3, оскільки з цього часу у зв'язку з укладенням шлюбу проживала від них окремо, а відтак її з батьками не пов'язували жодні обов'язки. Водночас спірне нерухоме майно (житловий будинок і нежитлове приміщення магазину) вона набула - як випливає з оскаржуваного судового рішення і зі змісту ч. 2 ст. 331 ЦК України - у липні - вересні 2010 року.

До того ж незакінчене будівництвом будинковолодіння було придбано в її інтересах як неповнолітньої виключно з метою, щоб після його добудови вона в ньому проживала. Цей факт установлений рішенням Борщівського районного суду Тернопільської області від 26 січня 2017 року.

Також, позивачі, достовірно знаючи, що вони є власниками спірного майна, добровільно допускають проведення державної реєстрації права власності на це майно лише за нею одноособово, усвідомлюючи при цьому, що в подальшому вони можуть бути позбавлені можливості володіти, користуватися та розпоряджатися цим майно.

Представник ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - адвокат ОСОБА_4 подав відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_5 у якому зазначив, що фактично завершення будівництва спірного нерухомого майна та набуття права власності на спірну земельну ділянку відбулося до одруження ОСОБА_8 - 28 квітня 2008 року, тобто в період, коли вона разом з ними- батьками були членами однієї сім'ї.

Момент виникнення права власності на новостворене нерухоме майно не може пов'язуватися з його державною реєстрацією, адже сама реєстрація згідно з законодавством не є правовстановлюючим чинником, а є лише фактом визнання цього права з боку держави.

Також, ОСОБА_5 жодними доказами по справі не довела участі в добудові та реконструкції 4/5 частини як будинковолодіння, так і 4/5 частини нежитлового приміщення магазину.

Поведінка ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в період добудови спірного об'єкта нерухомості, подальшої його здачі в експлуатацію, реконструкції та оформлення всіх належних документів беззаперечно свідчить про те, що позивачі, вважали спірні об'єкти спільною сумісною власністю, в зв'язку з чим до 11 червня 2016 року не ставили до ОСОБА_5 жодних претензій. На даний час ОСОБА_3 здійснює у спірному магазині підприємницьку діяльність, разом з чоловіком ОСОБА_2 користується спірним житловим будинком та прибудинковою земельною ділянкою, натомість відповідачка фактично ніколи не проживала та не проживає в спірному домоволодінні, жодним чином не використовує спірне нежиле приміщення магазину.

В апеляційній інстанції ОСОБА_5 та її представник адвокат ОСОБА_6 апеляційну скаргу підтримали з мотивів, викладених в ній.

Представник ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - адвокат ОСОБА_9 апеляційну скаргу не визнав, вважаючи рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим.

Розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників процесу, доповідача, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебувають у зареєстрованому шлюбі з 26 червня 1983 року, що підтверджено копією свідоцтва про укладення шлюбу (а.с. 9)

Відповідачка ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, є дочкою позивачів.(а.с.10).

28 квітня 2008 року ОСОБА_5 зареєструвала шлюб із ОСОБА_11, після реєстрації якого змінила прізвище із ОСОБА_5 на ОСОБА_5. (а.с.11).

19 лютого 2001 року між ОСОБА_12, як продавцем з однієї сторони, та неповнолітньою ОСОБА_5, яка діяла за згодою батька ОСОБА_2, як покупцем з другої сторони, було укладено договір купівлі-продажу, серія АВР №403251, за умовами якого продавець продала, а покупець купила незакінчений будівництвом житловий будинок, процент готовності якого становив 20 %, що знаходиться в АДРЕСА_5. Договором було передбачено, що всі права та обов'язки по добудові незакінченого будівництвом житлового будинку бере на себе законний представник неповнолітньої ОСОБА_2 (а.с.12).

Відповідно до частини 1 статті 17 Закону України «Про власність», який був чинний на час виникнення спірних правовідносин (втратив чинність з 20 червня 2007 року), майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї є їхньою спільною сумісною власністю.

Згідно ч. 4 статті 368 ЦК України, який набрав чинності з 01 січня 2004 року, майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Частиною 1 статті 377 Цивільного кодексу України та частиною 1 статті 120 Земельного кодексу України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім, багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового використання в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Майно, яке є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. (ч. ч. 1, 2 ст. 372 ЦК України)

Згідно Акту державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта від 18 грудня 2007 року (а.с.14-18), затвердженого розпорядженням голови РДА 26.12.2007 року №770, зареєстрованого районною інспекцією ДАБК 26 грудня 2007 року, пред'явлений державній приймальній комісії реконструйований цокольний поверх житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_2 під магазин продпромтоварів, прийнято в експлуатацію.

21 липня 2010 року ОСОБА_5 видано Кудринецькою сільською радою Свідоцтво про право власності на нерухоме майно серія НОМЕР_5, на нежиле приміщення, магазину, розташоване в АДРЕСА_2, яке зареєстровано Борщівським районним БТІ (реєстраційний номер 31017800) в реєстрову книгу №26, номер запису 928 (а.с. 19-20).

03 вересня 2010 року ОСОБА_5 видано Кудринецькою сільською радою Свідоцтво про право власності на нерухоме майно серія НОМЕР_6, на домоволодіння, розташоване в АДРЕСА_1, яке зареєстровано Борщівським районним БТІ (реєстраційний номер 5874100) в реєстрову книгу №37, номер запису №1464 (а.с.21-22).

Згідно технічного паспорта, виготовленого станом на 22 жовтня 2015 року СПД ФОП ОСОБА_14, садибний (індивідуальний) житловий будинок, розташований у АДРЕСА_2, побудовано в 2001 році (а.с.23-28).

За даними технічного паспорта, виготовленого станом на 15 березня 2016 року СПД ФОП ОСОБА_14, нежиле приміщення магазину, розташоване в АДРЕСА_2, побудовано в 2001 році (а.с.29-32).

ОСОБА_5 видано Кудринецькою сільською радою Державний акт серія НОМЕР_7 від 13.08.2007 року на право власності на земельну ділянку площею 0,2065 га, для будівництва, обслуговування житлового будинку і господарських споруд, розташовану на території с. Кудринці Борщівського району Тернопільської області, на підставі рішення Кудринецької сільської ради від 22.03.2007 року за №56 (а.с. 13).

Згідно довідки № 575 від 12.12.2016 року (а.с.37) Мельнице-Подільської селищної ради - ОСОБА_2 та ОСОБА_3(подружжя) з часу придбання та реєстрації у 2001 році на ім'я їхньої неповнолітньої доньки ОСОБА_5 незакінченого будівництва житлового будинку, фактично фундаментні блоки, за власні кошти та власними силами та за допомогою залучених ними будівельників завершили будівництво, ввели в експлуатацію будинок та господарські будівлі, здійснили подальшу реконструкцію цокольного поверху під магазин. ОСОБА_5 під час будівництва та реконструкції будинку участі не приймала, в сільську раду, або виконавчий комітет із заявами, пов'язаними із будівництвом, приватизацією чи введенням в експлуатацію не зверталася, правовстановлюючі та дозвільні документи ні особисто, ні через уповноваженого представника не отримувала. Усі документи для отримання дозволу на будівництво, дозволу на реконструкцію та приватизацію земельної ділянки подавалися особисто ОСОБА_2, який діяв без довіреності, так само, як і ним же збиралися відповідні дозвільні та правовстановлюючі документи на будинок, земельну ділянку та магазин. Весь час плату за землю вносив ОСОБА_2 особисто. З часу закінчення будівництва будинком, господарськими будівлями та прилеглою земельною ділянкою користувалося подружжя ОСОБА_2, як своїм власним, а з часу реконструкції, магазин використовує у своїй підприємницькій діяльності ОСОБА_3 ОСОБА_5 у будинку ні проживала, не була в ньому зареєстрована, ним не користувалася. На підтвердження цих фактів, в апеляційній інстанції ОСОБА_5 не заперечувала того, що участі в будівництві та реконструкції як будинку, так і магазину не приймала жодним чином, в будинку не проживала ні одного дня, а одружившись у 2008 році виїхала в смт. Чемирівці, Хмельницької області, де із сім'єю проживає по сьогоднішній день. Фактично претензії щодо об'єктів нерухомості пред'явила батькам у червні 2016 року.

На підтвердження користування спірним приміщенням магазину та господарськими будівлями позивачі надали копію договору на постачання електричної енергії від 14 травня 2001 року (а.с.33-35), укладеного між ВАТ «Тернопільобленерго» в особі Борщівського РЕМ та ОСОБА_2 на постачання електричної енергії до пилорами, розташованої в АДРЕСА_2, копію рішення виконавчого комітету Кудринецької сільської ради № 46 від 28.10.2009 року (а.с.36) про згоду на відкриття торгової точки ОСОБА_3 Про те, що батьки займаються підприємницькою діяльністю на спірному об'єкті не заперечує відповідачка.

Не заслуговує на увагу посилання апелянта про те, що спірне майно та земельну ділянку ОСОБА_5 набула у 2010 році, тобто тоді, коли вже не була членом сім'ї позивачів, оскільки спростовуються доказами по справі, а саме: вперше Свідоцтво про право власності на нерухоме майно, на будинковолодіння, що знаходиться по АДРЕСА_2 було видано ще 18 травня 2004 року на підставі рішення Кудринецької сільської ради Борщівського району Тернопільської області № 16 від 26 березня 2004 року. Згодом, 13 серпня 2007 року на підставі рішення Кудринецької сільської ради № 56 від 22 березня 2007 року було видано Державний акт, серії НОМЕР_7, на право власності на земельну ділянку, площею 0,2065 га, для будівництва, обслуговування житлового будинку і господарських споруд, розташованої на території села Кудринці Борщівського району Тернопільської області, кадастровий номер НОМЕР_4. 26 грудня 2007 року згідно розпорядження голови Борщівської районної державної адміністрації № 7702 було затверджено Акт державної приймальної комісії від 18 грудня 2007 року про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта - реконструйованого цокольного поверху житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_2, під магазин продпромтоварів.

Отже, проаналізувавши докази по справі, суд першої інстанції підставно прийшов до переконання, що оспорюване майно є спільним сумісним майном членів однієї сім'ї ОСОБА_3: батьків та їх дочки ОСОБА_5, оскільки, придбавши незавершене будівництво процентом готовності 20% у 2001 році спірне будинковолодіння і оформивши його на неповнолітню дочку, після цього позивачі на протязі 2001-2004 років за свої спільні, як подружжя, кошти та працю добудували будинок та магазин, здали їх в експлуатацію, реконструювали та оформлення всіх належних документів, робилися виключно позивачами, які на даний час ним користуються, займаючись підприємницькою діяльністю, що підтверджено поясненнями свідків ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22 та ОСОБА_23 Крім того, беззаперечним доказом того, що спірні об'єкти нерухомості набули статусу спільного майна членів сім'ї є договір купівлі-продажу від 19.02.2001 року, в якому зазначено, що всі права та обов'язки по добудові незакінченого будівництвом житлового будинку бере на себе ОСОБА_2

Що ж стосується посилання апелянта про те, що суд неправомірно відмовив у задоволені її заяви про застосування строків позовної давності, оскільки позивачам могло бути відомо про порушення їх прав власності починаючи з 3 вересня 2010 року (момент останньої державної реєстрації права власності на один із спірних об'єктів нерухомого майна), а не з моменту висунення нею вимог про припинення користування спірним майном, то суд вірно не взяв до уваги, оскільки відповідно до ст. 256, ч. 1 ст. 261 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Як вбачається із матеріалів справи, що позивачі дізнались про порушення їх прав на користування спірних приміщень 09.06.2016 року, отримавши від відповідачки лист - вимогу про звільнення земельної ділянки та приміщення в будинковолодінні від продуктів харчування та інших товарів, (а.с. 38), поставивши під сумнів належність їм спірного майна, які використовують його у своїй підприємницькій діяльності і правах, яких у даному випадку порушуються, а тому строк звернення до суду за захистом своїх прав ними не пропущено.

Безпідставними є посилання заявника на ст. 331 ч.2 ЦК України, оскільки видача Кудринецькою сільрадою свідоцтв про право власності на нерухоме майно від 21.07.2010 р. та 03.09.2010 р. пов'язана з присвоєнням житловому будинку та магазину різних адресних номерів, а не у зв'язку з їх будівництвом, а також те, що момент виникнення права власності на новостворене нерухоме майно не може пов'язуватись з його державною реєстрацією, адже сама реєстрація не є правовстановлюючим чинником, а є тільки фактом визнання цього права з боку держави.

Частиною 3 статті 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом.

ОСОБА_5 не доведено жодним доказом участі у проведенні добудови та реконструкції 4/5 частини будинковолодінні по АДРЕСА_1 та магазину по АДРЕСА_2 та не заперечується нею факт не проживання жодного дня в даному будинку та користування ним та земельною ділянкою.

Відповідно до вимог ст. 372 ч.ч.1,2 ЦК України передбачено, що майно, яке є у спільній сумісній власності може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення.

Згідно ч.4 ст. 120 Земельного кодексу України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами, право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди.

Судом першої інстанції при ухваленні рішення було враховано ступінь трудової участі кожного учасника процесу, внесення ними коштів при створені спільної сумісної власності, вірно прийшов до висновку щодо зменшення частки відповідачки із 1/3 до 1/5, так як виходячи з умов договору купівлі-продажу вона набула право на незавершене будівництво ступенем готовності 20 % і в подальшому участі в будівництві не приймала, а решту 4/5 частин поділив між позивачами, як подружжям, порівну, тобто, по 2/5 ідеальної частки за кожним. Пропорційно до часток сторін у праві власності як будинковолодіння, так і магазину за кожним із них судом вірно визначено право на спірну земельну ділянку відповідно по 2/5 та 1/5 ідеальних часток.

Інші доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів, яким суд дав належну правову оцінку, на правильність висновків суду не впливають та їх не спростовують.

Отже, враховуючи вищенаведене апеляційний суд не вбачає підстав для скасування рішення з мотивів, викладених в апеляційній скарзі.

Судові витрати у відповідності до ст. 141 ЦПК України покласти на позивача в межах ним понесених.

Оскільки ухвалою суду апеляційної інстанції від 11 вересня 2018 року було зупинено виконання оскаржуваного рішення суду першої інстанції до закінчення його перегляду в апеляційному порядку, а колегія суддів дійшла висновку про те, що відсутні підстави для скасування судового рішення, яке переглядалось, тому виконання рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 8 червня 2018 року підлягає поновленню.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України суд апеляційної інстанції, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 - залишити без задоволення.

Рішення Борщівського районного суду Тернопільської області від 8 червня 2018 року - залишити без змін.

Відновити дію рішення Борщівського районного суду Тернопільської області від 8 червня 2018 року .

Судові витрати покласти на позивача в межах ним понесених.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 19 жовтня 2018 року.

Головуюча Т.С. Парандюк

Судді: С.І. Дикун

Б.І. Сташків