Провадження № 2/742/1400/18
Єдиний унікальний № 742/3413/18
22 жовтня 2018 року м.Прилуки
Прилуцький міськрайонний суд Чернігівської області
в складі: головуючого - судді - Павлова В.Г.,
при секретарі - Тищенко О.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Прилуки цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття реєстрації за місцем проживання -
І. Стислий виклад позиції позивача та відповідача.
1. 22.08.2018 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 з вимогою про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням.
2. Позов обґрунтований тим, що позивач є власником приватного будинку АДРЕСА_1, Чернігівська область. На даний час відповідач по справі зареєстрований в даному будинку, проте не проживає в ньому фактично з дня прописки.
3. Відповідач відзиву на позовну заяву до суду не подав.
ІІ. Заяви ( клопотання) учасників справи.
4. Позивач в судове засідання не з'явилась, подала заяву про розгляд справи без її участі, надала згоду на ухвалення судом заочного рішення /а.с.27/.
ІІІ. Інші процесуальні дії у справі.
5. Оскільки відповідач, з огляду на положення ст.128 ЦПК України, був належним чином повідомлена про дату, час і місце розгляду справи /а.с.22,23/, проте в судове засідання не з'явився без поважних причин, а позивач не заперечував проти проведення заочного розгляду справи, судом було ухвалено заочний розгляд справи, що відповідає вимогам статей 280-281 ЦПК.
6. Судом на підставі ч.2 ст.247 ЦПК України у зв'язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
IV. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин.
7. Позивачу на праві приватної власності належить приватний будинок АДРЕСА_1, Чернігівська область, що підтверджується копією технічного паспорту на об'єкт нерухомого майна, в якому документом, який підтержує право власності зазначено на свідоцтво про право на спадщину від 29.09.1988 року /а.с.11-15/.
8. Копією свідоцтва про шлюб підтверджується зміна прізвища позивача з «ОСОБА_1» на «ОСОБА_1» /а.с.28/.
8. Відповідач по справі зареєстрований за вище вказаною адресою, що підтверджується довідкою Комітету самоорганізації населення №7 №024/7-09№4933 від 05.10.2018 року /а.с.10/.
9. Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов сім'ї від 04.10.2018 року №4951 та довідки Комітету самоорганізації населення №7 №024/7-09№4916 від 05.10.2018 року, відповідач по справі на протязі семи останніх років не проживає в належному позивачу будинку /а.с.8-9/.
V. Оцінка суду.
А. Загальні принципи.
11. Відповідно до ст.47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
12. Згідно з ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.
Як зазначає Європейський суд з прав людини, "втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла". "Втручання держави є порушенням статті 8 Конвенції, якщо воно не переслідує легітимну мету, одну чи декілька, що перелічені у пункті 2 статті 8, не здійснюється "згідно із законом" та не може розглядатись як "необхідне в демократичному суспільстві..." («Кривіцька та Кривіцький проти України» § 41,42, ЄСПЛ, від 02.12.2010 року).
Враховуючи фактичні обставини справи, суд повинен встановити відповідність визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням критеріям, що викладені в п.2 ст.8 Конвенції.
Б. Застосування вказаних принципів в даній справі.
1. Чи здійснювалось втручання «згідно з законом»?.
13. Згідно з ч.2 ст.405 ЦК член сім'ї (в тому числі колишній член сім'ї) власника будинку втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Тобто, в даному випадку втручання у право відповідача здійснюється згідно з законом.
2. Чи відповідало втручання цілям передбаченим в п.2 ст.8 Конвенції?
14. Позивач, обґрунтовуючи позовну заяву, вказав, що вимоги мотивовані усуненням перешкод у реалізації ним права користування та розпоряджання належного йому нерухомим майном, тобто - метою втручання останнього є захист інтересів власника, що підпадає під виняток передбачений п.2 ст.8 Конвенції.
3. Чи було втручання «необхідним в демократичному суспільстві» (пропорційним)?.
15. Аналізуючи баланс інтересів між власником майна та відповідачем по справі, суд враховує, що позивачеві належить спірна квартира на праві приватної власності.
Виходячи зі змісту частини першої статті 317 ЦК, проживання у квартирі, що є об'єктом права приватної власності, за своєю юридичною природою є складовою права користування нею як об'єктом власності.
Відповідно до ст.321 ЦК право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
16. Відповідач по справі є братом позивача, його вселення до будинку мало місце як члена сім'ї. Будь-яких угод про порядок користування жилим приміщенням між сторонами не укладалось. Відповідач, згідно наданих в розпорядження суду доказів, не проживає за даною адресою близько семи останніх років, а відтак позбавлення його права користування спірним будинком не становитиме надмірного тягаря.
17. Згідно приписів ст.ст.12,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
З обставин, які предметом доказування в даній справі, є тривалість відсутності відповідача в спірному домоволодінні. Згідно наданих в розпорядження суду доказів, ОСОБА_2 не проживає в належному позивачеві будинку близько семи останніх років.
Надані позивачем докази, суд визнає належними і допустимими, оскільки вони містять у собі інформацію щодо предмета доказування, логічно пов'язані з тими обставинами, які підтверджують наявність підстав для визнання відповідача, таким що втратив право на користування житловим приміщенням.
Разом з тим, відповідачем, всупереч процесуального обов'язку, визначеного ч.1 ст.81 ЦПК України жодних доказів ані щодо її фактичного проживання в спірній квартирі, ані щодо наявності поважних причин не проживання в даній квартирі в розпорядження суду не надано.
18. Суд звертає увагу і на той факт, що тривалість відсутності відповідача в належній позивачеві квартирі, об'єктивно свідчить про зміну його місця проживання, а тому визнання за ОСОБА_2 втрати права на користування жилим приміщенням не буде свідчити про втрату ним житла взагалі і в свою чергу буде захищати права власника спірного житла - позивача по справі.
Згідно із статтею 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.
Функції реєстрації та зняття з реєстрації фізичних осіб покладено виключно на органи реєстрації. При відмові відповідача знятися з реєстрації добровільно, його зняття з реєстрації можливе за остаточного рішення суду. Питання зняття з реєстрації вирішується спеціально уповноваженим органом і не входить до компетенції суду, тобто, рішення суду є лише підставою для зняття з реєстрації, а тому в цій частині в позовних вимог слід відмовити.
Вказані обставини свідчать, що «втручання у право відповідача» є співрозмірним із переслідуваною законною метою, а відповідно є «необхідним у демократичному суспільстві», а відтак - позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
VІ. Розподіл судових витрат.
Судом встановлено, що позивач при зверненні до суду сплатив судовий збір у розмірі 704 грн 80 к. /а.с.1/, але, в своїй заяві вказала, що не бажає стягувати його на свою користь з відповідача /а.с.27/.
Керуючись ч.2 ст.405 ЦК України, ст.ст.4,12,13,81,247,265 ЦПК України, суд -
Позовні вимоги ОСОБА_1 (АДРЕСА_2, РНОКПП НОМЕР_1) до ОСОБА_2 (АДРЕСА_2, РНОКПП НОМЕР_2) про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням - задовольнити частково.
Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: будинком АДРЕСА_1
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте Прилуцьким міськрайонним судом Чернігівської області за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених строків, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя Прилуцького міськрайонного суду
Чернігівської області В.Г.Павлов