Справа № 510/1199/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18.10.2018 року Ренійський районний суд Одеської області

у складі: - головуючого судді Бошков І.Д.,

-за участю секретаря Занфір О.В.,

розглянувши у підготовчому відкритому судовому засіданні в м. Рені справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно, -

В С Т А Н О В И В:

Відповідач ОСОБА_2 позовні вимоги визнав, щодо їх задоволення не заперечував, просив розглянути справу у його відсутності, про що надав письмову заяву.

Позивач на задоволенні позову наполягав, просив про розгляд справи без його участі.

Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання.

Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивач ОСОБА_1 звернувся із відповідними вимогами та просив визнати за ним в порядку спадкування право власності на спадкове майно, зазначивши, що за життя його батькові - ОСОБА_3 належало:

-житловий будинок з надвірними спорудами та господарськими будівлями, розташований за адресою: АДРЕСА_1, який в цілому складається з: будинку житлового літ. А, літньої кухні літ. Б, льоху літ. б, навісу літ. б1, гаражу літ. В, навісу літ. Г,Д, вбиральні літ. Ж, сараю літ. Е, огорожі 1-3, споруди 4, який розташований на земельній ділянці площею 0,25 га., виділеною для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що підтверджується копією технічного паспорту на будинок, складений «БТІ - Гарант» 05.03.2018р., витягом з рішення № 69-ХХ1 Х1У сесії ХХ1 скликання Орлівської сільської ради Ренійського району Одеської області від 03.11.1993 року.

На випадок смерті ОСОБА_3 не розпорядився належним йому майном, заповіту не залишив, ІНФОРМАЦІЯ_1 - помер. Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина на вищевказане майно. Спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_3 є його син ОСОБА_1 (позивач у справі) та син ОСОБА_2 (відповідач у справі). Інших спадкоємців, які б мали право на обов'язкову частку у спадщині після смерті спадкодавця не має. Після смерті ОСОБА_3 ніхто із спадкоємців до державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини не звертався, однак позивач прийняв спадщину фактично, вступом в управління та володіння спадковим майном. Так, на час відкриття спадщини позивач постійно проживав разом із спадкодавцем, що підтверджується довідкою Орлівської сільської ради №05-07/267 від 29.05.2018р., після смерті спадкодавця, позивач продовжив розпоряджатися спадковим майном, слідкувати за спадковим будинком, платити комунальні послуги, обробляти земельну ділянку, тощо. Відповідач будь-які дії, які б свідчили про прийняття ним спадщини не вчинив, до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини не звертався, насамперед відмовився від прийняття спадщини на користь позивача.

Враховуючи вищенаведене, позивач пізніше звернувся до Ренійської районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини з порушенням 6-місячного строку, однак у цьому випадку йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв'язку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на спадкове майно, про що нотаріусом винесено вмотивовану постанову про відмову у вчинені нотаріальної дії, а саме у видачі свідоцтва про право на спадщину від 09.06.2018 р. Після смерті ОСОБА_3, це питання вже неможливо вирішити, за визнанням права власності на житловий будинок та земельну ділянку під нього, як на об'єкти спадщини, може звернутися тільки спадкоємець.

Таким чином, позивач фактично прийняв спадщину, що залишилася після померлого ОСОБА_3 і вважає, що має всі законні підстави для визнання за ним права власності на неї, оскільки до держави вона не перейшла, відумерлою не визнана, інші спадкоємці відсутні, відповідач не заперечував, щоб позивач оформив право власності на спадкове майно після смерті спадкодавця на своє ім'я.

Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки його доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 п. 4 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України 2003р. Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Оскільки ОСОБА_3 помер у 1995р. ( до набрання чинності ЦК України 2003р.), а позивач фактично прийняв спадщину після його смерті, данні цивільні відносини регулюються положеннями ЦК Української РСР 1963р.

Відповідно до ст. 524 ЦК Української РСР 1963р. спадкування здійснюється за законом та за заповітом. Спадкування за законом має місто, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Як передбачено ч. 1 ст. 529 ЦК Української РСР 1963р. при спадкуванні за законом спадкоємцями першої черги є в рівних частках діти, інший з подружжя та батьки померлого.

Згідно вимог ст. 548 ЦК Української РСР 1963р. для набуття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина вважається належною спадкоємцю з часу відкриття спадщини. За п. 1 ч.1 ст. 549 ЦК Української РСР 1963р. визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, причому ці дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Отже, позивач у справі є спадкоємцем першої черги за законом (ст. 529 ЦК УРСР). Він у передбачений законом строк не звернувся до нотаріусу із заявою про прийняття спадщини, однак після смерті спадкодавця позивач продовжив розпоряджатися спадковим майном, отже відповідно до ст. 549 ЦК УРСР 1963 р. фактично вступив в управління та володіння спадковим майном. Прийняття спадщини є фактом, який відображає волю спадкоємця придбати майно після смерті спадкодавця. В даному випадку позивач прийняв спадщину фактично, оскільки його воля, як спадкоємця за законом, була виражена у його діях по фактичному управлінню та володінню спадковим майном (проживання на момент смерті із спадкодавцем, догляд за спадковим будинком, сплата належних платежів за утримання будинку, обробка землі, тощо). В даний час оформити своє право на спадщину та отримати відповідне свідоцтво позивач не має можливості у зв'язку із відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Таким чином, позивач прийняв спадщину в порядку п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК Української РСР 1963р., однак, він не може оформити прийняття спадщини та отримати відповідне свідоцтво, оскільки позивач не зміг надати нотаріусу оригінали правовстановлюючих документів на спадкове майно, оскільки за життя спадкодавець не зареєстрував у встановленому законом порядку своє право власності на будинок і земельну ділянку, що стало причиною відмови нотаріусом в оформленні та видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті спадкодавця, у зв'язку із тим, що закон пов'язує набуття права власності на нерухоме майно із відповідною державною реєстрацією цього права, а згідно ч. 4 ст. 25 ЦК України, цивільна правоздатність, тобто здатність мати цивільні права та обов'язки фізичної особи припиняється у момент її смерті. У випадку смерті власника нерухомого майна, первинну реєстрацію права власності на яке не було проведено та правовстановлюючий документ на яке відсутній, питання про перехід права власності на це нерухоме майно до спадкоємця повинно вирішуватися у судовому порядку.

У відповідності до п. 20 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування», в разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Згідно ст. 126 ЗК України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно».

Відповідно до ч. 3 ст. 152 ЗК України, одним із шляхів захисту прав громадян на землю є визнання прав.

Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Таким чином, суд вважає, що позивач є суб'єктом набуття права власності на житловий будинок із надвірними спорудами та земельну ділянку під нього, з підстав прийняття спадщини за законом в порядку п.1 ч.1 ст. 549 ЦК Української РСР 1963р.

З урахуванням викладених позивачем та досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважає можливим задовольнити вимоги позивача щодо визнання за ним права власності на спадкове майно.

Керуючись ст.ст. 12, 76 - 81, 200,211, 258, 259, 264 - 265, 268, 354, 355 ЦПК України, ст. ст. 524, 529, 548, 549 ЦК Української РСР 1963р., ст. ст. 15, 328, п.4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України 2003р., суд -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом право власності на :

-житловий будинок з надвірними спорудами та господарськими будівлями, розташований за адресою: АДРЕСА_1, який в цілому складається з: будинку житлового літ. А, літньої кухні літ. Б, льоху літ. б, навісу літ. б1, гаражу літ. В, навісу літ. Г,Д, вбиральні літ. Ж, сараю літ. Е, огорожі 1-3, споруди 4,

-земельну ділянку площею 0,25 га., розташовану за адресою: АДРЕСА_1, виділену для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), на підставі рішення Орлівської сільської ради Ренійського району Одеської області №69-ХХ1 від 03.11.1993 року,

після смерті ОСОБА_3, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до апеляційного суду Одеської області через Ренійський районний суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: І.Д. Бошков