Постанова

Іменем України

08 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 161/11971/16-ц

провадження № 61-24212св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Курило В. П. (суддя-доповідач), Коротуна В. М.,

Червинської М. Є.,

учасники справи:

заявник - ОСОБА_4,

суб?єкт оскарження - старший державний виконавець першого відділу державної виконавчої служби міста Луцьк Головного територіального управління юстиції у Волинській області Гончар Олена Юріївна,

заінтересована особа - ОСОБА_7,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_7 на ухвалу апеляційного суду Волинської області від 20 січня 2017 рокуу складі колегії суддів: Данилюк В. А., Киці С. І., Шевчук Л. Я.,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду із скаргою на дії старшого державного виконавця першого відділу державної виконавчої служби міста Луцьк Головного територіального управління юстиції у Волинській області Гончар Олени Юріївни, в якій просив суд поновити строк звернення до суду з даною скаргою; визнати дії старшого державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби міста Луцьк територіального управління юстиції у Волинській області Гончар О. Ю. неправомірними; скасувати уточнення від

07 червня 2016 року до постанови по виконавчому провадженні № 50677119, постановленого старшим державним виконавцем Першого відділу державної виконавчої служби міста Луцька територіального управління юстиції у Волинській області Гончар О. Ю., зобов'язати старшого державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби міста Луцька територіального управління юстиції у Волинській області Гончар О. Ю. здійснювати стягнення по сплаті аліментів за виконавчим листом № 161/18154/15ц, виданим Луцьким міськрайонним судом 29 лютого 2016 року, з врахування сплачених аліментів станом на 01 березня 2016 року в розмірі 8 488,00 грн; скасувати постанову від 11 липня 2016 року «Про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника», постановленої старшим державним виконавцем Першого відділу державної виконавчої служби міста Луцька територіального управління юстиції у Волинській області Гончар О. Ю. по виконавчому провадженні № 50677119.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23 листопада 2016 року у задоволені скарги відмовлено.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що державний виконавець при примусовому виконанні рішення суду діяв в межах та спосіб, передбачені законодавством, а тому жодним чином не були порушені права чи інтереси боржника.

Ухвалою апеляційного суду Волинської області від 20 січня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 задоволено частково.

Ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23 листопада 2016 року в частині оскарження уточнень до постанови по виконавчому провадженню від 07 червня 2016 року № 50677119 скасовано.

Визнано дії старшого державного виконавця Першого відділу Державної виконавчої служби міста Луцька Головного територіального управління юстиції у Волинській області Гончар О. Ю. в частині уточнень до постанови по виконавчому провадженню від 07 червня 2016 року неправомірними.

Скасовано уточнення від 07 червня 2016 року до постанови по виконавчому провадженню № 50677119, постановленого старшим державним виконавцем Першого відділу Державної виконавчої служби міста Луцька Головного територіального управління юстиції у Волинській області Гончар О. Ю.

Зобов'язано старшого державного виконавця Першого відділу Державної виконавчої служби міста Луцька Головного територіального управління юстиції у Волинській області ГончарО. Ю. здійснювати стягнення аліментів за виконавчим листом № 161/18154/15-ц, виданим Луцьким міськрайонним судом Волинської області 29 лютого 2016 року з урахуванням сплачених аліментів станом на 01 березня 2016 року в розмірі 8 488,00 грн.

В решті ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від

23 листопада 2016 року залишено без змін.

Визнаючи дії державного виконавця неправомірними та скасовуючи уточнення від 07 червня 2016 року до постанови по виконавчому провадженню № 50677119, суд апеляційної інстанції виходив із обґрунтованості скарги заявника.

В іншій частині суд апеляційної інстанції погодився з висновком суду першої інстанції.

08 лютого 2017 року ОСОБА_7 через засоби поштового зв?язку подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій просить скасувати ухвалу апеляційного суду Волинської області від 20 січня 2017 року в частині задоволення вимог про визнання дій державного виконавця неправомірними та скасування уточнень від 07 червня 2016 року до постанови по виконавчому провадженню

№ 50677119 та залишити в силі в цій частині ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23 листопада 2016 року, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що судом апеляційної інстанції надана неналежна оцінка обставинам справи та наявним в матеріалах справи доказам.

07 березня 2017 року ОСОБА_4 через засоби поштового подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ заперечення, в яких просить касаційну скаргу ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу апеляційного суду Волинської області від 20 січня

2017 року без змін.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Статтею 388 ЦПК України встановлено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року касаційна скарга разом із матеріалами цивільної справи надійшла до Верховного Суду.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Положеннями частини другої статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вимогами частин першої та другої статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Ухвала апеляційного суду Волинської області від 20 січня 2017 року оскаржується в частині визнання дій старшого державного виконавця щодо прийняття уточнень до постанови по виконавчому провадженню від 07 червня 2016 року неправомірними та скасування уточнень від 07 червня 2016 року до постанови по виконавчому провадженню № 50677119.

В іншій частині ухвала апеляційного суду Волинської області від 20 січня

2017 року не оскаржується, а тому відповідно до приписів статті 400 ЦПК України не перевіряється.

За змістом статті 383 ЦПК України (в редакції, чинній на час розгляду справи в суді першої та апеляційної інстанціях) сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що постановою головного державного виконавця ДВС Луцького РУЮ Лопушанською І. Ф. відкрито виконавче провадження по примусовому виконання виконавчого листа

№ 161/18154/15-ц, виданого Луцьким міськрайонним судом, про стягнення з ОСОБА_4 аліментів на користь ОСОБА_7 на утримання сина ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1, та дочки ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі 1/3 частки від його сукупного доходу щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (виконавче провадження № 50373541).

24 березня 2016 року вищевказане виконавче провадження закінчено на підставі пункту 10 частини першої статті 49 Закону України № 606-ХІV «Про виконавче провадження» (чинного на час прийняття цієї постанови), - у зв'язку із направленням виконавчого документа за належністю до іншого відділу державної виконавчої служби. У постанові про закінчення виконавчого провадження зазначено, що з 30 листопада 2015 року боржником сплачено 8 488,00 грн. Даний запис було здійснено на підставі заяви стягувача

ОСОБА_7, у якій остання вказує, що боржником сплачено в рахунок аліментів 8 488,00 грн.

01 квітня 2016 року старшим державним виконавцем Першого ВДВС Луцького МУЮ Гончар О. Ю. відкрито виконавче провадження № 50677119 щодо примусового виконання виконавчого листа № 161/18154/15-ц, виданого Луцьким міськрайонним судом, про стягнення з ОСОБА_4 аліментів на користь ОСОБА_7 на утримання сина ОСОБА_10 та дочки ОСОБА_11 в розмірі 1/3 частки від його сукупного доходу щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

07 червня 2016 року старшим державним виконавцем Гончар О. Ю. прийнято уточнення до постанови про звернення стягнення на заробітну плату та інші доходи боржника, відповідно до якого на підставі заяви стягувача

ОСОБА_7 від 06 червня 2016 року було зроблено перерахунок заборгованості по аліментах, виходячи з того, що сума сплачених аліментів станом на 01 березня 2016 року становить не 8 488,00 грн, а 4 351,00 грн.

Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (Закон України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-ХІV).

Відповідно до статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» (Закон України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-ХІV) державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно із статтею 20 Закону України «Про виконавче провадження» (Закон України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-ХІV), виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. У разі якщо боржник є юридичною особою, то виконання провадиться за місцезнаходженням його постійно діючого органу або майна. Право вибору місця виконання між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії з виконання рішення на території, на яку поширюються їх функції, належить стягувачу.

Суд апеляційної інстанції встановив, що постанова про закриття виконавчого провадження, якою було встановлено суму сплачених аліментів у розмірі

8 488,00 грн, не оскаржена та не скасована, дана сума була встановлена відповідно до заяви стягувача, яка згодом просила вважати цю заяву недійсною та врахувати іншу суму сплачених аліментів. Будь-яких належних доказів того, які б свідчили про те, що попередня сума була зазначена стягувачем помилково, а фактично мала місце сплата в сумі 4 351,00 грн, стягувачем не надано, оскільки дані кошти були сплачені добровільно боржником і були зараховані стягувачем в рахунок аліментів виключно на підстави заяви стягувача. Суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що дії державного виконавця щодо винесення уточнень до постанови по виконавчому провадженню від 07 червня 2016 року є неправомірними та про скасування уточнень від 07 червня 2016 року до постанови по виконавчому провадженню № 50677119.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Наведенні в касаційній скарзі доводи Верховним Судом відхиляються, оскільки судом апеляційної інстанцій правильно застосовано до спірних правовідносин норми матеріального права та не порушено норми процесуального права.

Згідно з частиною третьою статті 406 ЦПК України касаційні скарги на ухвали судів першої чи апеляційної інстанцій розглядаються у порядку, передбаченому для розгляду касаційних скарг на рішення суду першої інстанції, постанови суду апеляційної інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів залишає касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувану ухвалу апеляційного суду Волинської області від 20 січня 2017 року в частині визнання дій державного виконавця щодо винесення уточнень до постанови по виконавчому провадженню від 07 червня 2016 року неправомірними та скасування уточнень від 07 червня 2016 року до постанови по виконавчому провадженню № 50677119 - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду в цій частині не спростовують і підстав для скасування ухвали в цій частині немає.

Керуючись статтями 400, 401, 406, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу апеляційного суду Волинської області від 20 січня 2017 року в частині визнання дій державного виконавця щодо винесення уточнень до постанови по виконавчому провадженню від 07 червня 2016 року неправомірними та скасування уточнень від 07 червня 2016 року до постанови по виконавчому провадженню № 50677119 залишити без змін.

Постанова оскарженню не підлягає.

Судді: В. П. Курило

В. М.Коротун

М. Є.Червинська