ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/0430/244/18 Справа № 212/2694/18 Суддя у 1-й інстанції - Чорний І.Я. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2018 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого- судді Бондар Я.М.,

суддів - Барильської А.П., Зубакової В.П.,

сторони справи:

позивач ОСОБА_1,

відповідач Приватне акціонерне товариство «Суха Балка»,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 акціонерного товариства «Суха Балка», на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 07 серпня 2018 року, ухваленого суддею Чорним І.Я. у м. Кривому Розі, повний текст судового рішення складений 13 червня 2018 року,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2018 року позивач ОСОБА_1 звернувася до суду з позовом до ОСОБА_2 акціонерного товариства «Суха Балка»» (далі - ПРАТ «Суха Балка») про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоровя.

В мотивування заявлених вимог зазначив, що працюючи протягом тривалого часу на підприємстві відповідача у шкідливих умовах праці, отримав професійне захворювання за діагнозами - пиловий бронхіт першої стадії. Ємфізема легень першої стадії , у звязку із чим в 1996 році йому первинно було встановлено 20% втрати професійної працездатності по професійному захворюванню. При наступних переоглядах відсоток втрати працездатності залишався в розмірі 20%. 29.11.2002 року йому було встановлено 40% втрати професійної працездатності, визнано інвалідом ІІІ групи, а 27.11.2003 року було встановлено 40 % втрати професійної працездатності, ІІІ група інвалідності, безстроково.

Вважає, що у зв'язку із ушкодженням здоров'я через професійне захворювання йому заподіяна моральна шкода, яка полягає у фізичному болі та стражданнях яких він зазнав та продовжує зазнавати, в зв'язку з професійним захворюванням змінилися його образ та якість життя, розмір моральної шкоди оцінює в розмірі 170000,00 грн., яку просив стягнути з відповідача.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 07 серпня 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 акціонерного товариства «Суха Балка» на користь ОСОБА_1 компенсацію за спричинену моральну шкоду, в зв'язку з ушкодженням здоров'я, в розмірі 37000 (тридцять сім тисяч) гривень, без утримання податку з доходів з фізичних осіб та інших обовязкових платежів.

Стягнуто з ОСОБА_2 акціонерного товариства «Суха Балка» на користь держави судовий збір в розмірі 704,80 гривень. В решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового, про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі. В мотивування апеляційної скарги зазначає, що визначений судом розмір суми моральної шкоди не відповідає засадам розумності, виваженості і справедливості. При цьому зазначає, що суд не врахував відсоток втрати позивачем працездатності, ступінь тяжкості професійного захворювання та повязані з ним моральні страждання позивача, істотність вимушених змін в його житті, відсутність погіршення здоровя та ступінь вини у цьому відповідача, тому вважає, що стягнута судом сума моральної шкоди є значно завищеною.

Вказує, що суд постановив рішення за відсутності доказів вини відповідача у цій справі, вважає, що суд дійшов помилкового висновку про наявність вини відповідача у виникненні у позивача професійного захворювання, оскільки цей висновок не підтверджується належними та допустимими доказами. Зазначає, що позивач, укладаючи з відповідачем трудовий договір був повідомлений і ознайомлений під розпис про його права і обовязки, про умови праці, наявність на робочому місці небезпечних і шкідливих виробничих факторів, які ще не усунуто, та про можливі наслідки їх впливу на здоровя, його права на пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до чинного законодавства і колективного договору. Вказує, що позивач свідомо приймав запропоновані йому умови праці і усвідомлював можливість ушкодження здоровя та його наслідки, тобто відповідачем не приховувалась важкість та небезпечність технологічного процесу, технологія виробництва не порушувалась, а відтак відповідачем відносно позивача не було здійснено протиправних дій, які б знаходились в причинному звязку з настанням шкоди здоровя, внаслідок чого, відповідач не може нести відповідальність за ушкодження здоровя ОСОБА_1 Вважає, що позивачем не доведені позовні вимоги, оскільки ним не надано висновків лікаря-психіатра лікувально-профілактичного закладу або лікарсько-консультаційної чи медико-соціальної експертної комісії про стрес, депресію чи інші негативні прояви психологічного стану, які зазначив позивач у результаті професійного захворювання. На думку відповідача надані ОСОБА_1 докази свідчать про факт професійного захворювання та жодним чином не є беззаперечними доказами перенесення позивачем моральних страждань.

Відзива на апеляційну скаргу відповідача не надходило.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ст.369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_3 «Суха Балка» підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду без змін, з наступних підстав.

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1 з 19.06.1973 року по 01.04.2011 року пропрацював на шахті "Ювілейна" - підземним електрослюсарем на ОСОБА_3 "Суха Балка". 01.04.2011 року звільнений з підприємства за власним бажанням у зв'язку із виходом на пенсію за ст.38 КЗпП України, що підтверджуюється копією трудової книжки (а.с.6-7) та не заперечувались сторонами під час розгляду справи.

Рішенням Науково-дослідного інституту промислової медицини в 1996 році ОСОБА_1 було встановлено професійне захворювання з діагнозом - пиловий бронхіт першої стадії. Ємфізема легень першої стадії.

Як вбачається з акту розслідування хронічного професійного захворювання від 12.11.1996, на підприємстві було проведено розслідування з приводу отримання ОСОБА_1 хронічного професійного захворювання (а.с.8-11).

З наказу по підприємству від 10.12.1996 №384-96 видно, що відповідачем ОСОБА_1 було призначено відшкодування шкоди та проводяться щомісячні платежі в звязку із втратою працездатності (а.с.12).

Із виписки із акту огляду у ЛТЕК №1503005 від 27.11.1996 вбачається, що позивачу первинно встановлено 20 % втрати професійної працездатності з наступним переоглядом 01.12.1997 року. При наступних переоглядах відсоток втрати працездатності залишався в розмірі 20%. (а.с.14-18).

Згідно виписки із акту огляду у ЛТЕК №00018195 від 29.11.2002 видно, що позивачу встановлено 40% втрати професійної працездатності, та визнано інвалідом ІІІ групи (а.с.19).

Із виписки із акту огляду у ЛТЕК № 025227 від 27.11.2003 року вбачається, що позивачу встановлено 40 % втрати професійної працездатності та ІІІ група інвалідності встановлена безстроково (а.с.20).

Згідно рекомендацій МСЕК позивач потребує «ВМП, забезпечення лікарськими засобами, санаторно-курортне лікування».

На підставі встановлених обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відшкодування позивачу, у звязку з отриманим професійним захворюванням, моральної шкоди відповідачем, з вини якого її заподіяно.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами, суд першої інстанції в межах заявлених вимог та на підставі тих доказів, що надані сторонами під час розгляду справи по суті, у достатньо повному обсязі з'ясував права і обов'язки сторін, обставини справи, перевірив доводи сторін та дав їм належну правову оцінку, постановив рішення, яке відповідає вимогам закону.

Відповідно до п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в правах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року, оскільки питання про відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, суду необхідно в кожній справі зясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати, якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодуванню моральної шкоди у цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду.

Порядок та умови відшкодування моральної шкоди, завданої працівникові внаслідок небезпечних або шкідливі умови праці були визначені нормами діючого на час виникнення спірних правовідносин законодавства, а саме: ч.ч.1,3 ст.13 Закону України "Про охорону праці".

Згідно частин 1,3 ст.13 Закону України "Про охорону праці", роботодавець зобов'язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

Окрім того, згідно рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 року, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Ушкодження здоров'я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов'язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.

Суд, на підставі медичних документів про лікування позивача у зв'язку з отриманим професійного захворювання, вважає, що позивачу була заподіяна моральна шкода, так як він не має змоги вести звичне життя, тому що змушений постійно перебувати на обліку у ЛПЗ, приймати ліки, бо без них його стан погіршується і він взагалі не може вести нормальне життя. Працювати позивач не може, навіть допомогти по господарству своїй родині він також не має змоги бо відчуває задишку при незначному фізичному навантаженні та ходьбі; приступоподібний кашель; важкість та хрипи у грудній клітці; напади утрудненого дихання в нічний час, внаслідок чого переносить моральні страждання.

Зазначений висновок суду відповідає вимогам діючого законодавства, обставинам справи та узгоджується з роз'ясненнями, наданими Пленумом Верховного Суду України в п.13 Постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 з подальшими змінами та доповненнями.

Закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обов'язку власника відшкодувати моральну шкоду.

Відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Статтею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків.

Статтею 237-1 КЗпП України передбачено проведення відповідно до законодавства власником або уповноваженим ним органом відшкодування моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У зв'язку з тим, що відповідно до положень ст.237-1 КЗпП України відшкодувати працівнику моральну шкоду у випадку, передбаченому даною статтею, покладено на власника або уповноважений ним орган, і, як встановлено судом, втрата працездатності позивача настала внаслідок професійного захворювання, спричиненого негативними виробничими факторами під час виконання позивачем трудових обов'язків, і моральну шкоду йому заподіяно ушкодженням здоров'я, пов'язаним із виконанням трудових обов'язків, а роботодавець не забезпечив створення безпечних умов праці, суд дійшов висновку про відшкодування на користь позивача моральної шкоди з відповідача.

У звязку із викладеним, колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_3 «Суха Балка», про відсутність правової підстави для відшкодування позивачу шкоди у звязку із професійним захворюванням такими, що не відповідають законодавству.

Як видно з матеріалів справи, відповідачем визнано вину у втраті позивачем працездатності та призначено щомісячне грошове утримання згідно наказу по підприємству №384-96 від 10 грудня 1996 року ( а.с.12), а також в подальшому проведено перерахування сум відшкодування шкоди, згідно наказу №424 від 16 липня 2003 року (а.с.13).

Також, спростовуються й доводи відповідача ОСОБА_3 «Суха Балка» щодо відсутності підстав відшкодування позивачу моральної шкоди, оскільки факт заподіяння такої шкоди, у звязку із професійним захворюванням, встановлений медичними довідками та виписними епікризами, про тривалість лікування. Позивач змушений проходити стаціонарний курс медикаментозного лікування, переносить фізичні страждання, відчуває задишку при незначному фізичному навантаженні та ходьбі; приступоподібний кашель; важкість та хрипи у грудній клітці; напади утрудненого дихання в нічний час, що позбавляє нормальних життєвих звязків, що вимагає додаткових зусиль для організації його життя.

Колегія суддів вважає, що розмір моральної шкоди визначений судом з урахуванням роз'яснень п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, відповідно до якого, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоровя потерпілого, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, конкретних обставин по справі і наслідків, що наступили.

Судом першої інстанції врахована ступінь фізичних і моральних страждань позивача, їх тривалість і тяжкість, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, а також конкретних обставин по справі, і наслідків, що наступили. Колегія суддів, беручи до уваги конкретні обставини по справі, характер отриманого позивачем професійного захворювання, період роботи на підприємстві ОСОБА_3 «Суха Балка» майже 38 років в умовах впливу шкідливих факторів, вважає визначений судом розмір компенсації моральної шкоди відповідає засадам справедливості, законності та співмірності.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону.

Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв'язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 акціонерного товариства «Суха Балка», залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 07 серпня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст судового рішення складений 11 жовтня 2018 року.

Головуючий:

Судді: