Постанова

Іменем України

17 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 376/2360/16-ц

провадження № 61-1824св17

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Штелик С. П. (суддя-доповідач), Лесько А. О., Мартєва С. Ю.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідачі - ОСОБА_5, Пустоварівська сільська рада Сквирського району Київської області,

третя особа - ОСОБА_6,

розглянув у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_5 на рішення апеляційного суду Київської області від 30 листопада 2017 року у складі суддів: Коцюрби О. П., Журби С. О., Сержанюка А. С.,

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду із вказаним позовом, у якому просила поновити строки звернення до суду; визнати приватизацію квартири АДРЕСА_1, проведену 20 лютого 2004 року відповідачем ОСОБА_5, незаконною; визнати розпорядження № 01 від 20 вересня 2004 року про приватизацію спірної квартири та видане на його підставі Пустоварівською сільською радою Сквирського району Київської області свідоцтво про право власності на житло від 20 вересня 2004 року на квартиру АДРЕСА_1 на ім'я ОСОБА_5 недійсним; визнати за нею право власності на ? частину спірної квартири, а саме: на кімнати розмірами 21,3 кв. м та 12,8 кв. м.

Зазначала, що вона народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 року та її батьками є відповідач ОСОБА_5 та третя особа ОСОБА_6 20 вересня 2004 року ОСОБА_5 одноособово приватизував спірну житлову квартиру, незважаючи на те, що на час приватизації спірної квартири у ній була зареєстрована та проживала її мати ОСОБА_6 та вона, що підтверджується довідкою, виданою Пустоварівським навчально-виховним комплексом від 05 грудня 2016 року, з якої вбачається, що вона навчалась у даному закладі з початку у садочку з 01 вересня 2003 року по червень 2004 року, а потім у школі з 01 вересня 2004 року по 11 червня 2013 року. Вказувала, що приватизацією житла лише батьком порушені її права, оскільки на момент приватизації вона була неповнолітньою і в обов'язковому порядку мала право на приватизацію.

Рішенням Сквирського районного суду Київської області від 04 травня 2017 року (у складі судді Клочко В. М.) у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що основними та необхідними умовами для приватизації житла відповідно до норм діючого законодавства на момент приватизації була наявність постійного проживання у житлі, згода всіх повнолітніх членів сім'ї про приватизацію, а у разі приватизації житла неповнолітньої особою - згода її батьків та невикористання приватизаційних чеків тощо. З поданих позивачем доказів, зокрема довідок, виданих Пустоварівським НВК вбачається, що особа навчалась у даному навчально-виховному закладі в певний період часу, але не зазначено місця її проживання. Додані до матеріалів справи заяви свідків, суд не взяв до уваги у зв'язку з тим, що дані заяви не відповідають вимогам ЦПК України та крім того не були предметом доказування відповідно до вимог частини першої статті 179 ЦПК України. Суд дійшов висновку, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження обставин про те, що позивач не використала приватизаційні чеки, постійно проживала у спірному житловому будинку, мала згоду батьків на її участь у приватизації тощо.

Рішенням апеляційного суду Київської області від 30 листопада 2017 року рішення суду першої інстанції скасовано, позов задоволено частково. Визнано приватизацію квартири АДРЕСА_1, проведену 20 лютого 2004 року ОСОБА_5, незаконною. Визнано розпорядження № 01 від 20 вересня 2004 року про приватизацію спірної квартири та видане на його підставі Пустоварівською сільською радою Сквирського району Київської області свідоцтво про право власності на житло від 20 вересня 2004 року на квартиру АДРЕСА_1 на ім'я ОСОБА_5 недійсним. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про судові витрати.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що на момент проведення приватизації спірної квартири батьком ОСОБА_4 була малолітньою (6 років). Місцем проживання дитини до десяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає. Відповідно до положень абзацу 2 частини першої статті 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» до членів сім'ї наймача включаються лише громадяни, які постійно проживають у квартирі (будинку) разом із наймачем або за якими зберігається право на житло. Згідно статті 64 ЖК України до членів сім'ї наймача належать у тому числі діти. На момент приватизації квартири ОСОБА_4 проживала разом зі своїми батьками у спірній квартирі, оскільки батьки проживали спільно і розлучилися лише у 2016 році. Таким чином, ОСОБА_5 протиправно не включив у приватизацію ОСОБА_4, яка була малолітньою та мала право на частку в житлі.

У касаційній скарзі, поданій у грудні 2017 року, ОСОБА_5 просить скасувати рішення апеляційної інстанцій та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що на момент приватизації квартири дружина із дочкою проживали в с. КомаринКременецького району Тернопільської області, до с. Пустоварівки Сквирського району, Київської області вони переїхали лише у 2006 році, а тому він законно приватизував належну йому квартиру одноособово.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

За положеннями статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Згідно із частиною третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Суди установили, що рішенням Пустоварівської сільської ради Сквирського району Київської області від 31 березня 2003 року ОСОБА_5 надано дозвіл на приватизацію ? частини житлового будинку (інтернату), розташованого в АДРЕСА_1.

20 вересня 2004 року Пустоварівською сільською радою Сквирського району Київської області на підставі розпорядження від 20 вересня 2004 року № 1 ОСОБА_5 видано свідоцтво про право власності на житло, а саме: квартиру АДРЕСА_1

У вказаній квартирі були зареєстровані громадяни: ОСОБА_5 - із 29 січня 2002 року по 16 вересня 2011 року; ОСОБА_6 - із 15 вересня 2006 року по 23 лютого 2011 року;ОСОБА_4 - із 11 жовтня 2006 року по 23 лютого 2011 року; ОСОБА_7 - із 30 травня 2008 року по 23 лютого 2011 року.

ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, навчалась у Пустоварівському навчально-виховному комплексі «Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів-дитячий садок» у садочку з 01 вересня 2003 року по червень 2004 року, а потім у школі з 01 вересня 2004 року по 11 червня 2013 року.

Згідно вимог частини другої статті 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» (тут і далі у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передача займаних квартир (будинків) здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають в даній квартирі (будинку), в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов'язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку).

Відповідно до Положення про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян, затвердженого наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 15 вересня 1992 року № 56, передача займаних квартир (будинків) здійснюється в приватну (для одиноких наймачів) та у спільну (сумісну або часткову) власність за письмовою згодою всіх повнолітніх (віком від18 і більше років) членів сім'ї з обов'язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку). До членів сім'ї наймача включаються лише громадяни, які постійно мешкають у квартирі (будинку) разом з наймачем або за яким зберігається право на житло (пункт 5).

Громадянин, який виявив бажання приватизувати займану ним і членами його сім'ї на умовах найму квартиру (одноквартирний будинок), звертається в орган приватизації або до створеного ним підприємства по оформленню документів, де одержує бланк заяви (додатки 2, 3) та необхідну консультацію (пункт 18).

При оформленні заяви на приватизацію квартири (будинку) громадянин бере на підприємстві, що обслуговує жилий будинок, довідку про склад сім'ї та займані приміщення (пункт 20).

У довідці вказуються члени сім'ї наймача, які прописані та мешкають разом з ним, а також тимчасово відсутні особи, за якими зберігається право на житло. У довідці вказуються новонароджені і на них враховується норма площі, що передається безкоштовно, незалежно від строку їх народження та введення в дію Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» (пункт 21).

Згідно із частиною третьою статті 9 ЖК України ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Виходячи з аналізу змісту Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» у поєднанні з нормами статей 1, 6, 9, 61 ЖК України, статті 29 ЦК України місцем постійного проживання особи є жиле приміщення, в якому особа постійно проживає, має передбачені статтею 64 ЖК України права користування цим приміщенням і на яке за особою зберігається це право і при тимчасовій відсутності, а відтак і право на приватизацію разом з іншими членами сім'ї.

Неповнолітня на момент приватизації квартири дочка ОСОБА_5 - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, - проживала разом з батьком та як член його сім'ї мала право на участь у приватизації спірної квартири.

Встановивши наведені обставини, апеляційний суд дійшов обгрунтованого висновку щодо незанності приватизації квартири ОСОБА_5 одноособово без урахування права ОСОБА_4 на частку в житлі.

Доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів, що виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції, та не спростовують правильність висновків суду.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Київської області від 30 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: С. П. Штелик

А. О. Лесько

С.Ю. Мартєв