Постанова

Іменем України

08 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 585/40/17

провадження № 61-33519св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Фаловської І. М. (суддя-доповідач), Висоцької В. С., Пророка В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідачі: Державна казначейська служба України, прокуратура Сумської області, Міністерство внутрішніх справ України в особі Головного управління Національної поліції в Сумській області,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Апеляційного суду Сумської області від 22 червня 2017 року у складі колегії суддів: Хвостика С. Г., Левченко Т. А., Криворотенка В. І.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У січні 2017 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до Державної казначейської служби України, прокуратури Сумської області, Міністерства внутрішніх справ України в особі Головного управління Національної поліції в Сумській області про відшкодування майнової та моральної шкоди, заподіяної особі незаконними діями органів досудового слідства, прокуратури та суду.

Позовна заява мотивована тим, що у період з 28 серпня 2013 року до 05 квітня 2016 року відносно неї було здійснено кримінальне переслідування, загальна тривалість якого становить 31 місяць 8 днів, внаслідок чого вона зазнала душевних страждань.

На підставі вищевикладеного, уточнивши позовні вимоги, ОСОБА_4 просила стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на її користь моральну шкоду в сумі 51 200 грн; витрати, пов'язані з наданням правової допомоги у кримінальній справі в сумі 19500 грн та судові витрати з оплати правової допомоги у цій справі.

Рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 12 травня 2017 року (у складі судді Шульги В. О.) позов задоволено частково.

Стягнуто з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_4 50 026,66 грн на відшкодування моральної шкоди, 19 500 грн на відшкодування сплачених сум у зв'язку з наданням юридичної допомоги в кримінальній справі та 3840 грн судових витрат з оплати правової допомоги в цій справі. В задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що внаслідок незаконних дій органів досудового розслідування та суду позивач перебувала під слідством та судом, у зв'язку з чим зазнала душевних страждань, що виявились у негативних наслідках морального характеру. Визначаючи розмір відшкодування суд враховував час необхідний для складання позовної заяви та час участі представника в судовому розгляді справи, за винятком часу, коли розгляд справи було відкладено за клопотанням сторони позивача.

Рішенням Апеляційного суду Сумської області від 22 червня 2017 року рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині щодо визначення способу та суб'єкта, яким має бути відшкодована майнова і моральна шкода на користь ОСОБА_4 та судових витрат змінено.

Стягнуто з Державного бюджету України шляхом списання Державною казначейською службою України коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_4 50 026,66 грн на відшкодування моральної шкоди та 19 500 грн на відшкодування сплачених сум у зв'язку з наданням юридичної допомоги в кримінальній справі. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що позивач має право на відшкодування заподіяної їй шкоди, оскільки внаслідок незаконних дій органів досудового розслідування, прокуратури і суду вона перебувала під слідством та судом. Крім того, вірно зауважив про стягнення коштів саме з Державного бюджету України шляхом списання Державною казначейською службою України коштів з єдиного казначейського рахунку, у зв'язку із чим правомірно змінив рішення місцевого суду. При цьому, апеляційний суд розподілив судові витрати відповідно до вимог Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах».

У касаційній скарзі, поданій у червні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення місцевого суду.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційним судом залишено поза увагою, що інтереси позивача у справі представляв адвокат ОСОБА_5 і матеріали справи містять належні та допустимі докази про надання платної правової допомоги та про розмір понесених витрат на надання правової допомоги.

У відзиві на касаційну скаргу, поданому у серпні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, прокуратура Сумської області зазначає, що при розгляді справи у суді першої інстанції ОСОБА_4 не заявляла клопотання про допуск адвоката ОСОБА_5 до участі у справі як особи, яка надає правову допомогу.

04 червня 2018 року цивільну справу передано до Верховного Суду.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 402 ЦПК України визначено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Апеляційним судом встановлено, що 28 серпня 2013 року слідчий слідчого відділення Роменського МВ УМВС України в Сумській області повідомив ОСОБА_4 про підозру у вчиненні нею кримінальних правопорушень.

Вироком Роменського міськрайонного суду Сумської області від 17 грудня 2015 року ОСОБА_4 визнано невинуватою у пред'явленому обвинуваченні та її було виправдано.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб'єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Установлено, що ОСОБА_4 перебувала під слідством та судом з 28 серпня 2013 року до 05 квітня 2016 року.

На підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, з урахуванням встановлених обставин справи, суд апеляційної інстанції, з урахуванням Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», дійшов правильного висновку про те, що позивач має право на відшкодування заподіяної їй моральної шкоди у розмірі, визначеному виходячи з одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Верховний Суд, з урахуванням засад розумності та справедливості, погоджується з такими висновками апеляційного суду, оскільки позивачем належним чином доведено спричинення їй моральної шкоди, відшкодування якої вона не отримала.

Змінюючи розподіл судових витрат у справі, суд апеляційної інстанції виходив з того, що суд першої інстанції при визначенні розміру відшкодування витрат на правову допомогу не врахував положення Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах». Апеляційним судом правильно встановлено загальний час витрачений представником позивача у судових засіданнях, який складає 3 год. 45 хв., та вірно визначено суму компенсації.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_4 щодо розміру понесених витрат на надання правової допомоги, не заслуговують на увагу, оскільки витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі. Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_4 не спростовують висновків суду апеляційної інстанції, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині судового рішення, та зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками суду щодо їх оцінки.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновку суду апеляційної інстанції не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Сумської області від 22 червня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:І. М. Фаловська В. С. Висоцька В. В. Пророк