Справа № 368/1312/18
Провадження: № 2/368/581/18
Рішення

Іменем України

"18" жовтня 2018 р. Кагарлицький районний суд Київської області

в складі:

Головуючий суддя Закаблук О.В.

При секретарі судового засідання Салій Я.С.

- з у частю учасників процесу:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2

- розглянувши в відкритому судовому засіданні в місті Кагарлик Київської області в залі суду справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, суд, -

В С Т А Н О В И В :

14.09.2018 року на адресу Оболонського районного судуд м. Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, в якій позивачка просить суд винести рішення, на підставі якого:

- розірвати шлюб між ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, що був укладений 01.09.2007 року та зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кагарлицького РУЮ у Київській області, актовий запис за № 155;

- після розірвання шлюбу залишити ОСОБА_1 прізвище ОСОБА_1.

Позивачка ОСОБА_1 свої позовні вимоги в мотивувальній частині позовної заяви обгрунтовує наступним.

01.09.2007 р. між ОСОБА_1 (далі-Позивач) та ОСОБА_2 (далі-Відповідач) було укладено шлюб, у звязку з чим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кагарлицького РУЮ у Київській області було проведено його реєстрацію, про що внесено актовий запис №115 та видано свідоцтво про шлюб.

Від спільного шлюбу Позивач та Відповідач мають двох дітей, а саме:

- ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3.

- ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4.

Подружнє життя з Відповідачем у Позивача не склалося, оскільки Відповідач допускав подружні зради з іншими жінками. Збоку Відповідача була відсутня повага до Позивача як до жінки.

Враховуючи вищезазначені обставини спільне проживання Позивача та Відповідача як подружжя стало неможливим, тому на даний час Позивач та Відповідач не підтримують шлюбних відносин вже протягом 2 років та не проживають разом.

Отже, на даний час шлюбні відносини між Позивачем та Відповідачем припинилися.

Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного суду України №11 від 21.12.2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена ОСОБА_5 України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечніше інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.

Необхідно зазначити, що на сьогоднішній день збереження шлюбу між Позивачем та Відповідачем є неможливим, оскільки Позивач ні за яких умов не буде проживати однією сімєю з Відповідачем.

Подальше спільне життя Позивача і Відповідача як подружжя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам Позивача, оскільки проживання в спільному шлюбі є безперспективним з точки зору подальших шлюбних стосунків між Позивачем та Відповідачем, а також інтересам їхніх дітей, оскільки спільне проживання Позивача та Відповідача, а також сварки і конфлікти, можуть завдавати моральних та психологічних страждань дітям.

Примирення між Позивачем та Відповідачем є неможливим, оскільки попередні намагання примиритись та вирішити спірні питання не дали позитивного результату.

Тому є неможливим збереження шлюбу між Позивачем та Відповідачем, який у разі надання Позивачу та Відповідачу судом строку на примирення, все одно не буде збережено.

Згідно ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя.

Виходячи з вищезазначених обставин та норм Сімейного кодексу України Позивач має право з власної ініціативи звернутися до суду з позовом про розірвання шлюбу, а у суду є всі підстави для прийняття рішення про розірвання шлюбу.

Відповідно до п. 18 Постанови Пленуму Верховного суду України №11 від 21.12.2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з'ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Судам слід враховувати також положення ст. 160 СК, якою передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, яка досягла десяти років, - за спільною згодою батьків та самої дитини, а місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

На даний час спільні діти проживають з Позивачем та перебувають на її утриманні, а тому спір щодо місця проживання дітей відсутній.

14.09.2018 року автоматизованою системою документообігу суду на підставі п. 15.4) Перехідних Положень ЦПК України для розгляду даної справи по суті був визначений суддя Кагарлицького районного суду Закаблук О.В.

02.10.2018 року Кагарлицьким районним судом на підставі ст.ст. 175, 177, 185, 187, 258, 260 ЦПК України винесено ухвалу про відкриття провадження у справі та призначено справу до слухання в загальному позовному поряду, підготовче судове засідання призначено на 18.11.2018 року.

В підготовчому судовому засіданні, яке вібулося 18.10.2018 року, позивачка ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала, обгрунтовуючи свою позицію обставинами, які викладені в мотивувальній частині позовної заяви, та які судом наведено вище.

На пропозицію суду щодо надання строку на примирення категорично відмовилася, так як на її думку такий строк не буде сприяти становленню сім»ї, так як її давно немає, в зв»язку з тим, що між нею та відповідачем ОСОБА_2 взагалі відсутнє почуття любові, потягу один до одного.

Дана ситуація склалася в зв»язку з тим, що відповідач постійно вчиняє подружні зради, на грунті чого між ними виникають конфліктні відносини. Вона неодноразово пробачала відповідачу його дії, проте, більше їх пробачати не буде.

Вважає, що сварки між нею та відповідачем негативно впливають на моральний розвиток малолітніх дітей.

На запитання суду позивачка повідомила, що з відповідачем не проживає як чоловік та дружина вже більше двох років, так, вона проживає з дітьми в своєї матері, а відповідач проживає в своїй квартирі. Спільного господарства не ведуть, спільного бюджету не мають.

Спору щодо малолітніх дітей у них немає, - вони залишаються проживати з нею.

Майнових спорів у них немає.

Шлюб розриває вперше.

Стягувати судові витрати у виді сплаченого судового збору при поданні позовної заяви у розмірі 704 грн. 80 коп. вона не бежає.

В підготовчому судовому засіданні, яке відбулося 18.10.2018 року, відповідач ОСОБА_2 визнав позов, процесуальні наслідки визнання позову йому судом було роз»яснено, та які йому зрозумілі.

На пропозицію суду щодо надання терміну на примирення, - категорично відмовився, так як вважає, що перспективи у подружніх відносинах в даному шлюбі немає, з огляду на ті відносини, які склалися між ним та позивачкою.

Підтримує позицію позивачки, яку вона висловила в мотивувальній частині позовної заяви.

Спору щодо проживання малолітніх дітей у них немає, - вони залишаються проживати з матір»ю, - позивачкою по справі, шлюб розривають вперше, майнових спорів немає.

Суд, вислухавши позивачку, яка позов підтримала, вислухавши відповідача, який позов визнав, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку щодо задоволення позову, шляхом винесення рішення суду, як окремого процесмуального документу, - з стадії підготовчого судового засідання, обгрунтовуючи своє рішення наступним.

Що стосується винесення рішення з підготовчого судового засідання, то суд застосовує положення ч. 3 ст. 200 ЦПК України.

Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого судового засідання суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Отже, в зв»язку з визнанням відповідачем ОСОБА_2 позову суд має змогу винести рішення з стадії підготовчого судового засідання, не призначаючи слухання справи по суті.

Підсудність.

Відповідно до ч. 1 ст. 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред'являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не встановлено законом.

Проте, відповідно до ч. 1 ст. 28 ЦПК України позови про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, про визнання батьківства відповідача, позови, що виникають з трудових правовідносин, можуть пред»являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема, з паспорту позивачки ОСОБА_1, вона зареєстрована за адресою : 09201, Київська область, м. Кагарлик, вул. Історична, 13.

Відповідно, врахорвуючи місце реєстрації позивачки, та той факт, що на її утриманні перебувають двоє малолітніх дітей, та положення ч. 1 ст. 28 ЦПК України, дана справа підсудна Кагарлицькому районному суду як суду першої інстанції загальної юрисдикції, - на підставі ч. 1 ст. 28 ЦПК України, так як в даному випадку має альтернативна підсудність, - підсудність справи за вибором позивача.

Фактичні обставини справи, встановлені судом в судовому засіданні.

01 вересня 2007 року позивачка ОСОБА_1 (дошлюбне прізвище, - ОСОБА_6) ОСОБА_7 зареєструвала шлюб з ОСОБА_2, - відповідачем по справі.

Даний факт підтверджується свідоцтвом про одруження серії та номер 1 ОК № 052189, яке видане (повторно) 09 листопада 2007 року відділом реєстрації актів цивільного стану Кагарлицького районного управління юстиції Київської області, в якому зазначено, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, уродженець ІНФОРМАЦІЯ_6, Україна, громадянин України, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_7, уродженка місто Кагарлик Київської області, Україна, громадянка України, зареєстрували шлюб 1 вересня 2007 року, про що в Книзі реєстрації шлюбів 01 вересня 2007 року зроблено відповідний актовий запис за № 115.

Прізвище після одруження:

Чоловіка ОСОБА_2.

Дружини ОСОБА_2.

Від спільного шлюбу сторони мають двох малолітіх дітей:

- ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, свідоцтво про народження серії 1 ОК № 181081, видане 11 травня 2011 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Кагарлицького районного управління юстиції у Київській області, в якому зазначено, що ОСОБА_3 народилася 28 квітня 2011 року в місті Кагарлик Київської області, Україна, про що в Книзі реєстрації народжень 11 травня 2011 року зроблено відповідний актовий запис за № 70.

В графі «мати» зазначена ОСОБА_1, - позивачка по справі.

В графі «батько» зазначений ОСОБА_2, - відповідач по справі;

- ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, свідоцтво про народження серії І ОК № 287367, видане 20 січня 2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кагарлицького районного управління юстиції у Київській області, в якому зазначено, що ОСОБА_4 народився 09 січня 2015 року в місті Кагарлик Київської області, Україна, про що в Книзі реєстрації народжень 20 січня 2015 року зроблено відповідний актовий запис за № 9.

В графі «мати» зазначена ОСОБА_1, - позивачка по справі.

В графі «батько» зазначений ОСОБА_2, - відповідач по справі;

Обставини справи, що характеризують обставини сімейного життя сторін.

Як встановлено судом під час судового засідання та з матеріалів справи, позивачка ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 мали та мають напружені, неприязні відносини тривалий час, внаслідок взагалі не підтримують шлюбно - сімейних відносин тривалий час, - більше 2 років, між ними існують тривалі, усталені неприязні відносини, які склалися на грунті розбіжностей поглядів на подружнє життя, понять про спільне проживання та піклування один про одного, поняття про сім»ю, відповідач неодноразово вчиняв подружні зради, відповідно, спільного господарства не ведуть, спільного бюджету не мають, проживають протягом тривалого часу, - більше 2 років на різних житлових площах, позивачка в своєї матері, відповідач, - у власній квартирі, відповідно, сторони шлюбно сімейних стосунків взагалі не підтримують поза розумними строками.

Малолітні діти проживають з матір»ю, - спору щодо проживання малолітніх дітей у сторін немає.

Майнових спорів між сторонами немає.

Відповідно, як вбачається з матеріалів справи, які встановлені судом в судовому засіданні з пояснень учасників процесу та письмових доказів, позивачка ОСОБА_1 категорично наполягає на розірванні шлюбу, окрім того, суд наголошує на тій обставині, що з метою збереження сім»ї, суд пропонував позивачці надати термін на примирення строком до 6 ти місяців, проте, не зважаючи на зусилля суду, примирення між сторонами є неможливим, в зв»язку з тим, що позивачка категорично заперечувала проти надання терміну на примирення, так як зазначила, що раніше між ними на протязі тривалого часу, - існували розбіжності, позивач неодноразово вчиняв подружні зради, вона йому пробачала, але позивач не виправляється, ці неодноразові ситуації призводили до сварок, а тому позивачка вважає, що збереження сім»ї суперечить її інтересам, та інтересам малолітніх дітей, так як споглядання дітьми на постійні сварки між батьками, на її думку негативно впливають на моральний розвиток дітей.

Що стосується відповідача ОСОБА_2, то він в судовому засіданні позов визнав, заперечував категорично на наданні строку на примирення, вважав, що даний шлюб немає перспектив до існування, а тому просив позов задовольнити.

Що стосується обставин справи, які стосуються шлюбно сімейних відносин, які існували, та існують на даний час, та на які вказує позивачка, то він не заперечував їх, а тому наполягав на розірвання шлюбу.

Що ж стосується застосування норм матеріального та процесуального права при вирішенні даного спору, то суд при винесенні рішення керувався наступним.

ОСОБА_5 України.

Згідно ст. 21 ОСОБА_5 України усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах. Права і свободи людини є не відчужуваними та непорушними.

Згідно ст. 51 ОСОБА_5 України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов»язки у шлюбі та сім»ї.

Слід зазначити, що ч. 1 ст. 51 ОСОБА_5 України закріплює принципове положення, за яким шлюб як сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану, набуває юридичної сили за умови, що він грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Це положення повністю відтворено в ч. 1 ст. 24 С К України.

Слід також зазначити, що згода не може вважатися вільною, коли вона дається під впливом фізичного чи психічного насильства з боку інших осіб.

Відповідно, як вбачається з обставин, встановлених судом в судовому засіданні, відсутня згода на продовження існування даного шлюбу обох сторін, - що є беззаперечною підставою для розірвання такого шлюбу, так як продовження існування даного шлюбу суперечить інтересам обох сторін.

Норми галузевого права, - норми СК України.

Згідно абз. 3 ч. 2 ст. 1 СК України регулювання сімейних відносин здійснюється з метою побудови сімейних відносин на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки.

Як встановлено судом в даному випадку між сторонами тривалий час відсутні почуття взаємної поваги та любові, підтримки, даний шлюб існує лише формально, - завдяки його державній реєстрації, хоча фактичних шлюбно сімейних відносин немає, відсутнє поняття сім»ї як в розумінні норм СК України, так і в розумінні норм звичаєвого права, яке, також, на думку суду повинно враховуватися в справах даної категорії, так як воно основане на загальнолюдських поняттях, що стосуються сім»ї, напроти, між сторонами існують усталені неприязні відносини, які з часом лише посилюються в силу небажання обох сторін продовжувати шлюбно сімейні відносини.

Згідно ч. 3 ст. 2 СК України Сімейний Кодекс України регулює сімейні особисті немайнові та (або) майнові відносини між подружжям.

Згідно ч. 2 ст. 3 СК України сім»ю складають особи, які спільно проживають, пов»язані спільним побутом, мають взаємні права та обов»язки.

Як судом вказано вище, під час слухання справи встановлено, що, зглядаючись на обставини проживання сторін, їхнє спільне проживання не утворює поняття «сім»я» в розумінні положень СК України, так як судом вже зазначалося вище, сторони по справі більше двох років проживають на різних житлових площах, у них відсутнє бажання підтримувати шлюбно сімейні відносини один з одним.

Згідно п. 3 ч. 2 ст. 18 СК України суд застосовує способи захисту, які встановлені законом або домовленістю (договором) сторін. Способом захисту сімейних прав та інтересів є припинення правовідношення.

Отже, припинення правовідношення, - антипод встановлення правовідношення, який має випадки, коли інтересам особи, права якої порушені значною мірою, відповідає саме припинення існуючого сімейного правовідношення.

Згідно ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка.

Щодо відсутності згоди сторін на продовження шлюбу судом вказано вище, при обгрунтуванні застосування положень ст. 51 ОСОБА_5 України до даного спору.

Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Таке положення національного законодавства України відповідає положенню ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Аасамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно якої чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім»ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються. При дослідженні судом фактичних взаємин між сторонами дійсних причин розірвання шлюбу встановлено, що подальше спільне життя чоловіка та дружини та збереження шлюбу буде суперечити як інтересам чоловіка, так і інтересам дружини.

Суд задовольняє позовні вимоги позивачки про розірвання шлюбу, оскільки побудова сімейних відносин повинна здійснюватися на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки, як це зазначено в абз. 3 ч. 2 ст. 1 СК України, чого в даному шлюбі, на думку суду, немає.

Відповідно до ч. 2 ст. 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання.

Отже, шлюб може бути припинено шляхом його розірвання за життя подружжя внаслідок волевиявлення обох або одного з них у суді або в органах РАЦСу. Відповідно, згідно з законом розірвання шлюбу має місце у випадках, коли подружжя або один із них вважають, що подальше спільне проживання та збереження шлюбу не можливе і бажають його розірвати.

Можливість припинення шлюбу на підставі волевиявлення одного або обох подружжя є проявом принципу свободи шлюбу і рівності подружжя, відповідно, припинення шлюбу внаслідок його розірвання має суб»єктивну підставу, яку судом слід ретельно дослідити в судовому засіданні, з метою недопущення безпідставного розірвання шлюбу, застосування можливих засобів для збереження сім»ї, як основи суспільства.

Для розірвання шлюбу потрібна воля подружжя або одного із них, спрямована на юридичне закріплення відсутності шлюбу між сторонами.

Суд наголошує, що в даному випадку має місце пряма воля як позивачки, так і відповідача на розірвання шлюбу, що зводить нанівець намагання суду на примирення подружжя, яке, на думку суду, в даному випадку неможливе, з огляду на тривалий час існування шлюбу лише документально, без наявності фактичних взаємовідносин подружжя, та інших обставин справи, які судом вказано вище.

Відповідно до ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя.

Слід зазначити, що позов про розірвання шлюбу може бути пред»ялений одним із подружжя у будь який час, окрім того, одностороннє подання позовної заяви про розірвання шлюбу виникає у випадках, коли один із подружжя ініціює розірвання шлюбу, а другий вважає за можливе збереження сімейних стосунків або просто ухиляється від подачі спільної заяви до суду або від розірвання шлюбу в органах ДРАЦС.

Відповідно до ч. 1 ст. 112 Сімейного кодексу України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя.

Як вказано судом вище, сторони не підтримують шлюбно сімейних відносин тривалий час, - більше 2 років, спору щодо місцепроживання малолітніх дітей у сторін немає, - вони залишаються проживати з матір»ю, - позивачкою по справі, майнового спору між сторонами немає, шлюб розривають вперше.

Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

При застосуванні положень ст. 112 СК України суд змушений надавати приорітет інтересам другого з подружжя, який наполягає на розірванні шлюбу на шкоду інтересам другого з подружжя.

Так, судом встановлено, що існування даного шлюбу суперечить інтересам як позивачки, так і відповідача, та інтересам малолітніх дітей, так як суд вважає, що споглядання конфліктних ситуацій дітьми може негативно вплинути на їх психологічний розвиток.

Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» при розгляді справ, які виникають у зв'язку з укладенням, припиненням шлюбу, а також з інших сімейних відносин, необхідно виходити з положень ОСОБА_5 України, норм Сімейного кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Закону України від 23 червня 2005 р. N 2709-ІУ «Про міжнародне приватне право» та інших нормативно-празових актів, що регулюють сімейні відносини.

Що стосується прізвища, то суд приймає рішення щодо задоволення вимоги позивачки мати прізвище після розірвання шлюбу те, яке вона отримала внаслідок реєстрації шлюбу.

Так, згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребування судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Окрім того, суд зазначає, що вирішення даного питання цілком та повністю лежить на юридичній відповідальності позивачки ОСОБА_1, з огляду на положення ч. 4 ст. 12 ЦПК України.

Згідно ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов»язаних із вчиненням чи невчиненням процесуальних дій.

Так, дійсно, згідно ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв»язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Суд приймає рішення про залишення позивачці прізвища, яке вона отримала внаслідок одруження, - ОСОБА_1, причому, суд зазначає, що вибір прізвища після розірвання шлюбу є виключним правом лише позивачки, так як під час вирішення даного питання думка відповідача при вирішенні спору судом не враховується.

Що стосується порядку та способу виконання даного рішення, то згідно ч. 2 ст. 115 СК України рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовиму записі про шлюб.

Згідно ч. 3 ст. 115 СК України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Відповідно, суд з урахуванням вищевикладеного та вимог ст. 214 ЦПК України приходить до наступного висновку:

- обставини, якими обґрунтовувала позовну заяву позивачкаДринь В.С.., - мали місце;

- із встановлених обставин випливають сімейні правовідносини, - особисті немайнові відносини між подружжям, які регулюються нормами СК України, що закріплено, зокрема, в ч. 1 ст. 2 СК України;

- до встановлених правовідносин підлягають до застосування, зокрема, наступні норми права, - ст.ст. 21, 51 ОСОБА_5 України, абз. 3 ч. 2 ст. 1, ч. 3 ст. 2, ч. 2 ст. 3, п. 3 ч. 2 ст. 18, ч. 1 ст. 110, ст. 112, 113 Сімейного кодексу України, ч. 1 ст. 3, ст.. 4, 88, 107, 118, 119, 120, 215, 218, ч. 1 ст. 224 ЦПК України, п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»;

- зважаючи на встановлені фактичні обставини справи, позов підлягає до задоволення;

- судові витрати слідзалишити за позивачкою;

- підстав до допущення судового рішення до негайного виконання на підставі положень ст. 367 ЦПК України, - судом не вбачаються;

- заходи забезпечення позову в даному цивільному провадженні не застосовувалися.

Відповідно, даний шлюб на думку суду має лише формальний характер, при його фактичному розпаді протягом тривалого часу, зважаючи на обставини справи, примирення між стронами не можливе, продовження існування даного шлюбу суперечить інтересам сторін, інтересам малолітніх дітей, а тому має бути розірваний на підставі рішення суду.

Судові витрати.

Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов»язаних з розглядом справи.

Згідно п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов»язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов»язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову, - на відповідача.

В матеріалах справи містяться:

- квитанція № 23928898 - 1 - 1 від 14 вересня 2018 року, яка засвідчує той факт, що позивачкою при подачі позовної заяви сплачено 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп. судового збору, проте, позивачка не бажає стягувати такі судові витрати з відповідача, на чому наголосила в судовому засіданні.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст. 21, 51 ОСОБА_5 України, абз. 3 ч. 2 ст. 1, ч. 3 ст. 2, ч. 2 ст. 3, п. 3 ч. 2 ст. 18, ч. 1 ст. 110, ст. 112, 113, ч. 2 ст. 115 Сімейного кодексу України, ст.ст. 1, 2, 3, ч. 1 ст. 4, ст. 5, ч. 1 ст. 19, ч. 1 ст. 23, ст. 29, ч.ч. 1, 3 ст. 133, ч.ч. 1, 2 ст. 144, ч. 3 ст. 200, ст. 280 283, п. 2 ч. 1 ст. 258, 259, 263, 263, 265, 268, ЦПК України, п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», суд, -

В И Р І Ш И В :

ОСОБА_8 ОСОБА_7 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, - задовольнити.

Шлюб, зареєстрований 01 вересня 2007 року відділом реєстрації актів цивільного стану Кагарлицького районного управління юстиції Київської області між ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, уродженцем ІНФОРМАЦІЯ_8, Україна, громадянином України, паспорт громадянина України серії СК 396421, виданий 28 березня 2007 року Кагарлицьким РВ ГУ МВС України в Київській області, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, та ОСОБА_2 (дошлюбне прізвище, - ОСОБА_6) ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_7, уродженкою ІНФОРМАЦІЯ_8, Україна, громадянкою України, паспорт громадянки України серії СМ 994299, виданий 14 листопада 2007 року Кагарлицьким РВ ГУ МВС України в Київській області, реєстраційний номер облікової картки платника податків з Державного реєстру фізичних осіб платників податків НОМЕР_2, свідоцтво про шлюб (повторно) серії 1 ОК № 052189, яке видане 09 листопада 2007 року відділом реєстрації актів цивільного стану Кагарлицького районного управління юстиції Київської області, актовий запис № 115, - розірвати.

Після вступу рішення в законну силу ОСОБА_2 (дошлюбне прізвище, - ОСОБА_6) ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_7, уродженці ІНФОРМАЦІЯ_8, Україна, громадянці України, паспорт громадянки України серії СМ 994299, виданий 14 листопада 2007 року Кагарлицьким РВ ГУ МВС України в Київській області, реєстраційний номер облікової картки платника податків з Державного реєстру фізичних осіб платників податків НОМЕР_2, залишити прізвище, яке вона отримала після реєстрації шлюбу, - «Дринь».

Встановити порядок виконання рішення, відповідно до якого воно після набрання законної сили є підставою для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб про його розірвання органом державної реєстрації актів цивільного стану (відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», ч. 2 ст. 115 СК України).

Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Апеляційна скарга на рішення суду на підставі ч. 1 ст. 354 ЦПК України подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Згідно ч. 1 ст. 355 ЦПК України апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Згідно п. 15.5) до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справи витребовуються на надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У разі порушення порядку подання апеляційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з моменту проголошення до Апеляційного суду Київської області через Кагарлицький районний суд Київської області, а учасниками процесу, які не були присутні під час проголошення рішення, - протягом тридцяти днів з моменту отримання копії рішення.

Суддя: Закаблук О.В.