АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 жовтня 2018 року м. Чернівці

справа № 723/884/18

провадження № 22ц/794/882/18

Апеляційний суд Чернівецької області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кулянди М.І.

суддів: Лисака І.Н., Владичана А.І.,

за участю секретаря: Собчук І.Ю.

позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна, що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 20 червня 2018 року (головуючий у суді першої інстанції - суддя Бужора В. Т.)

встановив:

У березні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вищевказаним позовом.

Посилалася на те, що 18 травня 1996 року між нею та ОСОБА_3 було укладено шлюб, який в подальшому рішенням Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 16 грудня 2015 року розірвано.

За час шлюбу, ОСОБА_1 та ОСОБА_3, на підставі рішення 19 сесії 4 скликання № 126-19/04 від 27 жовтня 2004 року було набуто земельну ділянку, яка зареєстрована на ім'я відповідача, площею 0,25 га., з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, яка розташована у с. Дібрівка, Сторожинецького район, Чернівецької області, кадастровий номер: НОМЕР_1.

В подальшому, на вищезгаданій земельній ділянці, сторонами було побудовано житловий будинок, який на даний час не здано в експлуатацію.

На підставі вищевикладеного, просила суд визнати за нею право власності на 1/2 частину земельної ділянки, площею 0,25 га, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, яка розташована у с. Дібрівка, Сторожинецького району, Чернівецької області, кадастровий номер НОМЕР_1.

Рішенням Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 20 червня 2018 року позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_1, право власності на 1/2 частину земельної ділянки, площею 0,25 га., з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, яка розташована у с. Дібрівка Сторожинецького району Чернівецької області, кадастровий номер: НОМЕР_1.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким закрити провадження у справі за відсутності предмету спору.

Вказане рішення вважає незаконним та необґрунтованим, у зв'язку з тим, що судом неправильно встановлено обставини, які мають значення для справи, внаслідок неправильного дослідження та оцінки доказів, а також допущено порушення норм матеріального та процесуального права.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

Апеляційний суд, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Матеріалами справи встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 1996 року, який в подальшому рішенням Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 16 грудня 2015 року було розірвано.

Згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2 від 25 листопада 2004 року ОСОБА_4 є власником земельної ділянки, загальною площею 0,25 га., з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, яка розташована у с. Дібрівка Сторожинецького району Чернівецької області, кадастровий номер: НОМЕР_1, переданої йому у приватну власність на підставі рішення Старожадівської сільської ради Сторожинецького району Чернівецької області 19 сесії 4 скликання №126-19/04 від 27 жовтня 2004 року.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач позовні вимоги визнав, спірна земельна ділянка набута ОСОБА_4 безоплатно із земель запасу Старожадівської сільської ради Сторожинецького району Чернівецької області, під час шлюбу сторін, є об'єктом права спільної власності подружжя.

Однак, з таким висновком суду погодитись не можна, виходячи з наступного.

Відповідно до положень ст. ст. 81, 116, 118 ЗК України, ст. 61 СК України в редакції, що діяла на час приватизації ОСОБА_4 спірної земельної ділянки, земельна ділянка одержана громадянином у період шлюбу в приватну власність шляхом безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, спільно нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду.

Однак, Законом України №2913- від 11 січня 2011 року стаття 61 Сімейного кодексу України доповнена частиною 5, згідно якої до об'єктів права спільної сумісної власності подружжя було віднесено також земельну ділянку, набуту внаслідок безоплатної передачі її одному з подружжя із земель державної або комунальної власності, у тому числі приватизації.

Закон № 2913-VI набрав чинності 8 лютого 2011 року та за приписами ч. 1 ст. 58 Конституції України, ч. ч. 1, 2 ст. 5 ЦК України зворотної дії в часі не має і на спірні правовідносини не поширюється.

Крім того, на даний час діє норма ч.1 ст. 57 СК України, яка передбачає, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є земельна ділянка набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 18-2 постанови №7 від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» відповідно до положень статей 81, 116 Земельного Кодексу України окрема земельна ділянка, одержана громадянином у період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду.

Якщо на такій земельній ділянці знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям та виділу конкретної частини будинку, будівлі, споруди до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди у відповідності до статей 120 Земельного Кодексу України, 377 ЦК України.

Отже, спірна земельна ділянка, набута ОСОБА_4, в порядку реалізації його права на приватизацію землі, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, а тому поділу не підлягає.

Задовольняючи позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна, що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, суд першої інстанції помилково зазначив, що на приватизованій земельній ділянці побудовано житловий будинок, який не здано в експлуатацію і вказаний будинок є спільною сумісною власністю подружжя.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом на спірній земельній ділянці є недобудований житловий будинок, який ще не придатний для проживання, що підтверджується довідкою Старожадівського старостинського округу Сторожинецької міської ради №173 від 11 грудня 2017 року. Вказані обставини не заперечувалися в суді апеляційної інстанції сторонами, зокрема апелянт зазначила, що зведено тільки стіни та покрівлю.

Відповідно до ч. 2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Отже, новостворене нерухоме майно набуває юридичного статусу житлового будинку після прийняття його до експлуатації і з моменту державної реєстрації права власності на нього. Однак до цього, не будучи житловим будинком з юридичного погляду, об'єкт незавершеного будівництва є сукупністю будівельних матеріалів, тобто речей як предметів матеріального світу, щодо яких можуть виникати цивільні права та обов'язки.

А тому не може бути задоволено позов з наведеної судом підстави, а саме, наявності на спірній земельній ділянці недобудованого житлового будинку.

Разом з тим, задовольняючи позов, суд першої інстанції прийшов до висновку про визнання відповідачем позову, однак не дав належну оцінку заяві відповідача від 20 червня 2016 року, яка знаходиться в матеріалах справи (а.с.36), із змісту якої вбачається, що відповідач позов не визнає, оскільки він є безпідставний і просить в задоволенні позову відмовити.

Враховуючи наведене, оскаржуване рішення суду постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому воно підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення, яким у задоволенні позову слід відмовити.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 374, 376 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 20 червня 2018 року скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна, що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення тексту повної постанови - 17 жовтня 2018 року.

Головуючий М.І. Кулянда

судді: І.Н. Лисак

А.І. Владичан