Номер провадження: 22-ц/785/1125/18
Номер справи місцевого суду: 522/3791/14-ц
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Калараш А. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.09.2018 року м. Одеса

Справа №522/3791/14-ц

Провадження №22-ц/785/1125/18

Апеляційний суд Одеської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Калараш А.А.

суддів - Заїкіна А.П., Погорєлової С.О.,

за участю секретаря судового засідання Драганової Ю.С.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_2,

представник позивача ОСОБА_3,

відповідач - ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5,

апелянт ОСОБА_6,

представники апелянта ОСОБА_7,

ОСОБА_8,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Приморського районного суду м. Одеси, ухвалене під головуванням судді Єршової Л.С. 17 червня 2015 року в м. Одесі, -

встановив:

У березні 2014 року позивач звернувся до суду з позовом про стягнення боргу за договором позики і з врахуванням уточнень в обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 17 травня 2012 року передав ОСОБА_4 в позику грошові кошти в сумі 960 000,00 грн., на строк до 17 травня 2013 року, що було оформлено борговою розпискою із власноручним підписом ОСОБА_4 та підписами двох свідків: ОСОБА_9 та ОСОБА_10 Того ж дня відповідач ОСОБА_5 надав гарантійний лист на повернення ОСОБА_4 взятих в позику грошових коштів та зобовязався сплатити компенсацію в сумі 100000,00 грн., у разі не повернення ОСОБА_4 коштів.

Позивач остаточно просив суд стягнути на свою користь з відповідача ОСОБА_4 борг за договором позики в сумі 960000,00 грн., 3% річних в сумі 87820,27 грн., проценти за користування коштами в сумі 287600,00 грн., стягнути з відповідача ОСОБА_5 за гарантійним листом компенсацію в сумі 100 000,00 грн., стягнути з ОСОБА_4 судові витрати (т.1 а.с.2-4, 141-145).

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_11, позов підтримав у повному обсязі та просив його задовольнити.

Відповідач ОСОБА_4 , позов не визнала та просила відмовити у задоволенні позовних вимог.

Рішення ухвалено у відсутності відповідача ОСОБА_5

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 17 червня 2015 року, з подальшим виправленням описки ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 06.08.2015 року, позов ОСОБА_2 задоволено ( т. 1, а.с.161-164, 184).

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором позики від 17 травня 2012 року у розмірі 1335420,27 грн., з яких: 960000,00 грн. сума боргу; 87820,27 грн. - 3% річних; 287600,00 грн. - проценти.

В іншій частині позовних вимог - відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі, ОСОБА_6, який не приймав участі у справі, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати, та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_6 є чоловіком відповідача ОСОБА_4 , яка не отримувала кошти та ніякої розписки про отримання коштів не підписувала. ОСОБА_4 не працює, є домогосподаркою , він достатньо заробляє та є єдиним годувальником в сімї (т.2 а.с.89-91).

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Заслухавши суддю доповідача, дослідивши докази у справі в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_6 підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Рішення суду відповідачем ОСОБА_5 не оскаржено.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами був укладений договір позики, за умовами якого відповідач ОСОБА_4 отримала 960000 грн., які у обумовлений сторонами строк не повернула, внаслідок чого позивач набув право вимоги стягнення з ОСОБА_4 заборгованості за договором позики у розмірі 960000 грн. та відповідно до ст.ст. 625, 1048 ЦК України 3% річних та процентів.

Колегія суддів, погоджується з висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори (п.1 ч.2 ст.11 ЦПК України).

Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, примусове виконання обовязку в натурі (п.5 ч.2 ст.16 ЦК України).

У письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян (п.3 ч.1 ст.208 ЦК України). Недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Заперечення однієї із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків (ч.1 ст.218 ЦК України).

Позивачем ОСОБА_2 предявлено до суду позов про стягнення, зокрема, з ОСОБА_4 боргу за договором позики грошових коштів. Договір позики укладено в усній формі, однак недодержання сторонами письмової форми договору позики, як правочину не має наслідком його недійсність.

Таким чином, на підставі договору між сторонами виникли правовідносини позики грошових коштів.

За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) (ст.1046 ЦК України). Договір позики укладається у письмовій формі, якщо сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми (ст.1047 ЦК України).

Судом першої інстанції встановлено, що 17 травня 2012 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 був укладений договір позики, строком до 17.05.2013 року.

При укладенні договору позики грошових коштів між ОСОБА_2 і ОСОБА_4 письмової форми договору не дотримано, проте на підтвердження укладення договору позики та його умов представлено розписку позичальника ОСОБА_4, яка посвідчує передання їй ОСОБА_2 960000,00 грн. Оригінал боргової розписки , засвідчений підписами двох свідків: ОСОБА_9 та ОСОБА_10, та позичальником ОСОБА_4, надано суду та, відповідно, приєднано до матеріалів справи (оригінал розписки (т.1 а.с.121).

Того ж дня 17 травня 2012 року ОСОБА_5 був підписаний гарантійний лист (т. 1, а.с.11), відповідно до якого він гарантував повернення коштів ОСОБА_2 з боку ОСОБА_4 за борговою розпискою від 17.05.2012 року, а у разі неповернення позичених грошових коштів у строк до 17.05.2013 року, зобовязався провести компенсацію на користь ОСОБА_2 у розмірі 100000,00 гривень.

Матеріали справи не містять докази повернення ОСОБА_4 боргу .

Частиною статті 509 ЦК України передбачено, що з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України, виникають зобовязання, які в силу положень статті 526 ЦК України мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно частини 1 статті 530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Строк виконання боржником обовязку сторони договору позики визначили 17 травня 2013 року.

Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України (ч.1 ст.1048 ЦК України).

Сторони договору ОСОБА_2 та ОСОБА_4 не встановили розмір процентів за користування коштами, відтак, ОСОБА_2 як позичальник має право на одержання процентів на рівні облікової ставки Національного банку України.

Частиною 1 статті 1050 ЦК України визначено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він повинен сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

За змістом частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сторони договору ОСОБА_2 та ОСОБА_4 не встановили договором розмір процентів для застосування відповідальності за порушення грошового зобовязання, відтак, ОСОБА_2 як кредитор має право вимагати сплати 3% річних від простроченої суми.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції визначився зі спірними правовідносинами та нормами матеріального права, що такі регулюють, дійшов обґрунтованого висновку про невиконання зобовязання, права ОСОБА_2 на повернення позики, отримання процентів за користування позикою на рівні облікової ставки НБУ, 3% річних від простроченої суми та, відповідно, обовязку ОСОБА_4 виконати зобовязання належним чином. Сума позики підтверджена розпискою, розмір процентів за користування коштами та 3% річних від простроченої суми розраховані правильно.

Рішення суду узгоджується з правовою позицією, висловленою Верховним Судом України в справах №6-37цс15, №6-36цс14 тощо.

Звертаючись з апеляційною скаргою ОСОБА_6, який не приймав участі у справі посилався на те, що ОСОБА_4 є його дружиною та є домогосподаркою, він є єдиним годувальником та потреб у отриманні позики у родини не було ,що свідчить про те, що ОСОБА_4 не отримувала від ОСОБА_2 грошових коштів в сумі 960000,00 грн., не писала будь-яких розписок на посвідчення передання їй грошових коштів.

Зазначені доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки такі доводи є припущенням і спростовуються матеріалами справи.

Апеляційним судом Одеської області , при розгляді апеляційної скарги ОСОБА_4 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 29.06.2017 року в порядку перевірки доводів апеляційної скарги ОСОБА_4 , ухвалою апеляційного суду Одеської області від 17 грудня 2015 року призначено судову почеркознавчу експертизу підпису на запису «Паярелі Наталія Степанівна» на розписці від 17 травня 2012 року про одержання ОСОБА_4 від ОСОБА_2 в борг грошових коштів в сумі 960000,00 грн. (т.1 а.с.316-317).

Згідно висновку №115/02 від 19 травня 2017 року судово-почеркознавчої експертизи, проведеної експертом Одеського науково-дослідницького інституту судових експертиз Міністерства юстиції України:

рукописний запис «Паярелі Наталія Степанівна» у розписці про одержання в борг 960000,00 грн. від 17 травня 2012 року (матеріали цивільної справи №22-ц/785/6626/15, т.1 а.с.121), укладеній та підписаній від імені ОСОБА_4, розміщений нижче друкованого тексту в графі «підпис», виконаний ОСОБА_4;

вирішити питання про те, чи виконаний підпис від імені ОСОБА_4 у наданій на експертизу розписці про одержання в борг 960000,00 грн. від 17 травня 2012 року (т.1 а.с.121), розміщений нижче друкованого тексту в графі «підпис», самою ОСОБА_4 або іншою особою, не виявляється можливим з причин, викладених у пункті 2 дослідницької частини висновку (т.2 а.с.22-26).

За змістом пункту 2 дослідницької частини висновку №115/02 від 19 травня 2017 року при дослідженні підпису оцінка результатів порівняльного дослідження дозволяє дійти висновку, що ні збіжні, ні розбіжні ознаки не утворюють сукупності, достатньої для якого-небудь (позитивного чи негативного) висновку про виконання досліджуваного підпису самою ОСОБА_4; викладене пояснюється тим, що збіжні ознаки хоч і чисельні, але за своїм обємом та значущістю не утворюють сукупності, яка індивідуалізує підписний почерк виконавця; виявити більшу кількість ідентифікаційних ознак не вдалося у звязку з малим обсягом графічного матеріалу, який міститься у короткому та конструктивно простому досліджуваному підпису; в свою чергу розбіжні ознаки не вдалося оцінити однозначно, оскільки вони можуть бути повязані як з навмисною зміною ОСОБА_4 ознак підписного почерку, так і виконанням цього підпису іншою особою; проведення дослідження було ускладнено недостатньою кількістю порівняльного матеріалу (запитані експертом вільні зразки підпису ОСОБА_4 у розпорядженні суду відсутні) (т.2 а.с.22-26).

Ухвалою апеляційного суду м. Одеси від 29.06.2017 року ,апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 17.06.2015 року залишено без задоволення (т.2 а.с.76-79).

В судовому засіданні колегії судів, в обґрунтування доводів апеляційної скарги ОСОБА_6 наданий висновок спеціаліста судової незалежної експертизи України № ED-2526-7-837.17 від 01.10.2017 року , відповідно до якого підпис від імені ОСОБА_4 в графі "підпис" у розписці від 17.05.2012 року , складеної від імені ОСОБА_4 про отримання нею в борг 960000 грн. від ОСОБА_2 , виконаний не ОСОБА_4,а іншою особою (т.2 а.с.128-131).

В судовому засіданні 05.10.2017 року ухвалою колегії суддів, за клопотанням ОСОБА_6, була призначена повторна судово-почеркознавча експертиза (т.1, а.с.144 ).

Проведення експертизи доручено експертам Київського Державного науково-дослідного інституту експертно-криміналістичного центру.

Відповідно до висновку експерта судово-почеркознавчої експертизи № 19/17-3/56-СЕ/18 від 07.05.2018 року - 1) підпис від імені ОСОБА_4 в графі «підпис» та рукописний запис «Паярелі Наталія Степанівна» в розписці від 17 травня 2012 року про одержання ОСОБА_4 від ОСОБА_2 в борг грошових коштів в сумі 960000, 00 грн., виконаний ОСОБА_4. 2) Рукописний запис «Паярелі Наталія Степанівна» в розписці від 17 травня 2012 року про одержання ОСОБА_4 від ОСОБА_2 в борг грошових коштів в сумі 960000,00, виконаний ОСОБА_4 (т.2, а.с.179-190).

Таким чином, ОСОБА_4 та ОСОБА_6 не спростовано розписку позичальника, яка у сенсі положень частини 2 статті 1047 ЦК України посвідчує передання ОСОБА_4 ОСОБА_2 визначеної у розписці грошової суми. Оригінал боргової розписки знаходився у ОСОБА_2, що є підтвердженням неповернення боргу, та був переданий суду для приєднання до матеріалів справи (т.1 а.с.121).

Правові підстави для відмови в позові до ОСОБА_4 відсутні.

Суд першої інстанції повно встановив фактичні обставини справи на основі обєктивної оцінки наданих сторонами доказів, вірно застосував норми матеріального права до спірних правовідносин та з урахуванням зібраних доказів дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову.

Інших доводів , які спростовують законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції ОСОБА_6 в апеляційній скарзі не наведено.

За таких обставин, відповідно до ст. 375 ЦПК України, апеляційна скарга ОСОБА_6 підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України,суд

постановив :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 17 червня 2015 року, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня її проголошення, а у разі оголошення вступної та резолютивної частини постанови, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту постанови

Повний текст постанови складено 28.09.2018 року

Судді апеляційного суду

Одеської області: ОСОБА_12

ОСОБА_13

ОСОБА_14