Справа № 689/2303/16-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

11.09.2018 року Ярмолинецький районний суд Хмельницької області

головуючий - суддя Баськов М.М.

за участю:

секретаря судового засідання Кушнір О.М.

представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

її представника ОСОБА_3

відповідачів ОСОБА_4

ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Ярмолинці цивільну справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_5, ОСОБА_8, ОСОБА_2 про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та надвірними спорудами, та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_6 про визнання права власності на частину житлового будинку з господарськими будівлями та надвірними спорудами,

встановив:

В листопаді 2016 року ОСОБА_6 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_5 (дошлюбне прізвище ОСОБА_7) та ОСОБА_2 про визнання за нею права власності на нерухоме майно житловий будинок з господарськими будівлями та надвірними спорудами, що знаходиться по вулиця Лановій, 22, в с. Вербка Ярмолинецького району Хмельницької області.

На обґрунтування заявлених вимог ОСОБА_6 зазначила, що вказаний будинок належав колгоспному двору до складу якого, станом на 15 квітня 1991 року, крім позивача, входив її чоловік ОСОБА_9, який був головою двору і який помер 04 січня 2000 року. Спадкоємцями за законом після ОСОБА_9 разом з позивачем були їх діти сини ОСОБА_10 та ОСОБА_11, які постійно не проживали з спадкодавцем на час відкриття спадщини. ОСОБА_10, який помер 22.10.2016 спадщину не прийняв, а ОСОБА_11, який помер 14.08.2015 прийняв спадщину після батька, звернувшись до нотаріуса із відповідною заявою про прийняття спадщини.

За життя ОСОБА_11 оформив на себе правовстановлюючі документи на частину спадкового майна (автомобіль, паї, гараж в м. Хмельницькому) і фактично визнавав за позивачем право власності на спірний житловий будинок. Після смерті ОСОБА_11 його спадкоємці, зокрема ОСОБА_2, не зверталися до нотаріуса з відповідними заявами про прийняття спадщини (частини спірного будинку), а тому позивач вважає, що їй належить 1/2 вказаного домоволодіння, як члену колгоспного двору, а також вона має право на 1/2 зазначеного житлового будинку з господарськими будівлями та надвірними спорудами, як спадкоємець після чоловіка ОСОБА_9

В той же час, оскільки в свідоцтві про право особистої власності на житловий будинок не визначено розмір часток кожного із членів колгоспного двору, позивач не може реалізувати правомочності щодо володіння, користування та розпорядження належним їй нерухомим майном, а тому звернулася до суду за захистом своїх прав.

В лютому 2017 року ОСОБА_2 звернулася до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_6 і, з урахуванням уточнених позовних вимог, просила визнати за нею право власності в порядку спадкування на 7/10 житлового будинку з господарськими будівлями та надвірними спорудами по вул. Лановій, 22, в с. Вербка Ярмолинецького району Хмельницької області. Свої вимоги ОСОБА_2 мотивувала тим, що її батько ОСОБА_11 прийняв спадщину після смерті батька ОСОБА_9, який помер 04.01.2000 року. До складу спадкового майна входить, в тому числі, домоволодіння по вул. Лановій, 22, в с. Вербка Ярмолинецького району Хмельницької області. 14.08.2015 батько помер. Позивач, будучи спадкоємцем ОСОБА_11, прийняла спадщину після його смерті, однак не може отримати свідоцтва про право на спадщину на домоволодіння, яке належало померлому ОСОБА_9, оскільки, у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на вказане спадкове майно, батько за життя не оформив свої спадкові права на це майно. Вважає, що ОСОБА_11 має належати 7/10 частин домоволодіння, з них 1/2 частина успадкована після смерті ОСОБА_9 та 1/5 частина - вартість невідємних поліпшень, які були зроблені батьком за життя, зокрема, газифікація будинку, встановлення капітальної огорожі, проведення ремонту.

В судовому засіданні представник первісного позивача ОСОБА_6 - ОСОБА_1 заявлені вимоги підтримала, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Зокрема представник позивача вказала, що в 1966 році ОСОБА_6 та ОСОБА_9, які на той час проживали без реєстрації шлюбу, побудували вказаний житловий будинок. ОСОБА_6 та ОСОБА_9 зареєстрували шлюб в 1978 році. Станом на 15 квітня 1991 року членами колгоспного двору були ОСОБА_6 та ОСОБА_9, який помер 04.01.2000. Після смерті ОСОБА_9 спадщину прийняли його син ОСОБА_11 та дружина ОСОБА_6 ОСОБА_9 за домовленістю з ОСОБА_6 успадкував все спадкове майно, крім будинку, яке мало б належати ОСОБА_6

Зустрічний позов представник первісного позивача не визнала та пояснила, що в спірному будинку постійно проживали ОСОБА_9 та ОСОБА_6, а їх діти, зокрема ОСОБА_11, спадкоємцем якого є ОСОБА_2, допомагали їм чим могли. Будь-якої домовленості між ОСОБА_6 та ОСОБА_10 щодо визнання за останнім права власності в разі здійснення ним невідємних поліпшень будинку не було.

Відповідач за первісним позовом - позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 та її представник первісний позов не визнали, зустрічний позов підтримали в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в зустрічний позовній заяві.

ОСОБА_2 пояснила, що за життя її батько ОСОБА_11 піклувався про своїх батьків, в тому числі за ОСОБА_6, повністю забезпечував їх усім необхідним, оплачував лікування. Тільки він проводив ремонтні роботи та доглядав за спірним будинком. Його брат ОСОБА_10 і його дружина ОСОБА_4 приїжджали по мірі можливості, батькам не допомагали, оскільки не вистачало коштів. Дід і баба мали намір поділити усе своє майно порівну між синами. Після смерті ОСОБА_9 її батько подав до нотаріуса заяву про прийняття спадщини та отримав свідоцтво про право на спадщину на автомобіль, паї та гараж. Отримати свідоцтво про право на спадщину на домоволодіння він не зміг у звязку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів. Також зазначила, що її батько здійснив невідємні поліпшення, внаслідок чого вартість домоволодіння суттєво збільшилась. Зокрема, на прохання ОСОБА_6 за кошти батька було проведено газ у будинок, замість тину, який завалився, було встановлено залізобетонний паркан, де не хватило секцій домурували з бетону і пляшок. Також батько зробив поточний ремонт в хаті і двох літніх кухнях, омолодив сад і облаштував пасіку. Тому вважає, що частка батька у домоволодінні збільшилась. Крім того, пояснила, що будинок був побудований приблизно у 1965-1969 роках дідом Семеном (батьком ОСОБА_6С.), ОСОБА_9, ОСОБА_6, її батьком ОСОБА_11, а також допомагали сусіди. Визнала, що на день смерті ОСОБА_9 позивач ОСОБА_6 постійно проживала разом з ним у спірному будинку.

Представник ОСОБА_2 ОСОБА_3 в суді пояснив, що лише ОСОБА_11 звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, а тому він є єдиним спадкоємцем після ОСОБА_9, що прийняв спадщину. ОСОБА_1 прийняття спадщини ОСОБА_6 не визнав. Також вказав, що ОСОБА_11 за життя провів газ в будинок, встановив капітальний паркан з фундаментом, у 2004 році провів поточний ремонт будинку і господарських споруд (літ. Г і літ. Є), внаслідок чого істотно збільшилась його частка.

Крім того, представник позивача просив застосувати строк позовної давності до спірних правовідносин, пославшись на те, що ОСОБА_6 протягом трирічного строку до 15.04.1994 не звернулась до суду за захистом свого права в частині визнання права власності на частку у вказаному будинку, а тому відсутні підстави для задоволення її позовних вимог.

Відповідач за первісним позовом ОСОБА_5 (дошлюбне прізвище ОСОБА_6) Т.В. позов ОСОБА_6 визнала в повному обсязі, пояснила, що будинок по вул. Лановій, 22, в с. Вербка Ярмолинецького району був побудований її дідом ОСОБА_9 і бабою ОСОБА_6 Батько ОСОБА_2 - ОСОБА_11 вказаний будинок не будував, оскільки на той час ще був малий. ОСОБА_9 до дня смерті проживав в с. Вербка разом з ОСОБА_6, працював в селі агрономом. Лише останній рік він періодично перебував у лікарні. Після смерті діда її батько ОСОБА_10 спадщину не приймав, так як вважав, що хата належить батькам і вони самі мають вирішити кому її заповісти.

Відповідач за первісним позовом ОСОБА_4 позов ОСОБА_6 визнала в повному обсязі, пояснила, що будинок по вул. Лановій, 22, в с. Вербка Ярмолинецького району був побудований її чоловіком ОСОБА_10, його батьками ОСОБА_9 і ОСОБА_6, а також батьком ОСОБА_6 ОСОБА_11 участі у будівництві не приймав, оскільки навчався, служив в армії. Її чоловік ОСОБА_10 спадщину після смерті батька не приймав, оскільки вважав, що все має перейти матері. Також вказала, що газ в будинок був проведений за кошти ОСОБА_6 ОСОБА_11 за два роки до смерті зробив ремонт у двох кімнатах будинку. Інші ремонти здійснювала вона зі своїми дітьми. Крім того, зазначила, що ОСОБА_11 по довіреності отримував пенсію ОСОБА_6, яку віддавав матері частково.

Відповідач за первісним позовом ОСОБА_8 позов ОСОБА_6 визнала частково. Щодо частки домоволодіння, на яке має право ОСОБА_6, поклалася на розсуд суду. Пояснила, що вона зі своїм чоловіком ОСОБА_11 за життя останнього допомагали його батькам, доглядали за ними. Так як ОСОБА_9 в останні роки життя був важко хворий, займалися його лікуванням. Після смерті ОСОБА_9 допомагали ОСОБА_6, привозили їжу, ліки, наймали для неї доглядальницю. Пенсії ОСОБА_6, яка становила близько 1500 грн., не вистачало. Її чоловік ОСОБА_11 за власний кошт зробив ремонт в будинку і у двох літніх кухнях (обдерто від вапна, пошпакльовано і пофарбовано стіни, пофарбовано підлогу, двері тощо), замість тину поставив новий паркан і ворота, провів газ. Також ОСОБА_11 омолодив сад і облаштував пасіку. ОСОБА_10 участі у вказаних роботах не приймав.

Відповідач за первісним позовом ОСОБА_7, який у встановленому порядку оповіщений про час і місце судового засідання, до суду не з'явився. Від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності та про визнання позовних вимог ОСОБА_6

Суд, заслухавши осіб, які беруть участь у справі, дослідивши докази по справі, вважає, що як первісний позов ОСОБА_6, так і зустрічний позов ОСОБА_2 підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що домоволодіння за № 22 по вулиці Лановій в с. Вербка Ярмолинецького району Хмельницької області належало колгоспному двору, головою якого був ОСОБА_9. Крім нього, станом на 15 квітня 1991 року, членами колгоспного двору була його дружина ОСОБА_6, яка є позивачем по справі.

Дані обставини підтверджуються свідоцтвом про право особистої власності ОСОБА_9 на вказаний житловий будинок з господарськими будівлями, виданим виконкомом Ярмолинецької районної ради народних депутатів 12.09.1989 (а.с. 10), довідкою КП Ярмолинецьке бюро технічної інвентаризації Ярмолинецького району Хмельницької області №133 від 18.02.2016 (а.с. 11), довідкою виконкому Вербецької сільської ради Ярмолинецького району Хмельницької області №20 від 29.03.2017 про осіб, зареєстрованих в ІНФОРМАЦІЯ_1, згідно погосподарських книг за період з 1958 по 2000 роки (а.с.103).

Крім того, факт належності вказаного будинку до колгоспного двору підтверджується трудовими книжками колгоспника ОСОБА_9 та ОСОБА_6 (а.с. 110-115).

Відповідно до частини першої статті 120 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності.

Згідно із частиною другою статті 123 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин) розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

Як роз'яснив пленум Верховного Суду України в п. 6 постанови №20 від 22.12.1995 року Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності, положення статей 17, 18 Закону Про власність щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року).

До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, ще регулювали власність цього двору, а саме:

а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба);

б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося;

в) у випадках, коли за рахунок майна колгоспного двору було внесено вклад у кредитну установу на ім'я члена двору, його частка має бути зменшена на суму вкладу, а якщо вклад перевищує належну цьому члену частку, з нього стягуються відповідні грошові суми на користь інших членів колгоспного двору;

г) згідно зі ст.4 Постанови Верховної Ради України Про введення в дію Закону Про власність загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 1 липня 1990 року. При спадкуванні після смерті останнього члена колгоспного двору, що мала місце до цієї дати, частка в майні двору, належна особі, яка вибула з членів двору, але не втратила на неї права на час смерті останнього члена двору, не входить до спадкового майна.

Отже, станом на 15.04.1991 до колгоспного двору за №22 по вул. Лановій в с.Вербка, головою якого на той час був ОСОБА_9, входила тільки його дружина ОСОБА_6, а частка кожного з них в домоволодінні становила 1/2.

4 січня 2000 року ОСОБА_12 помер в с. Вербка Ярмолинецького району Хмельницької області, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-БВ №110575 від 17.01.2000 (а.с. 53).

Згідно із ст. 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв, а прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР прийняттям спадщини визнається, якщо спадкоємець фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Після смерті ОСОБА_9 спадщину, до складу якої в тому числі входила 1/2 частка спірного домоволодіння, прийняла його дружина ОСОБА_6, яка постійно проживала з ним та вступила у володіння спадковим майном, а також його син ОСОБА_11, який звернувся до нотаріуса з відповідною заявою про прийняття спадщини, що підтверджується матеріалами спадкової справи №394-2001 від 03.07.2011 (а.с. 51). ОСОБА_10, який також був сином спадкодавця і який помер 22.10.2016, спадщину не приймав.

ОСОБА_11 помер 14 серпня 2015 року в м. Хмельницькому. Спадщину після нього прийняла його донька ОСОБА_2, що підтверджується довідкою приватного нотаріуса Хмельницького міського нотаріального округу ОСОБА_13 №5/01-16 від 06.02.2017 (а.с. 85), інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (а.с. 69).

Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ч.1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її, а ч. 1 ст. 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Отже саме ОСОБА_2 успадкувала частку у спірному домоволодінні, яка належала її батькові ОСОБА_11, розмір якої становить 1/4 (1/2 х 1/2).

Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

В силу ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Позивач ОСОБА_6, як і відповідач ОСОБА_2, які прийняли спадщину, позбавлені можливості отримати свідоцтва про право на спадщину за законом на частку ОСОБА_9 у спірному домоволодінні, оскільки дане нерухоме майно належало до колгоспного двору, а також між ними існує спір щодо спадкового майна.

В той же час ОСОБА_2 заявила зустрічну вимогу про збільшення своє частки у спірному будинку, пославшись на те, що за життя її батько ОСОБА_11, якому мало б належати 1/2 частка у спірному домоволодінні, збільшив свою частку, зробивши поліпшення спільного майна. Зокрема ОСОБА_2 вказала, що її батько за домовленістю з ОСОБА_6 та для покращення її умов проживання в 2008 році замовив та оплатив за власні кошти газифікацію вказаного будинку, а в 2014 році за власні кошти придбав всі необхідні матеріали та оплатив роботи по встановленню огорожі навколо господарства. Загальна сума витрачених ОСОБА_11 на поліпшення вказаного домоволодіння становить 36214,00 грн., а тому його частка має становити 7/10 (1/2 +1/5) у даному будинковолодінні.

Представник первісного позивача ОСОБА_1 заперечила проти вказаної вимоги та пояснила, що кошти на проведення газифікації були сплачені з пенсії ОСОБА_6, а ОСОБА_11, як син надав певну грошову допомогу на проведення газу, також як і на встановлення огорожі.

Свідок ОСОБА_14 суду пояснила, що працювала разом з ОСОБА_9 в колгоспі. До смерті ОСОБА_9 проживав в с. Вербка разом з дружиною ОСОБА_6, вони вели спільне господарство. Останні роки, коли ОСОБА_9 хворів, він періодично перебував в лікарні, але не був безпорадний. Зараз у вказаному будинку живе ОСОБА_6 Сини не жили з батьками, але обидва допомагали їм. Власником будинку був ОСОБА_9 Коли проводили газ в село, на сході села був обраний комітет з представників вулиць, яким люди здавали гроші. Вона і її чоловік (який був обраний головним по вулиці) збирали гроші (з сімї близько 1000 гривень) на проведення газу до стояка. Окремі договори з господарствами не укладали. Зі слів ОСОБА_6 гроші на газифікацію були сплачені з її пенсії.

Свідок ОСОБА_15 суду пояснила, що її батьки проживають по сусідству з родиною ОСОБА_6. ОСОБА_9 до дня смерті проживав в с. Вербка, працював в колгоспі в коморі, проживав в шлюбі з ОСОБА_6, з якою мали двох синів ОСОБА_16 і ОСОБА_11. Хату будували ОСОБА_9 і ОСОБА_6 Діти не проживали з батьками після армії. Газ в село проводили близько семи років тому. ОСОБА_11 в проведенні газифікації по вулицях села участі не брав. Газ по хаті, зі слів ОСОБА_6, вона проводила сама, сини не допомагали. Вказала, що ОСОБА_11 дійсно встановив цементний паркан. Поточні ремонти на домогосподарстві робили на кошти, які давала ОСОБА_6

Статтею 357 ЦК України визначено, що частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом (ч. 1). Якщо розмір часток у праві спільної часткової власності не встановлений за домовленістю співвласників або законом, він визначається з урахуванням вкладу кожного з співвласників у придбання (виготовлення, спорудження) майна (ч. 2). Співвласник має право на відповідне збільшення своєї частки у праві спільної часткової власності, якщо поліпшення спільного майна, які не можна відокремити, зроблені ним своїм коштом за згодою всіх співвласників, з додержанням встановленого порядку використання спільного майна (ч. 3).

В той же час в ході судового розгляду не було встановлено, що саме ОСОБА_11 зроблені поліпшення спірного домоволодіння, а також не встановлено, що такі поліпшення є невідємними, тобто такі, що їх не можна відокремити від обєкта без істотної шкоди доля цього майна. Тому дана вимога ОСОБА_2 задоволенню не підлягає.

Крім того, представник зустрічного позивача ОСОБА_17 заявив клопотання про відмову в позові ОСОБА_6 через пропуск нею строку позовної давності, оскільки вона впродовж трирічного строку, тобто до 15 квітня 1994 року, не звернулася до суду за захистом своїх прав в частині визнання за нею права власності на частку у спірному домоволодінні.

Статтею 256 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно із ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

В той же час в судовому засіданні не встановлено, що права ОСОБА_6 були порушені і що вона довідалася або могла довідатися про порушення свого права у період, який вказаний представником відповідача. Зокрема ОСОБА_6 постійно проживала у спірному будинку, інші особи, в тому числі ОСОБА_11 та його дочка ОСОБА_2, там не жили. А тому ОСОБА_6 обґрунтовано вважала себе власником вказаного будинку.

Тому заявлений представником зустрічного позивача строк позовної давності застосуванню не підлягає.

За наведених обставин суд вважає, що право власності сторін підлягає захисту шляхом визнання за ними права власності на частину домоволодіння, а тому як первісний позов, так і зустрічний позов підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 139, 141 ЦПК України з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_18 підлягають стягненню судові витрати понесені останньою на залучення експерта (за проведення судової будівельно-технічної експертизи) з урахуванням задоволених позовних вимог в сумі 1238,00 грн. (4952х1/4).

На підставі ст. 120, 123, 548, 549 ЦК УРСР, ст. 16, 328, 392, 1218, 1268 ЦК України, керуючись ст. 12, 13, 137, 141, 263-265, 273 ЦПК України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_6 задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 (ід.н. НОМЕР_1), яка проживає ІНФОРМАЦІЯ_3, право власності на 3/4 житлового будинку (А-І) загальною площею 104,2 кв.м., з господарськими будівлями та надвірними спорудами, а саме: сарай (Б) площею 52,0 кв.м., гараж (В) площею 28,4 кв.м., літня кухня цегляна (Г) площею 20,3 кв.м., літня кухня цегляна (Д) площею 5,4 кв.м., літня кухня глинобитна (Е) площею 18,2 кв.м., огорожа штахетна, що знаходиться по вул. Лановій, 22, в с. Вербка Ярмолинецького району Хмельницької області.

В решті позовних вимог відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, яка проживає ІНФОРМАЦІЯ_5, право власності на 1/4 житлового будинку (А-І) загальною площею 104,2 кв.м., з господарськими будівлями та надвірними спорудами, а саме: сарай (Б) площею 52,0 кв.м., гараж (В) площею 28,4 кв.м., літня кухня цегляна (Г) площею 20,3 кв.м., літня кухня цегляна (Д) площею 5,4 кв.м., літня кухня глинобитна (Е) площею 18,2 кв.м., огорожа штахетна, що знаходиться по вул. Лановій, 22, в с. Вербка Ярмолинецького району Хмельницької області.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_2 судові витрати в сумі 1238,00 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення може бути подано апеляційну скаргу до Апеляційного суду Хмельницької області через Ярмолинецький районний суд Хмельницької області протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 28 вересня 2018 року.

Суддя підпис

Копія вірна:

Суддя М.М. Баськов