Справа №461/8414/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 жовтня 2018 року м. Львів

Галицький районний суд м. Львова у складі:

головуючого судді Зубачик Н.Б.,

секретаря судових засідань ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Львові в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом Національної спілки художників України, Львівської обласної організації Національної спілки художників України до Товариства з обмеженою відповідальністю «Захід.нет», ОСОБА_2 про визнання інформації недостовірною, зобовязання спростувати недостовірну інформацію

в с т а н о в и в:

Національна спілка художників України (далі - НСХУ) та Львівська обласна організація Національної спілки художників України звернулися до суду з позовом до ТзОВ «Захід.нет», ОСОБА_2, в якому просять визнати недостовірною та зобовязати відповідачів спростувати інформацію, опубліковану 15.05.2017 року на інтернет-сайті «Захід.нет» у статті під назвою «Зовсім нехудожня історія», а саме:

- «Варто зауважити, що згідно з Статутом НСХУ, то процедура виключення членів Спілки не передбачає ініціативи центральних органів НСХУ», цитата колишнього голови ЛОО НСХУ ОСОБА_3: «Ініціювати виключення того чи іншого члена спілки мають низові структури, наприклад секція, тоді це рішення затверджує правління і тоді воно скеровується до Києва, де рішення може бути або затверджене, або ні. Неможливо, щоб виключення відбувалось навпаки, щоб таке рішення приймалось у Києві».

- «Власником майна на Мучній, 32 є TOB «Львівська фабрика скла, кераміки та скульптури». Цікаво, що у 2016 році фабрику з безпосереднього володіння НСХУ передали підприємству об'єднання громадян «Львівська фабрика скла, кераміки та скульптури».

- «Керівником також був ОСОБА_4, а засновником - НСХУ. 21 березня 2017 року об'єднання громадян припинило існування, а майно перейшло у володіння однойменного ТОВ. Згідно з договором довірчого управління компанія «Акрополь» управляє цією нерухомістю з 2011 року».

- «Приміщення не належать НСХУ. Власниками зазначається «УкрСиббанк» (з 2014 року) та TOB «Адміністратор» (з 2011 року)».

- «Комбінат припинив свою діяльність кілька років тому. Зараз ми робимо роботу по перезапуску виробничих процесів, тільки по новим бізнес-моделям. Наша робота спрямована на те, щоб зробити нову інфраструктуру. Ми прийшли до висновку, що будівля як актив для майнового комплексу спілки є зайвою. Тому було запропоновано цей актив продати і кошти, виручені від продажу, скерувати на реконструкцію самої фабрики. Чи було приміщення продано, я не знаю. Я лише готував документи, а рішення приймала спілка. Цей об'єкт було продано»

-«6 червня 2016 року управитель передав майно у приватну власність TOB «K17».

- «К17» було створено також в цей день. Засновником компанії вказано TOB «Укртепло-Львів».

В обґрунтування заявлених позовних вимог покликається на те, що 15.05.2017 року виданням «Захід.нет», зокрема журналістом ОСОБА_5 було опубліковану статтю під назвою «Зовсім не художня історія». У зазначеній статті наведено нібито факти, що стосуються статутної діяльності та майнових питань Національної спілки художників України та Львівської обласної організації Національної спілки художників України. Проте, позивач стверджує, що ряд зазначених у статті фактів та обставин не відповідають дійсності та є неправдивими. Так, зокрема Статут НСХУ в редакції 2007 року, передбачає, що Правління (ОСОБА_6) Спілки здійснює прийом та виключення зі Спілки. Процедура прийому та виключення з числа членів Спілки врегульована відповідним Положенням, до якого відсилає п. 4.5. Статуту НСХУ. Зокрема, у п. 19, 20 та 21 зазначеного Положення чітко розписано порядок виключення з членів Спілки, документи та підстави, на основі яких відбувається виключення з числа членів Спілки.

Зазначає, що підприємство об'єднання громадян (релігійної організації, профспілки) було створено Національною спілкою художників України ще у 2009 році, з внеском до статутного капіталу майнового комплексу на Мучній, 32 у м. Львові. 21 березня 2017 року відбулась процедура реорганізації - змінено лише організаційно-правову форму «Львівської фабрики скла, кераміки та скульптури», що є очевидним, враховуючи, що код ЄДРПОУ TзOB залишився той самий, що був у підприємства об'єднання громадян. Процедура реорганізації шляхом перетворення передбачає автоматичний перехід майна, прав і обов'язків підприємства, що реорганізується, до підприємства правонаступника. Під час процедури реорганізації засновник ЛФСКС залишається той самий - НСХУ.

Крім того, у статті від 15.05.2017 року частково згадано майстерні у Стрийському парку, зокрема: «Приміщення не належать НСХУ. Власниками зазначається «УкрСиббанк» (з 2014 року) та TOB «Адміністратор» (з 2011 року). Позивач зазначає, що такі є хибними, оскільки «УкрСиббанк» не є та ніколи не було власником будівлі павільйону (творчих майстерень) по вул. У. Самчука, 26.

Також у статті від 15.05.2017 року нібито цитується ОСОБА_7 щодо Художньо- виробничого комбінату. Позивач стверджує, що вказана цитата не відповідає сказаному під час інтерв'ю. Твердження «Чи було приміщення продано, я не знаю» виключає інше твердження «Цей об'єкт було продано».

Щодо Художньо-виробничого комбінату, в статті наведено: «6 червня 2016 року управитель передав майно у приватну власність TOB «К17», проте, позивач стверджує, що це неправдива інформація, оскільки управитель - ТзОВ «КУП Акрополь» не укладала жодних договорів з ТзОВ «К17» та будь-яким іншим способом не передавала майна по вул. Козланюка, 17 цій юридичній особі.

Окрім того позивач зазначає, що ТзОВ «К17» створено Національною спілкою художників України з внеском до статутного капіталу будівлі по вул. Козланюка, 17, а ТзОВ «Укртепло-Львів» не засновувало ТзОВ «К17», а набуло корпоративних прав, після укладення відповідного договору купівлі-продажу зі Спілкою.

Відтак, позивач вважає, що твердження автора статті є недостовірною інформацією та такою, що принижують ділову репутацію позивачів. Просить позов задоволити.

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 05.12.2017 року суддею Городецькою Л.М. заявлено самовідвід у вказаній справі.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.12.2017 року визначено головуючого суддю Зубачик Н.Б.

Ухвалою Галицького районного суду м.Львова від 08.12.2017 року дана позовна заява була залишена без руху у звязку з несплатою позивачем судового збору. На виконання вимог вказаної ухвали представник позивачів через канцелярію суду подав пояснення за вищевказаною ухвалою.

Ухвалою Галицького районного суду м.Львова від 21.12.2017 року відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче судове засідання.

23 лютого 2018 року представник позивачів ОСОБА_8 скерував на адресу суду додаткові пояснення. Керуючись п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27.02.2009 року № 1, положеннями статті 277 ЦК і статті 10 ЦПК, представник позивачів зазначає, що обов'язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Разом з тим, у статті від 15.05.2017 року зазначено, зокрема у заголовку, що НСХУ втратила майна на мільйони, при цьому не надається жодного доказу втрати такого майна, не вказується, яке саме майно втрачене, яким чином відбулась така втрата, чому вартість майна, яке нібито втратила НСХУ оцінюється у мільйони, яка валюта мається на увазі, тощо /а.с. 48/.

26 лютого 2018 року представник відповідача подав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що вважає позов необґрунтованим, таким, що не підлягає задоволенню. Стверджує, що частина інформації, яку вимагає спростувати позивач підтверджується даними державних реєстрів, а інша частина є оціночними судженнями /а.с. 63/.

28 лютого 2018 року від представника позивачів на адресу суду надійшла відповідь на відзив. У відповіді зазначено, що в інформації щодо якої подано позов зазначені однозначно не оціночні судження, оскільки в ній є посилання на документи Національної спілки художників України, що регулюють порядок включення та виключення членів спілки, зокрема на статут. При цьому статут позивача не відноситься до загальновідомих фактів, а також такі твердження не мають ознаки інших критерії, які могли кваліфікуватись як оціночні судження. Так, автором статті не наведено, якими саме нормами статуту позивачів передбачений порядок включення чи виключення членів спілки. Аналогічне є посилання на цитату ОСОБА_3, яке жодним чином не підтверджено.

Щодо цитати ОСОБА_7, яку відповідач також вважає оціночним судженням, то твердження: «Чи було приміщення продано, я не знаю» виключає інше твердження «Цей об'єкт було продано». Таким чином, автором статті також не було перевірено зазначену інформацію, яка фактично не відповідає дійсності, а отже не може вважатись оціночним судженням /а.с.122-124/.

Ухвалою Галицького районного суду м.Львова від 17 жовтня 2018 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду.

У судове засідання представник позивачів не зявився, подав заяву про розгляд справи без його участі, зазначив, що позовні вимоги підтримує та просить задоволити.

У судове засідання відповідачі та їх представники не зявилися, про причини неявки суд не повідомили, хоча про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, що підтверджується матеріалами справи.

Відповідно до ч.1 ст. 223 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідачів на підставі наявних у справі доказів, які є достатніми для прийняття рішення.

На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, з наступних підстав.

Судом встановлено та сторонами не заперечується той факт, що 15 травня 2017 року видання «Захід.нет» на інтернет-сайті опублікувало статтю під назвою «Зовсім нехудожня історія», автор статті ОСОБА_2.

В оглянутій судом статті наявні наведені позивачами твердження, зокрема:

- «Варто зауважити, що згідно з Статутом НСХУ, то процедура виключення членів Спілки не передбачає ініціативи центральних органів НСХУ», при цьому видання цитує колишнього голову ЛОО НСХУ ОСОБА_3: «Ініціювати виключення того чи іншого члена спілки мають низові структури, наприклад секція, тоді це рішення затверджує правління і тоді воно скеровується до Києва, де рішення може бути або затверджене, або ні. Неможливо, щоб виключення відбувалось навпаки, щоб таке рішення приймалось у Києві».

- «Власником майна на Мучній, 32 є TOB «Львівська фабрика скла, кераміки та скульптури». Цікаво, що у 2016 році фабрику з безпосереднього володіння НСХУ передали підприємству об'єднання громадян «Львівська фабрика скла, кераміки та скульптури».

- «Керівником також був ОСОБА_4, а засновником - НСХУ. 21 березня 2017 року об'єднання громадян припинило існування, а майно перейшло у володіння однойменного ТОВ. Згідно з договором довірчого управління компанія «Акрополь» управляє цією нерухомістю з 2011 року».

- «Приміщення не належать НСХУ. Власниками зазначається «УкрСиббанк» (з 2014 року) та TOB «Адміністратор» (з 2011 року)» (щодо майнового комплексу Львівської експерементальної кераміко-скульптурної фабрики на вул. Самчука, 26).

- «Комбінат припинив свою діяльність кілька років тому. Зараз ми робимо роботу по перезапуску виробничих процесів, тільки по новим бізнес-моделям. Наша робота спрямована на те, щоб зробити нову інфраструктуру. Ми прийшли до висновку, що будівля як актив для майнового комплексу спілки є зайвою. Тому було запропоновано цей актив продати і кошти, виручені від продажу, скерувати на реконструкцію самої фабрики. Чи було приміщення продано, я не знаю. Я лише готував документи, а рішення приймала спілка Цей об'єкт було продано» -цитата ОСОБА_7.

-«6 червня 2016 року управитель передав майно у приватну власність TOB «K17».

- «К17» було створено також в цей день. Засновником компанії вказано TOB «Укртепло-Львів».

Позивачі у позовній заяві, додаткових поясненнях та відповіді на відзив вказують на те, що зазначені висловлювання відповідача є недостовірними, можуть бути перевірені на предмет їх достовірності, а отже не є оціночним судженням.

Відповідно до статті 32 Конституції України, кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї.

Згідно зі статтею 34 Конституції України кожному гарантується також і право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань.

Згідно зі ст. 94 Цивільного кодексу України юридична особа має право па недоторканність її ділової репутації, на таємницю кореспонденції, на інформацію та інші особисті немайнові права, які можуть їй належати. Особисті немайнові права, юридичної особи захищаються відповідно до глави 3 цього Кодексу.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 91 Цивільного кодексу України юридична особа здатна мати такі ж права та обов'язки (цивільну правоздатність), як і фізична особа, крім тих, які за своєю природою можуть належати лише людині.

За змістом приписів ст. 91 Цивільного кодексу України право на спростування недостовірної інформації, передбачене ст. 277 Цивільного кодексу України, належить не лише фізичним, але й юридичним особам у передбачених законом випадках у тому числі як спосіб судового захисту проти поширення інформації, що шкодить діловій репутації господарюючого суб'єкта (підприємця).

Згідно з положеннями ч.ч. 4, 6 ст. 277 Цивільного кодексу України спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Поширювачем інформації, яку подає посадова чи службова особа при виконанні своїх посадових (службових) обов'язків, вважається юридична особа, у якій вона працює. Спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила.

Пунктом 15 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27.02.2009 року №1, роз'яснено, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Спростування поширеної недостовірної інформації повинно здійснюватись незалежно від вини особи, яка її поширила.

Згідно п.19 Постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

У статті від 15 травня 2017 року зазначені наступні твердження відповідача:

- «Власником майна на Мучній, 32 є TOB «Львівська фабрика скла, кераміки та скульптури». Цікаво, що у 2016 році фабрику з безпосереднього володіння НСХУ передали підприємству об'єднання громадян «Львівська фабрика скла, кераміки та скульптури».

- «Керівником також був ОСОБА_4, а засновником - НСХУ. 21 березня 2017 року об'єднання громадян припинило існування, а майно перейшло у володіння однойменного ТОВ. Згідно з договором довірчого управління компанія «Акрополь» управляє цією нерухомістю з 2011 року».

Вказані твердження спростовуються наступними матеріалами справи.

Так, як вбачається з акту приймання-передачі від 17 листопада 2016 року Національна спілка художників України як засновник Підприємства обєднання громадян (релігійної організації, профспілки) «Львівська фабрика скла, кераміки та скульптури», , передала до статутного капіталу Підприємства нерухоме майно, що знаходиться за адресою: 79014, м. Львів, вул. Мучна, 32. Директором підприємства вказано ОСОБА_9 /а.с. 61/. Право власності на вищевказане нерухоме майно зареєстровано 23.11.2016 року /а.с. 59/.

Національною спілкою художників України 29 грудня 2016 року прийнято рішення №4 про припинення (реорганізацію) Підприємства обєднання громадян (релігійної організації, профспілки) «Львівська фабрика скла, кераміки та скульптури» шляхом його перетворення у Товариство з обмеженою відповідальністю «Львівська фабрика скла, кераміки та скульптури» /а.с. 58/.

21 березня 2017 року проведено державну реєстрацію юридичної особи, яка утворилася у результаті перетворення. Керівником Товариство з обмеженою відповідальністю «Львівська фабрика скла, кераміки та скульптури» залишився ОСОБА_9, , засновник Товариства Національна спілка художників України, вказане підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 12.10.2017 року /а.с. 90-97/.

З 10.11.2011 року ТзОВ «Акрополь» здійснює управління нерухоме майно, що знаходиться за адресою: 79014, м. Львів, вул. Мучна, 32.

Таким чином, суд дійшов висновку, що факт поширення неправдивої інформації відповідачем щодо позивача, в даному випадку є доведеним, оскільки судом встановлено, що 21 березня 2017 року відбулась процедура реорганізації - змінено лише організаційно-правову форму «Львівської фабрики скла, кераміки та скульптури». Реорганізації шляхом перетворення передбачає автоматичний перехід майна, прав і обов'язків підприємства, що реорганізується, до підприємства правонаступника. Під час процедури реорганізації засновник ЛФСКС залишається той самий - НСХУ.

Щодо Художньо-виробничого комбінату, що розташований у м. Львові на вул. Козланюка, 17 у статті наведено: «6 червня 2016 року управитель передав майно у приватну власність TзOB «K17»; «К17» було створено також в цей день. Засновником компанії вказано TOB «Укртепло-Львів».

Згідно витягу з протоколу №11 від 17.03.2016 року на засіданні ради Національної спілки художників України ухвалено дозволити створити підприємство, засновником якого буде виступати Національна спілка художників України ТзОВ «К17», за адресою: м. Львів, вул. Козланюка, 17. Зазначено, що статутний капітал товариства сформувати за рахунок нерухомого майна будинку, позначеного в технічній документації Літерою А-3 Львівського художньо-виробничого комбінату, загальною площею 1408,6 кв.м, що знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Козланюка, 17.

Відповідно до протоколу №1/2016 загальних зборів засновників (учасників) Товариства з обмеженою відповідальністю «К17» від 23 травня 2016 року засновано ТзОВ «К17» та сформовано статутний капітал за рахунок Львівського художньо-виробничого комбінату, загальною площею 1408,6 кв.м, що знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Козланюка, 17.

Як вбачається з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №86383869 від 04.05.2017 року Львівський художньо-виробничий комбінат, що розташований за адресою: м. Львів, на вул. Козланюка, 17, переданий на підставі акту прийняття-передачі Національної спілки художників України від 06.06.2016 року у власність Товариства з обмеженою відповідальністю «K17» /а.с. 100-102/.

В подальшому, як зазначає, позивач «Укртепло-Львів» набуло корпоративних прав на ТзОВ «К17», після укладення відповідного договору купівлі-продажу зі Спілкою.

Тобто, ТзОВ «К17» створено Національного спілкою художників України з внеском до статутного капіталу будівлі Львівського художньо-виробничого комбінату, що знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Козланюка, 17. В подальшому вказана будівля передана у приватну власність ТзОВ «К17» не управителем, а Національною спілкою художників України на підставі акту від 06.06.2016 року.

Також у статті «Зовсім нехудожня історія» згадується про приміщення, що розташоване за адресою: м. Львів, вул. Самчука, 26, зокрема: «Приміщення не належать НСХУ. Власниками зазначається «УкрСиббанк» (з 2014 року) та TOB «Адміністратор» (з 2011 року)».

Так, згідно долученої до матеріалів справи представником відповідача інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №86434823 від 04.05.2017 року, нежитлове приміщення у м. Львові на вул. У. Самчука, 26/1 з 29.11.2014 року належить на праві власності ПАТ «УкрСиббанк» /а.с. 98, 99/.

Однак, Національній спілці художників України на підставі свідоцтва про право власності №П-677 від 11.07.2002 року належала Львівська експериментальна кераміко-скульптурна фабрика Художнього фонду УРСР, що розташована за адресою: м. Львів, вул. У.Самчука, 26, а не приміщення на вул. У.Самчука, 26/1.

Як вбачається з витягу про державну реєстрацію прав №29123197 від 24.02.2011 року приміщення за адресою: м. Львів, вул. У.Самчука, 26 набуто ТзОВ «Адміністратор» на підставі договору купівлі-продажу Р. №501 від 18.02.2011 року.

Таким чином, на підстави вказаних вище документів, судом встановлено, що відповідач дійшов хибного висновку, що власником приміщення за адресою: м. Львів, вул. У.Самчука, 26 з 2014 року є «УкрСиббанк», відтак вказана інформація підлягає спростуванню.

В даному випадку позивачем по справі доведено факт поширення відповідачем недостовірних відомостей, натомість відповідачем у справі не доведено відповідність розповсюджених відомостей дійсності.

Разом з тим, розглядаючи позовні вимоги в частині спростування наступної інформації:

- «Варто зауважити, що згідно з Статутом НСХУ, то процедура виключення членів Спілки не передбачає ініціативи центральних органів НСХУ», цитата колишнього голови ЛОО НСХУ ОСОБА_3: «Ініціювати виключення того чи іншого члена спілки мають низові структури, наприклад секція, тоді це рішення затверджує правління і тоді воно скеровується до Києва, де рішення може бути або затверджене, або ні. Неможливо, щоб виключення відбувалось навпаки, щоб таке рішення приймалось у Києві».

- «Комбінат припинив свою діяльність кілька років тому. Зараз ми робимо роботу по перезапуску виробничих процесів, тільки по новим бізнес-моделям. Наша робота спрямована на те, щоб зробити нову інфраструктуру. Ми прийшли до висновку, що будівля як актив для майнового комплексу спілки є зайвою. Тому було запропоновано цей актив продати і кошти, виручені від продажу, скерувати на реконструкцію самої фабрики. Чи було приміщення продано, я не знаю. Я лише готував документи, а рішення приймала спілка. Цей об'єкт було продано» - цитата ОСОБА_6, суд виходить з наступного.

Згідно статті 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Суду слід уважно розрізняти факти та оціночні судження. Наявність фактів можна довести, а правдивість оціночних суджень не можна. Що ж стосується оціночних суджень, цю вимогу неможливо виконати, і вона є порушенням самої свободи поглядів, яка є основною складовою права, гарантованого статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Лінгенс проти Австрії»).

Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки, поширені в засобі масової інформації, принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй частиною першою ст. 277 ЦК та відповідним законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи (ст. 37 Закону України про пресу, ст. 65 Закону України "Про телебачення і радіомовлення" у тому ж засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку.

Якщо суб'єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на відповідача може бути покладено обов'язок відшкодувати моральну шкоду.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлювання оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені, як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно - стилістичних засобів ( вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

В рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лінгенс проти ОСОБА_8» суд розрізняє факти та оціночні судження. Існування фактів можна довести, а правдивість критичного висловлювання не підлягає доведенню. Вимога доводити правдивість критичного висловлювання є неможливою для виконання і порушує свободу на власну точку зору, що є фундаментальною частиною права, захищеного статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Аналіз національного законодавства та ст. 10 Конвенції і практики її застосування свідчать про те, що межі свободи вираження думок залежать від їх змісту та від того, чим займається особа, стосовно якої ці думки висловлені.

Суд враховуючи наведені вище законодавчі положення, вважає, що вказані твердження та цитати є оціночними судженнями. На думку суду, ці судження не принижують гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права жодної особи.

Дані суб'єктивні думки, переконання, не висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, у формі образи чи наклепу, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, не мають конкретного характеру.

Таким чином, оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки, поширені в засобі масової інформації, принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй ч.1 ст.277 ЦК та відповідним законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи (стаття 37 Закону «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні», стаття 65 Закону України «Про телебачення і радіомовлення») у тому ж засобі масової інформації з метою обгрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку.

Відповідно до ч. 2 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до вимог ст.ст. 76, 77 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зважаючи на вищевказані обставини справи, суд дійшов висновку, що позов необхідно задоволити частково.

Як вбачається з матеріалів позовної заяви, позивачем було сплачено судовий збір у сумі 1280,00 грн. /а.с. 22/, а тому вказана сума підлягає стягненню з відповідачів у рівних частках по 640,00 грн. з кожного, відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 32, 34 Конституції України, ст.ст. 94, 277 Цивільного кодексу України, ст.ст. 8-14, 141, 223, 247, 258, 263-265, 280-283, 354 ЦПК України, Законом України «Про інформацію», Постановою Пленуму Верховного Суду України №1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», суд

в и р і ш и в :

позов задоволити частково.

Визнати недостовірною інформацію, опубліковану 15 травня 2017 року на інтернет-сайті «Захід.нет» у статті під назвою «Зовсім нехудожня історія», а саме:

- «Власником майна на Мучній, 32 є TOB «Львівська фабрика скла, кераміки та скульптури». Цікаво, що у 2016 році фабрику з безпосереднього володіння НСХУ передали підприємству об'єднання громадян «Львівська фабрика скла, кераміки та скульптури».

- «Керівником також був ОСОБА_4, а засновником - НСХУ. 21 березня 2017 року об'єднання громадян припинило існування, а майно перейшло у володіння однойменного ТОВ. Згідно з договором довірчого управління компанія «Акрополь» управляє цією нерухомістю з 2011 року».

- «Приміщення не належать НСХУ. Власниками зазначається «УкрСиббанк» (з 2014 року) та TOB «Адміністратор» (з 2011 року)».

-«6 червня 2016 року управитель передав майно у приватну власність TOB «K 17».

- «К 17» було створено також в цей день. Засновником компанії вказано TOB «Укртепло-Львів».

Зобовязати Товариство з обмеженою відповідальністю «Захід.нет» (місцезнаходження за адресою: 79008, м. Львів, пл. Галицька, 15, ) спростувати визнану судом недостовірною інформацію, що була опублікована 15 травня 2017 року на інтернет-сайті «Захід.нет» у статті під назвою «Зовсім нехудожня історія».

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Захід.нет» (місцезнаходження за адресою: 79008, м. Львів, пл. Галицька, 15, ) на користь Львівської обласної організації Національної спілки художників України (місцезнаходження за адресою: 79000, м. Львів, вул. Коперніка, 17, ) 640,00 грн. судового збору.

Стягнути з ОСОБА_2 (місцезнаходження за адресою: 79008, м. Львів, пл. Галицька, 15) на користь Львівської обласної організації Національної спілки художників України (місцезнаходження за адресою: 79000, м. Львів, вул. Коперніка, 17, ) 640,00 грн. судового збору.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Позивачі: Національна спілка художників України, місцезнаходження за адресою: 04053, м. Київ, вул. Артема, 1-5, .

Львівська обласна організація Національної спілки художників України, місцезнаходження за адресою: 79000, м. Львів, вул. Коперніка, 17, .

Відповідачі: Товариство з обмеженою відповідальністю «Захід.нет», місцезнаходження за адресою: 79008, м. Львів, пл. Галицька, 15, .

ОСОБА_2, місцезнаходження за адресою: 79008, м. Львів, пл. Галицька, 15.

Суддя Зубачик Н.Б.