Провадження № 2/161/3075/18
ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

16 жовтня 2018 року місто Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Гриня О.М.,

з участю секретаря судових засідань ОСОБА_1,

прокурора - Клок О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Луцьку цивільну справу за позовом заступника керівника Луцької місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Волинської обласної ради до ОСОБА_2 про відшкодування витрат на лікування особи, яка потерпіла від злочину, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», ст. 56 ЦПК України, заступник керівника Луцької місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Волинської обласної ради звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування витрат на лікування особи, яка потерпіла від злочину.

Свій позов обгрунтовує тим, що в ході опрацювання матеріалів кримінальних проваджень, розглянутих судом, та інформації, наданої медичними закладами міста Луцька, встановлено випадки невідшкодування витрат на лікування осіб, потерпілих від злочинів. Так, Луцьким міськрайонпим судом проводився розгляд кримінального провадження № 0000582 про обвинувачення ОСОБА_2 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України. Вироком суду від 05.09.2016 року ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та встановлено, що внаслідок травм, отриманих під час вчинення ОСОБА_2 злочину, потерпіла ОСОБА_3 знаходилася на стаціонарному лікуванні у Волинській обласній клінічній лікарні, а саме: в нейрохірургічному відділенні з 27.06.2016 по 13.07.2016 року протягом 16 ліжко-днів; в ортопедично-травматологічному відділенні з 13.07.2016 по 25.07.2016 року протягом 12 ліжко-днів; в нейрохірургічному відділенні з 03.1 1.2016 по 18.11.2016 року протягом 15 ліжко-днів. Сумарно на лікування потерпілої від злочину ОСОБА_3 лікувальним закладом було витрачено кошти у сумі 13 864,30 грн., що підтверджується відповідною довідкою. Вказані кошти відповідачем відшкодовано не було.

З огляду на вищевикладене, позивач просить стягнути з ОСОБА_2В на користь місцевого бюджету обласного витрати на лікування потерпілої від злочину ОСОБА_3 в сумі 13 864,30 грн.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 липня 2018 року дана справа призначена до розгляду за правилами спрошеного позовного провадження.

Відповідач правом подачі відзиву на позовну заяву не скористався.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримала у повному обсязі з підставв у ньому наведених, та просила його задовольнити.

Відповідач та його представник в судове засідання не зявились, хоча належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи. Будь-яких заяв, клопотань про розгляд справи без їх участі на адресу суду не надходило.

Зі згоди сторони позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.280 ЦПК України.

Суд, перевіривши матеріали справи, вивчивши докази в їх сукупності, дійшов висновку про те, що позовна заява підставна та підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 2 ст. 1191 ЦК України держава, ОСОБА_4 Крим, територіальні громади, юридичні особи мають право зворотної вимоги до винної фізичної особи у розмірі коштів, витрачених на лікування особи.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 1206 ЦК України особа, яка вчинила злочин, зобовязана відшкодувати витрати закладові охорони здоровя на лікування потерпілого від цього злочину, якщо лікування проводилося закладом охорони здоров'я, що є у державній власності, у власності Автономної ОСОБА_4 Крим або територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету.

Згідно п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 07.07.1995 року «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат» (далі - постанова Пленуму ВСУ №11 від 07.07.1995 року) питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з «Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров'я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №545 від 16.07.1993 (далі - Порядок).

Відповідно до п. 1, 2 Порядку та ст.1206 ЦК України кошти, витрачені закладом охорони здоровя на стаціонарне лікування особи потерпілої від злочину, за винятком випадку завдання такої шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або в стані сильного душевного хвилювання, що раптово виникло внаслідок протизаконного насильства чи тяжкої образи з боку потерпілого, підлягають відшкодуванню особою, яка вчинила злочин, у розмірі фактичних витрат; сума коштів, яка підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоровя, в якому перебував на лікуванні потерпілий, виходячи з кількості ліжко-днів, проведених ним в стаціонарі та вартості витрат на його лікування в день. Кількість ліжко-днів визначається на підставі медичної картки стаціонарного хворого або інших документів, які підтверджують дати госпіталізації та виписки хворого із стаціонару лікувального закладу.

Визначення суми витрат на лікування потерпілого за один ліжко-день провадиться виходячи з фактичної кількості ліжко-днів і загальної суми фактичних витрат за місяць (в якому проводилось лікування) на утримання лікувального закладу, за винятком витрат на капітальні вкладення, капітальний ремонт і придбання інвентарю та обладнання.

Пунктом 3 Порядку передбачено, що визначена сума коштів на лікування потерпілого стягується судом з обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, при ухваленні вироку за позовом закладу охорони здоровя або прокурора.

Згідно п. 4 Порядку передбачено, що стягнені в установленому порядку кошти залежно від джерела фінансування закладу охорони здоровя, у якому перебував на стаціонарному лікуванні потерпілий, зараховуються до відповідного державного бюджету (місцевого чи регіонального самоврядування), або на користь юридичної особи (відомства), якій належить заклад охорони здоровя.

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обовязковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Відповідно до п. 7 постанова Пленуму ВСУ №11 від 07.07.1995 року, розглядаючи позов, який випливає з кримінальної справи, суд не вправі обговорювати вину відповідача, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування.

З матеріалів справи вбачається, що вироком Луцького міськрайонного суду від 05.09.016 року, який набрав законної сили, ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України (а.с. 5-6).

В п. 3 постанова Пленуму ВСУ №11 від 07.07.1995 року зазначено, що обґрунтованість перебування потерпілого від злочину на стаціонарному лікуванні визначається на підставі даних лікувального закладу, де він перебував на лікуванні. До справи має бути приєднана довідка - розрахунок бухгалтерії цього закладу із записом про вартість одного ліжко-дня та загальну суму фактичних витрат на лікування потерпілого. Витрачені на стаціонарне лікування кошти підлягають відшкодуванню у повному обсязі і зараховуються до відповідного державного бюджету залежно від джерел фінансування закладу охорони здоров'я або на рахунок юридичної особи, якій належить останній.

Відповідно до відповіді на запит позивача, наданої Волинською обласною клінічною лікарнею від 29.06.2018 року № 1178/2-10.18, потерпіла від злочину ОСОБА_3, знаходилася на стаціонарному лікуванні закладу в нейрохірургічному відділенні з 27.06.2016 по 13.07.2016 року протягом 16 ліжко-днів, в ортопедично-травматологічному відділенні з 13.07.2016 по 25.07.2016 року протягом 12 ліжко-днів, в нейрохірургічному відділенні з 03.11.2016 по 18.11.2016 року протягом 15 ліжко-днів. Загальна сума розміру витрат на лікування становить 13 864, 30 грн. (а.с.4).

Враховуючи вищенаведене, факти викладені прокурором у позовній заяві вважаються судом доведеними, оскільки є достовірними, обґрунтованими та підтвердженими письмовими доказами, у звязку з чим позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Докази, що спростовують висновки суду, станом на час розгляду справи відсутні.

Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Приймаючи до уваги вимоги ч. 6 ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у сумі 704 гривні 80 копійок.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 77, 81, 141, ч. 9, 10 ст. 158, 263, 264, 265 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 (вул. Весела, 25, с. Гаразджа, Луцький район, Волинська область) на користь місцевого бюджету обласного р/р 3001 в ГУК у Волинській області/Волинська область/24060300, МФО 899998, ЄДРПОУ 3800371 витрати на лікування потерпілої від злочину ОСОБА_5 в сумі 13 864, 30 грн. (тринадцять тисяч вісімсот шістдесят чотири гривні тридцять копійок).

Стягнути з ОСОБА_2 (вул. Весела, 25, с. Гаразджа, Луцький район, Волинська область) на користь держави судовий збір в сумі 704 (сімсот чотири) гривні 80 копійок.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня вручення рішення.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Волинської області шляхом подання апеляційної скарги через Луцький міськрайонний суд Волинської області протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи,якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області ОСОБА_6