Справа № 694/1376/17
провадження 2/694/132/18
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А І Н И
11.10.2018 року м. Звенигородка
Звенигородський районний суд Черкаської області в складі:
головуючого судді Сакун Д. І.
за участю секретарів судового засідання Матвієнко А. А., Некречої Н. Я.
представників позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2
представника відповідача ОСОБА_4
розглянувши за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в м. Звенигородка цивільну справу за позовом ОСОБА_5, в інтересах якої діє ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої протиправними діями,
ОСОБА_5, в інтересах якої діє ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої протиправними діями.
Позовні вимоги мотивовані тим, що позивачка є власницею будинковолодіння №161 по вул.. Жовтневій в с. Юрківка Звенигородського району Черкаської області та земельної ділянки, на якій він розташований, загальною площею 0,41 га.
Відповідач по справі є власником сусіднього домоволодіння і між ними вже тривалий час існують неприязні відносини.
Також позивачка вважає, що протиправними діями відповідача їй заподіяно моральну шкоду, яку вона оцінює в сумі 5000грн.
Ухвалою суду від 28.02.2018 року позов ОСОБА_5 прийнято до провадження суддею Сакун Д. І., вирішено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження.
15.03.2018р. підготовче засідання було відкладено у звязку з неявкою позивача та її представника та відсутністю відомостей про вручення йому їм повідомлення про дату, час і місце підготовчого засідання.
Ухвалою суду від 28.03.2018 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні з повідомленням учасників справи, викликано свідків
У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 позовні вимоги підтримав з підстав наведених у позові, просив їх задоволити. Надав пояснення аналогічні викладеним у позові.
Відповідач і його представник у судовому засіданні проти задоволення позову заперечували, пояснили, що між позивачем та відповідачкою існує тривалий спір за межі земельної ділянки. Відповідач вказав, що вказані дерева належали йому і саме родина позивачки їх порізала. Вважає, що жодної шкоди позивачці не завдавав, а розрахунки шкоди зроблені не вірно. Представник відповідача крім того вказав, що позивачкою не доведено, що саме відповідачем були спиляні дерева і що відповідача при складанні відповідних актів не запрошували.
Заслухавши вступне слово учасників справи, покази свідків, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.
За правилами статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обовязків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.
Водночас, відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Статтею 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
За змістом ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» №14 від 18 грудня 2009 року передбачено, що рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У зв'язку з цим суди повинні неухильно додержувати вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі (частина перша статті 263 ЦПК).
Відповідно до положень ч. 1, п.п. 1, 3, 7, 10 ч. 2ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; припинення дії, яка порушує право; припинення правовідношення. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.
Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має права на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно п.3 ч.1 ст.11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, завдання майнової (матеріальної) шкоди іншій особі.
Судом встановлено, що ОСОБА_5 є власницею будинковолодіння №161 по вул.. Жовтневій в с. Юрківка Звенигородського району Черкаської області на підставі договору дарування від 09.09.2010р. (а.с.57).
Також ОСОБА_5 є власницею земельної ділянки, загальною площею 0,41га, розташованої по вул.. Жовтневій, №161 в с. Юрківка Звенигородського району Черкаської області на підставі договору дарування від 09.09.2010р. (а.с.60) на яку видано державний акт на право власності на земельну ділянку (а.с. 61).
Відповідно до акту обстеження будинковолодіння та земельної ділянки ОСОБА_5 від 13.08.2017р., складеного комісією та затверджено сільським головою с. Юрківка «..в результаті обстеження встановлено, що в межах земельної ділянки ОСОБА_5 пошкоджено, підрізано та підрубано ряд фруктових сортових дерев. Зрізано родючий горіх діаметром 70-80см... Зі слів проживаючої у будинку сімї ОСОБА_1 їм постійно наносив збитки та погрожував зчинити самосуд їх сусід ОСОБА_3 Л…» (а.с. 67)
Відповідно до акту обстеження будинковолодіння та земельної ділянки ОСОБА_5 від 15.08.2017р., складеного комісією та затверджено сільським головою с. Юрківка «..в результаті обстеження встановлено, що в межах земельної ділянки ОСОБА_5 зрізано другий горіх, пошкоджено ряд фруктових дерев….сімя ОСОБА_1 просила захисту від гр.. ОСОБА_3 Л…» (а.с. 68)
Відповідно до акту обстеження будинковолодіння та земельної ділянки ОСОБА_5 від 17.08.2017р., складеного комісією та затверджено сільським головою с. Юрківка «..в результаті обстеження встановлено, що в межах земельної ділянки ОСОБА_5 пошкоджені дерева….» (а.с. 69)
Відповідно до акту обстеження будинковолодіння та земельної ділянки ОСОБА_5 від 03.10.2017р., складеного комісією та затверджено сільським головою с. Юрківка «..в результаті обстеження встановлено, що в межах земельної ділянки ОСОБА_5 пошкоджені дерева….» (а.с. 98)
Відповідно до положень статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Частина друга статті 1166 ЦК встановлює презумпцію вини завдавача шкоди, тобто особа, яка завдала шкоду, буде вважатися винною, якщо вона сама не доведе відсутність своєї вини.
Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобовязаннях передбачає презумпцію вини; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.
Відповідно до пункту 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992 «Про практику розгляду судами цивільних справ позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний звязок та є вина зазначеної особи.
При вирішенні спору про відшкодування шкоди обовязковому зясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного звязку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.
З системного аналізу норм чинного цивільного законодавства України вбачається, що цивільне законодавство в деліктних зобовязаннях передбачає презумпцію вини; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.
З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу саме на відповідача покладено обовязок спростування презумпції вини шляхом доведення відсутності його вини у завданні шкоди позивачу.
Частиною 3 статті 386 Цивільного кодексу України передбачено, що власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.
З наведеного вбачається, що обовязок доказування розподіляється згідно із перерахованими нормами таким чином: позивач доказує наявність шкоди та її розмір, а відповідач, у свою чергу, відсутність його вини в заподіянні шкоди.
В судовому засіданні відповідач ОСОБА_3 наполягав на тому, що в час коли були зрубані дерева позивачки він знаходився вдома після прийому інсуліну і оскільки їсти у нього було нічого йому стало зле і дружина відвезла його до м. Ватутіне. Вказав, що він не міг зрізати вказані дерева, оскільки в той день була неділя, і він, як віруюча людина, не міг працювати.
Разом з тим суд критично ставиться до вказаних тверджень відповідача, оскільки вони не підтверджені жодними доказами, та більш того спростовуються численними показами свідків, наданими в судовому засіданні.
Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_6 пояснила, що вона є сусідкою відповідача, двір якого знаходиться між її подвірям та подвірям позивачки. Свідок вказала, що 13.08.2017р. близько сьомої години ранку вона вийшла на своє подвіря і почула як працює бензопила. Потім вона побачила, що це ОСОБА_3 пиляє горіх на городі позивачки. Після того як дерево впало, відповідач пішов з бензопилою до другого горіха, а вона пішла телефонувати матері позивачки щоб повідомити про це. У тому, що це був саме ОСОБА_3 свідок впевнена, оскільки відстань між ними була близько 50 метрів і інші чоловіки у домоволодінні відповідача не проживають. Пізніше приїхала поліція, проте відповідача вже не було, а дерева були зпиляні.
Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 пояснила, що вона є сільським головою с. Юрківка. Між родинами позивачки та відповідача існує давній конфлікт, який виник внаслідок спору за межі земельних ділянок. Родина ОСОБА_3 спочатку отруїла собаку позивачки, потім била шифер, потім пиляла дерева. З ними проводилися неодноразові бесіди, проте результату не дали. 13.08.2017р. їй зателефонувала матір позивачки та повідомила, що ОСОБА_3 пиляє дерева на її городі, про що вона довідалася з телефонного дзвінка ОСОБА_6, оскільки її на той час вдома не було. Коли ОСОБА_7 приїхала до домоволодіння позивачки, то там вже нікого не було, а один горіх був спиляний. Вона запитала у відповідача навіщо він це зробив, на що він відповів, що ці дерева йому заважали, тим самим підтвердивши, що саме він їх спиляв. Після чого вона особисто викликала поліцію. Пояснила, що по межі позивачки і відповідача натягнута проволока, яку можна легко переступити. Крім того до ділянки позивачки можна підійти зі сторони річки, оскільки там відсутня огорожа.
Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_8, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 пояснили, що вони також були присутні при складанні актів, щодо спиляних дерев, проте хто саме це зробив вони не бачили. До висновку що це зробив відповідач вони прийшли внаслідок існування між ним та сімєю позивачки тривалого конфлікту та внаслідок його слів, що вказані горіхи йому заважали. Крім того свідки пояснили що між земельними ділянками позивачки та відповідача паркани та будь-які перешкоди відсутні і що до вказаних земельних ділянок міг підійти будь-хто в т.ч. зі сторони річки.
Відтак чуд вважає, доведеним факт спричинення шкоди позивачці відповідачем, яка полягала у спилянні горіха 13.08.2017р., оскільки вказаний факт підтверджено показами свідка ОСОБА_6 та не спростовано відповідачем. При цьому, як було встановлено у судовому засіданні з пояснень представника позивачки та з пояснень відповідача і підтверджено матеріалами справи, в той день було спиляно один горіх більшого діаметру, який ріс ближче до двору позивачки.
Позивач не довів суду належними та допустити доказами нанесення матеріальної шкоди, яка полягала у пошкодженні всіх інших дерев (окрім горіха) саме відповідачем, того що між діями відповідача та спричиненою шкодою є взаємозвязок.
Так свідок ОСОБА_6 бачила лише як відповідач зрізав найбільший горіх, стосовно інших дерев нічого пояснити не змогла. До показів інших свідків суд ставиться критично, оскільки вони не несуть в собі інформації щодо предмету доказування у даній справі. Так дані свідки особисто не бачили взагалі хто пошкоджував дерева, а роблять свої висновки виключно з неприязних відносин, які склалися між сторонами та висловів відповідача.
Надані позивачем акти обстеження будинковолодіння та земельної ділянки ОСОБА_5 від 13.08.2017р., 15.08.2017р., 17.08.2017р. та від 03.10.2017р. складені комісією та затверджено сільським головою с. Юрківка також не є належними доказами спричинення шкоди саме відповідачем, оскільки вони лише констатують обсяг пошкоджень і містять посилання на неприязні відносини сторін.
З огляду принципу диспозитивності, встановлений ст. 13 ЦПК України, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, і не може з власної ініціативи здійснювати пошук та збирати докази.
Згідно зі ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України висновки суду не можуть ґрунтуватися на припущеннях, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Норми ст. ст. 76, 78 ЦПК України, передбачають, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. При цьому обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть бути підтверджені іншими засобами доказування.
Ч. 6 ст. 81 ЦПК України визначено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Отже, в даному випадку відсутні всі необхідні елементи складу цивільного правопорушення, що свідчить про можливість настання цивільно-правової відповідальність відповідача у справі, а тому матеріальна шкода, заподіяна майну позивача (пошкодженням всіх інших дерев окрім горіха), не підлягає відшкодуванню з відповідача.
Вирішуючи питання про стягнення з відповідача моральної шкоди суд виходить з наступного.
Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування.
Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
У Постанові Пленуму ВСУ № 4 від 31.03.1995 "Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрату немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Виходячи з цього визначення, моральна шкода - це шкода немайнового характеру, тобто не виражена у грошовій формі.
Позивачка посилається на норми ЦК України, якими гарантується право на відшкодування моральної шкоди, зазначивши, в чому саме полягає моральна шкода та надавши відповідні обґрунтування щодо страждань, яких вона зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою відповідача, вказуючи суму моральної шкоди у розмірі 5000,00 грн., яку, на думку позивачки, відповідач повинен їй виплатити.
Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» зобов'язано суди застосовувати при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерела права.
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, деякі форми нематеріальної шкоди, включаючи моральні страждання, за самою їхньою природою не завжди можна підтвердити конкретними доказами (рішення у справі «Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі проти Сполученого Королівства» (Abdulaziz, CabalesandBalkandaliv. theUnitedKingdom) від 28 травня 1985 року, серія А, № 94, п.96), але це не заважає суду присуджувати грошову компенсацію, якщо у нього є розумні підстави вважати, що заявник зазнав моральної травми, яка потребує такого відшкодування.
Судом безумовно приймається до уваги те, що дерево, зрубане відповідачем було для неї цінне як спадок від дідуся та бабусі, так як посаджене саме ними. Також судом враховується зухвала поведінка відповідача та небажання улагоджувати виниклий конфлікт мирним шляхом, що призвело до душевних страждань позивачки, яка вимушена жити з таким емоційним навантаженням, у стані постійної конфліктної ситуації з сусідом, страждаючи, що не має можливості виправити те, що сталося. Крім того, позивачка вимушена була звертатися як до сільської ради, так і до поліції і інших органів, постійно згадуючи про дану ситуацію та витрачаючи свій час.
У даному конкретному випадку факт заподіяння моральної шкоди позивачці є безсумнівним, його наслідки у вигляді душевних страждань позивачки залежать від її особливостей емоційно-розумового сприйняття вказаної події внаслідок дій відповідача..
При визначенні розумності та справедливості розміру моральної шкоди у даному конкретному випадку суд виходить також з характеру вчинених відповідачем дій, невизнання ним своєї вини, його поведінки після спричинення зазначеної шкоди та під час судового розгляду справи, та до теперішнього часу, його ставлення до вчиненого.
Тому суд вважає, що всі ці події, які відбулись, та саме розгляд даної справи, є безумовно психотравмуючими для позивачки, що вони її дійсно шокували, обурили та спричинили їй значних душевних страждань.
За таких обставин суд вважає, що, враховуючи об'єм, характер, ступінь, глибину, інтенсивність і тривалість моральних, душевних страждань, яких зазнала позивачка, грошове відшкодування моральної шкоди у розмірі 3000,00 грн. відповідає вимогам розумності і справедливості і не може вважатися явно завищеним або надмірним.
Суд вважає, що розмір відшкодування моральної шкоди у даному випадку цілком адекватний завданій моральній шкоді, оскільки точних критеріїв грошового вираження душевного болю, спокою, честі, гідності цієї особистості не існує.
Стосовно судових витрат суд виходить з наступного.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 2240грн. Враховуючи, що позовні вимоги задовольняються частково, то до стягнення з відповідача підлягає сума 390 (триста девяносто) грн. 43 коп.
Стосовно витрат на виготовлення фотографій, то вказані витрати не належать до витрат, повязаних з розглядом справи, відтак відшкодуванню не підлягають.
Керуючись ст. 3, 4, 10, 12, 13, 17, 18, 76-81, 133, 141, 258-259, 263-265, 352, 354-355 ЦПК України суд,
позовні вимоги ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої протиправними діями задоволити частково.
Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1, вул. Будівельна, 10/2 м. Ватутіне, Черкаської області ІПН НОМЕР_1) на користь ОСОБА_5 (ІНФОРМАЦІЯ_2, АДРЕСА_1, ІПН НОМЕР_2) понесені нею витрати повязані зі сплатою судового збору в сумі 390 (триста девяносто) грн. 43 коп. та витрати за надання правничої допомоги в сумі 1815(одна тисяча вісімсот пятнадцять) грн. 16коп.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

У відповідності до п.п. 15.5, п. 15 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України в редакції, яка набрала чинності з 15.12.2017, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається до Апеляційного суду Черкаської області через Звенигородський районний суд Черкаської ї області.

Повний текст рішення виготовлений 16.10.2018 року.

Суддя Сакун Д. І.