Провадження № 2/127/6595/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 вересня 2018 року Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Луценко Л.В.,

при секретарі судового засідання Помазанові М.О.,

за участю: представника позивача адвоката ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

третьої особи ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 міської ради, за участю третіх осіб без самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_3, ОСОБА_6 про визнання права власності,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_5 міської ради, за участю третіх осіб без самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_3, ОСОБА_6 про визнання права власності, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що у 1993 році для будівництва багатоквартирного будинку №146 по вул. Пирогова у м. Вінниці було створено житлово-будівельний кооператив «Подолянка».

Позивач, будучи робітником заводу «Маяк», став членом зазначеного кооперативу, отримавши право на отримання квартири в новозбудованому будинку після закінчення його будівництва в разі сплати пайових внесків за погоджену квартиру, а саме двокімнатну квартиру №43 на другому поверсі, житловою площею 29,3 кв.м., загальною площею 49,2 кв.м.

Впродовж 1993-1998 років позивачем щомісячно сплачувались пайові внески за квартиру, що підтверджується відповідними квитанціями.

В подальшому, 09.02.1998 року позивачу як члену ЖБК «Подолянка» було видано ордер на жиле приміщення у будинку житлово-будівельного кооперативу №506, згідно якого позивач та члени його сімї дружина ОСОБА_3, донька ОСОБА_6, всього в складі 3 чоловік, отримали право на заселення жилого приміщення, житловою площею 29,3 кв.м., в кількості 2 кімнат у квартирі за адресою: вул. Пирогова, 146/43, м. Вінниця. Вказаний ордер був виданий на підставі рішення загальних зборів членів ЖБК «Подолянка» від 18.12.1997 року, затвердженого рішенням виконавчого комітету ОСОБА_5 міської ОСОБА_3 народних депутатів від 25.12.1997 року №1381.

Після отримання ордеру в ЖБК «Подолянка» позивач був впевнений в тому, що квартира перейшла йому у власність, оскільки до заселення в квартиру позивач повністю сплатив пайові внески. Разом з тим, у 2016 році позивачу стало відомо, що його право власності на вищезазначену квартиру підлягає обовязковій державній реєстрації.

Проте, як зясувалось ЖБК «Подолянка» давно припинив своє існування, при цьому в архіві ОСОБА_5 міської ради документи, що стосувались діяльності кооперативу відсутні, а тому позивач позбавлений можливості отримати довідку про те, що він являвся членом ЖБК «Подолянка» та повністю розрахувався по пайовому внеску за квартиру.

А тому, вищевикладені обставини стали підставою для звернення позивача до суду з даним позовом, в якому просив визнати за ним право власності на квартиру АДРЕСА_1.

В судовому засіданні представник позивача адвокат ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд останні задовольнити з підстав, зазначених у позові (а.с.48-52).

В судовому засіданні представник відповідача за довіреністю ОСОБА_2 позовні вимоги не визнав та просив в задоволенні останніх відмовити у звязку з безпідставністю, своїм правом на подання відзиву на позов не скористався.

В судовому засіданні третя особа без самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_3 не заперечила проти задоволення позовних вимог позивача, своїм правом на подання письмових пояснень щодо позову не скористалась.

Третя особа без самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_6 до судового засідання не зявилась, однак від останньої в матеріалах справи міститься заява про розгляд справи за її відсутності, не заперечує проти задоволення позовних вимог позивача (а.с.147). Своїм правом на подання письмових пояснень щодо позову не скористалась.

Згідно ч.3 ст.211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Заслухавши пояснення сторін, показання свідка, всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Так, в судовому засіданні достовірно встановлено, що 09.02.1998 року позивачу як члену ЖБК «Подолянка» було видано ордер на жиле приміщення у будинку житлово-будівельного кооперативу №506, згідно якого позивач та члени його сімї дружина ОСОБА_3, донька ОСОБА_6, всього в складі 3 чоловік, отримали право на заселення жилого приміщення, житловою площею 29,3 кв.м., в кількості 2 кімнат у квартирі за адресою: вул. Пирогова, 146/43, м. Вінниця. Вказаний ордер був виданий на підставі рішення загальних зборів членів ЖБК «Подолянка» від 18.12.1997 року, затвердженого рішенням виконавчого комітету ОСОБА_5 міської ОСОБА_3 народних депутатів від 25.12.1997 року №1381 (а.с.8, 12-13).

Отриманню вищезазначеного ордера передувало прийняття позивача до членів житлово-будівельного кооперативу «Подолянка» у 1993 році та сплата позивачем впродовж 1993-1997 років коштів на формування паєнагромадження (пайових внесків), що достеменно підтверджується відповідними квитанціями, які були оглянуті судом в процесі судового розгляду та копії яких містяться в матеріалах справи (а.с.19-32).

Суд звертає увагу, що на кожній квитанції є читабельний відтиск печатки Госпрозрахункового відділу по житловим кооперативам при ОСОБА_5 міській ОСОБА_3 народних депутатів, зазначено цільове призначення платежу сплата пайового внеску та 1% за користування кредитом.

Разом з тим, згідно архівної довідки Департаменту міського господарства від 23.08.2017 року №П-18-68048/1-18 вбачається, що, дійсно, згідно з архівними документами по житлово-будівельному кооперативу «Подолянка» рішенням виконкому ОСОБА_5 міської ОСОБА_3 народних депутатів від 25.12.1997 року №1381 затверджений список громадян на заселення кооперативного житлового будинку на 113 квартир по вул. Пирогова, 146, в тому числі надана двокімнатна квартира №43, житловою площею 29,3 кв.м., загальною площею 49,2 кв.м., на 2-му поверсі регуліровщику р/а заводу «Маяк» ОСОБА_4 на склад сімї 3 особи, в тому числі він, дружина ОСОБА_3, дочка ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1. Проте, в архівних документах по ЖБК «Подолянка» загальна вартість квартири №43, сума кредиту та сума обовязкового пайового внеску,10% від вартості квартири, не зазначені, фактично дані документи втрачені. Але ОСОБА_4 як член ЖБК «Подолянка» був зобовязаний сплатити пайовий внесок 10% від вартості двохкімнатної квартири АДРЕСА_2 в повному обсязі до початку будівництва даного кооперативного будинку, тобто до 01.02.1993 року. В разі несплати пайового внеску член ЖБК «Подолянка» підлягав виключенню з кооперативу без попередження відповідно до п.50 статуту ЖБК «Подолянка». Для вирішення питання щодо отримання довідки про сплату пайових внесків по квартирі АДРЕСА_1 позивачу рекомендовано звернутись в ЖЕК м. Вінниці за місцем проживання (а.с.11).

В той час, як згідно довідки МКП «ЖЕК №7» від 11.10.2017 року №П-758 встановлено, що ДБК «Подолянка» по житловому будинку №146 по вул. Пирогова в м. Вінниці до МКП «ЖЕК №7» відомості щодо пайових внесків членів кооперативу не передавав (а.с.15).

На даний час будинок №146 по вул. Пирогова у м. Вінниці знаходиться на балансі та обслуговуванні ОСББ «Апекс», яке створено 03.07.2015 року, згідно довідки Департаменту житлового господарства ОСОБА_5 міської ради від 30.08.2017 року №П-01-69608/01-20 (а.с.16).

Відповідно до довідки ОСББ «Апекс» вих.№9 від 10.05.2017 року ОСОБА_4 не має заборгованості по виплаті пайових внесків за адресою: вул. Пирогова, 146/43, м. Вінниця (а.с.193).

На запит суду від 01.01.2018 року Департаментом правової політики та якості ОСОБА_5 міської ради за вх.№11077 від 08.02.2018 року повідомлено наступне. Згідно п.23 статуту ЖБК «Подолянка» для всіх членів ЖБК встановлений пайовий внесок у розмірі 10% від кошторисної вартості квартири, який член ЖБК повинен сплачувати в зазначені терміни, в разі несплати без поважних причин підлягає виключенню з кооперативу (п.50/7 статуту).

У звязку з прийняттям Верховною Радою України постанови від 30.03.1994 року №58 (808) «О мерах по привлечению дополнительных средств на жилищное строительство и создание рынка жилья» постанова Кабінету Міністрів України від 20.10.1992 року №593 «О дальнейшем развитии жилищно-строительной кооперации» в частині надання житлово-будівельним кооперативам 3% пільгового кредиту в розмірі 90% вартості будівництва житлового будинку на строк 30 років з щорічним погашенням кредиту рівними частками не виконується, а відтак будівництво кооперативного будинку здійснювалось виключно за рахунок власних коштів членів ЖБК, шляхом сплати пайових внесків та внесків за виконання робіт по будівництву будинку, погашення короткострокового кредиту і процентів за кредитом.

Головою ЖБК «Подолянка», працівниками госпрозрахункового відділу по житлово-будівельним кооперативам міськвиконкому на загальних зборах членів ЖБК «Подолянка» доводилась до відома нова кошторисна вартість будівництва 113 квартирного житлового будинку по вул. Пирогова, 146, яка складалась з суми госкапвкладень і пайових внесків членів ЖБК, зазначались терміни сплати внесків, злісних неплатників виключали з кооперативу (а.с.108).

Таким чином, вищезазначена інформація підтверджує факт повної сплати пайових внесків позивачем, оскільки останній 09.02.1998 року отримав ордер на вселення у спірну квартиру, в той час як згідно статуту ЖБК «Подолянка» вселення члена ЖБК у квартиру відбувалось виключно після повної виплати пайового внеску, що також знайшло своє відображення у протоколі загальних зборів кооперативу «Подолянка», зі змісту якого вбачається, що заборгованість по сплаті пайових внесків за квартири членами ЖБК повинна бути погашена до 31.12.1997 року, вселення в будинок не відбудеться в разі відсутності повної оплати пайових внесків, а будинок є досі не заселений через боржників (а.с.178).

Згідно довідки Департаменту правової політики та якості ОСОБА_5 міської ради за вх.№11077 від 08.02.2018 року також вбачається, що Департамент міського господарства ОСОБА_5 міської ради не володіє відомостями про сплату пайового внеску та сплату внесків за виконання робіт по будівництву будинку №146 по вул. Пирогова у м. Вінниці, погашення суми короткострокового кредиту, сплати процентів за кредитом, так як члену ЖБК «Подолянка» ОСОБА_4 при сплаті коштів в касу госпрозрахункового відділу по житлово-будівельним кооперативам міськвиконкому надавались квитанції із зазначенням внесених сум, які він повинен зберігати постійно, так як згідно чинного законодавства термін зберігання первинних бухгалтерських документів становить 3 роки. Згідно рішення виконкому ОСОБА_5 міської ОСОБА_3 народних депутатів від 25.12.1997 року №1381 ОСОБА_4 внесений в список членів ЖБК «Подолянка», як такий, що не розрахувався за вказану квартиру (а.с.108).

Так, дійсно, в матеріалах справи міститься додаток до рішення виконкому ОСОБА_5 міської ОСОБА_3 народних депутатів від 25.12.1997 року №1381 «Про надання квартир для заселення 113 квартирного будинку по вул. Пирогова, 146», згідно якого вбачається, що позивач включений до списку членів ЖБК «Подолянка», які не розрахувались за квартиру станом на 19.12.1997 року (а.с.131-132, 135).

В той час, як згідно листа виконавчого комітету ОСОБА_5 міської ради від 10.05.2018 року №01-00-011-20681 до архіву відділу міської ради первинні документи ЖБК «Подолянка» на зберігання не передавалися, тому надати відомості про формування списків боржників ЖБК «Подолянка» не має можливості. Згідно протоколу загальних зборів членів ЖБК «Подолянка» від 25.12.1997 року встановлений остаточний термін сплати пайових внесків, заборгованості по кредиту, повного розрахунку за охорону і опалення до 31.12.1997 року. Що ж стосується питання чи є ОСОБА_4 в списках боржників станом на день видачі ордеру на дану квартиру, то виконавчий комітет ОСОБА_5 міської ради не володіє зазначеною інформацією. Крім того, в архівному відділі міської ради рішення від 07.08.1997 року про остаточне визначення вартості будівництва будинку відсутнє (а.с.177).

Також, відповідно до листа виконавчого комітету ОСОБА_5 міської ради від 18.04.2018 року №01-00-011-17262 у виконавчому комітеті міської ради відсутні відомості щодо будь-яких рішень щодо надання права на заселення ОСОБА_4 в дану квартиру при наявності заборгованості по пайовим внескам (а.с.179).

Разом з тим, суд звертає увагу, що повний розрахунок по сплаті пайових внесків позивачем було проведено 24.12.1997 року, що підтверджується відповідною квитанцією, згідно якої позивач сплатив 925 грн., що еквівалентно 490 дол. США (а.с.29). А тому, навіть якщо брати до уваги факт внесення позивача у список боржників, які мали заборгованість по сплаті пайових внесків станом на 19.12.1997 року (додаток до рішення виконкому ОСОБА_5 міської ОСОБА_3 народних депутатів від 25.12.1997 року №1381), то є всі достатні підстави вважати, що 24.12.1997 року позивач повністю погасив існуючу заборгованість по пайових внесках, що підтверджується квитанцією від цього ж числа, і, як наслідок, 09.02.1998 року отримав ордер на вселення в квартиру АДРЕСА_3.

З огляду на відсутність в архівах відповідача інформації про вартість спірної квартири станом на 1997 рік (рік закінчення будівництва), ненадання Департаментом житлового будівництва ОСОБА_5 міської ради на неодноразові запити суду проектно-кошторисної вартості будинку станом на початок та кінець будівництва, на замовлення позивача 26.02.2018 року ТОВ «Подільський експертний центр» провів оціночне дослідження, відповідно до якого вбачається, що станом на січень 1993 року вартість аналогічної квартири у будинку №146 по вул. Пирогова у м. Вінниці складає 5 181 610 карбованців, що еквівалентно 8 077 дол. США (а.с.185-189).

Вартість квартири на початок будівництва, тобто станом на 1993 рік, визначається з розміру першого внеску, який складав 10% від загальної суми пайового внеску за квартиру. Так, згідно квитанції від 05.01.1993 року позивачем було сплачено перший внесок в сумі 195 764,96 карб. (а.с.19). Отже, загальна вартість квартири станом на 1993 рік складала 1 957 649,60 карбованців, що було еквівалентно 3 051 дол. США, виходячи з курсу дол. США до гривні на дату оплати внеску 641,5.

Суд звертає увагу, що матеріали справи містять квитанції про сплату позивачем пайових внесків за період з 1993 року по 1997 рік. Дані квитанції з метою визначення загальної суми сплачених пайових внесків стороною позивача були сформовані у зведену таблицю, де кожна сума також відображена в еквіваленті до долара США на дату сплати внесків, що зумовлено інфляцією карбованця у цей період. З таблиці вбачається, що позивачем загалом було сплачено 14 002 дол. США у формування паєнагромадження з урахуванням сплати відсотків по кредиту (а.с.180-181,182-184).

Таким чином, сплачені позивачем пайові внески у розмірі 14 002,00 дол. США за 1993-1997 роки вочевидь значно перевищують вартість спірної квартири станом на 1997 рік, що безумовно підтверджує факт повної сплати позивачем пайових внесків за квартиру на момент вселення у останню.

Окрім того, під час судового розгляду в якості свідка була допитана колишній член ревізійної комісії ЖБК «Подолянка» ОСОБА_8, яка суду показала, що всі розрахунки по пайових внесках члени ЖБК «Подолянка» здійснювали через госпрозрахунковий відділ при ОСОБА_5 міській раді. Будівництво кооперативного будинку впродовж 1993-1997 років здійснювалось виключно за рахунок щомісячних внесків членів кооперативу без залучення кредитних коштів. Будинок після закінчення будівництва у кінці 1997 року не заселявся до проведення повного розрахунку членами ЖБК по пайових внесках. Ордери на заселення квартир видавались виключно після повної сплати пайового внеску за квартиру. Відповідачем ще у 90-х роках було розформовано Госпрозрахунковий відділ при ОСОБА_5 міській раді, який здійснював видачу довідок про повну сплату пайових внесків, без визначення правонаступника. Фактично саме відповідач створив умови, за яких член кооперативу виявився позбавленим можливості отримати найголовніший документ, який підтверджував би факт членства у кооперативі, повну сплату пайового внеску за квартиру, а також розмір паєнагромадження.

З урахуванням наведеного, у суду не має підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, повідомлених свідком. Дані про її заінтересованість у результаті розгляду справи відсутні, її покази дані в судовому засіданні суду обєктивно підтверджуються іншими доказами по справі.

На даний час згідно матеріалів інвентаризаційної справи №2969 на будинок №146 по вул. Пирогова в м. Вінниці станом на 29.12.2012 року 3425/10000 частки, до якої входить квартира №43, зареєстровано за ОСОБА_5 міською радою на підставі рішення виконкому ОСОБА_5 міської ради народних депутатів №1381 від 25.12.1997 року, додаток №2. Реєстрація права приватної власності на квартиру №43 в зазначеному будинку в КП «ВМБТІ» не проводилась (довідка КП «ВМБТІ» від 06.06.2017 року №2792, а.с.17).

Разом з тим, суд звертає увагу, що відповідач не надав суду для огляду додаток №2 до рішення виконкому ОСОБА_5 міської ради народних депутатів №1381 від 25.12.1997 року, згідно якого йому була передана у власність спірна квартира, а тому суд ставить під сумнів передачу у власність територіальної громади міста Вінниця саме спірної квартири.

Відповідно ч. ч. 1, 6 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається власністю на власний розсуд. Держава не втручається у здійснення власником права власності.

Згідно ст.321 ЦК України, право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, власник має право користуватись, розпоряджатись та володіти своїм майном.

Згідно зі ст.4 ЖК УРСР житлові будинки, а також жилі приміщення в інших забудовах, які знаходяться на території України, створюють житловий фонд. Житловий фонд включає житлові будинки, які належать житлово-будівельному кооперативу.

Таким чином, при прийнятті в члени кооперативу позивач мав право тільки на пай та паєнагромадження, а не на квартиру.

Відповідно до п.19 постанови ОСОБА_3 Міністрів УРСР від 30 квітня 1985 року №186 «Про затвердження Типового статуту житлово-будівельного кооперативу», жилий будинок (будинки) і надвірні будівлі належать житлово-будівельному кооперативу на праві кооперативної власності.

Суд бере до уваги те, що спір щодо членства в кооперативі відсутній, відповідач визнав за позивачем право на членство в ЖБК «Подолянка».

Відповідно до частини 1 статті 384 ЦК України будинок, споруджений або придбаний житлово-будівельним (житловим) кооперативом, є його власністю. Таке ж положення закріплене і в статті 19 Закону України «Про кооперацію», згідно з якою кооператив є власником будівель, споруд, грошових і майнових внесків його членів, виготовленої продукції, доходів, отриманих від її реалізації та інше.

Таким чином, саме ЖБК спочатку стає власником збудованої нерухомості. Член ЖБК має право володіння і користування, а за згодою кооперативу і розпорядження квартирою, яку він займає, якщо він не викупив її. Тобто внесення паю і саме по собі членство в ЖБК ще не дає підстав для отримання квартири у власність членом кооперативу. Лише в разі викупу квартири член ЖБК стає її власником (ч.ч.2, 3 ст.384 ЦК України).

Такий викуп, як правило, здійснюється шляхом зустрічних дій: оформлення повернення паю членові кооперативу (ст. 2 Закону України «Про кооперацію») і продажу йому квартири на суму поверненого паю. По суті, відбувається міна паю на квартиру.

Статтею 147 ЖК УРСР передбачене виключення члена житлово-будівельного кооперативу з такого кооперативу з підстав, в тому числі, несплати пайового внеску. Тоді як відповідно до ст.148 ЖК УРСР член житлово-будівельного кооперативу, виключений з кооперативу, втрачає право користування квартирою в будинку кооперативу і в разі відмови звільнити її підлягає виселенню в судовому порядку без надання іншого жилого приміщення.

А тому, з огляду на вищевикладені обставини, є всі достатні підстави вважати, що позивачем було здійснено виплату всіх пайових внесків (виплачено вартість квартири), а отже фактично вона була ним викуплена в ЖБК. Для вчинення такого викупу потреби укладати спеціальний договір не має.

Таким чином, моментом виникнення права власності на таке майно є момент фактичного внесення платежів на погашення кредиту, використаного на будівництво квартири чи іншого об'єкта, в даному випадку сплата позивачем пайових внесків у повному обсязі 24.12.1997 року, тобто до винесення рішення виконкомом ОСОБА_5 міської ради народних депутатів №1381 від 25.12.1997 року, згідно якого нібито спірна квартирабула передана у власність територіальної громади.

Відповідно до ч.1 ст.15 Закону України «Про власність» (чинного на момент виникнення спірних правовідносин), член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно, а відтак набуває всіх правомочностей, які мають власники іншого житла.

Згідно ст.392 ЦК України власником майна може бути пред'явлений позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється, або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, що засвідчує його право власності.

Розглядаючи цей спір суд враховує положення статті 1 Першого протоколу до Європейської конвенції про захист прав та основоположних свобод людини (1950 року), про те, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (рішення ЄСПЛ у справі «Іатрідіс проти Греції» від 25.03.1999 року). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення ЄСПЛ у справі «ОСОБА_2 проти Франції» від 22.09.1994 року, «Кушоглу проти Болгарії» від 10.05.2007 року).

Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення ЄСПЛ у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції» від 23.09.1982 року). Таким чином, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21.02.1986 року).

У рішенні ЄСПЛ від 23.01.2014 року «East/West Alliance Limited» проти України» суд наголошує на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (рішення у справі «Іатрідіс проти Греції»). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справах «ОСОБА_2 проти Франції» та «Кушоглу проти Болгарії») (п.167 рішення).

Статтею 13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини визначено, що кожен, чиї права та свободи, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі.

Також, суд враховує, що позивач являється важким онкологічним хворим, що підтверджується медичною документацію (а.с.190-192), інвалідом ІІ групи загального захворювання безстроково, згідно довідки до акта огляду МСЕК серії 12ААА №574424 від 06.12.2016 року (а.с.7), спірна квартира являється єдиним житлом останнього.

Тому, суд, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовні вимоги позивача знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а відтак позов підлягає до задоволення.

Оскільки, позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», зважаючи на ціну позову, яка складає 359 800 грн., в силу ст.141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача судовий збір у розмірі 3 598,00 грн. в дохід держави.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.4, 147 ЖК УРСР, ст.ст.16, 319, 321, 384, 392 ЦК України, ст.ст.7, 10, 76-82, 89, 141, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_4 право власності на квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 51,4 кв.м., житловою площею 29,3 кв.м.

Стягнути з ОСОБА_5 міської ради на користь держави судовий збір у розмірі 3 598 (три тисячі пятсот девяносто вісім) грн. 00 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_4,ІНФОРМАЦІЯ_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, місце проживання за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3.

Відповідач: ОСОБА_5 міська рада, , місцезнаходження за адресою: вул. Соборна, 59, м. Вінниця.

Третя особа без самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, реєстраційний номер облікової картки платника податків не відомий, місце проживання за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3.

Третя особа без самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_5, реєстраційний номер облікової картки платника податків не відомий, місце проживання за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3.

Повне рішення суду складено 04 жовтня 2018 року.

Суддя: