ПОСТАНОВА

Іменем України

17 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 761/20259/16-ц

провадження № 61-18847св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Лесько А. О. (суддя-доповідач), Мартєва С. Ю., Сімоненко В. М., Штелик С. П.,

учасники справи:

позивач - товариство з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка допомога»,

відповідач - ОСОБА_4,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка допомога» на рішення Апеляційного суду міста Києва від 11 травня 2017 року у складі колегії суддів: Андрієнко А. М., Заришняк Г. М., Мараєвої Н. Є.,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2016 року товариство з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» (далі - ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога») звернулося з позовом до відповідача ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором позики.

Позовна заява мотивована тим, що 29 листопада 2015 року сторони уклали договір позики № 904771591 на суму 3 300,00 грн зі сплатою відсотків та комісії строком на 16 календарних днів шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок відповідача. Згідно з умовами цього договору позичальник зобов'язувався повернути позику, сплатити проценти за її користування у розмірі 1,95 % від суми позики за кожний день користування позикою.

15 грудня 2015 року термін платежу за договором позики закінчився, однак ОСОБА_4 своїх зобов'язань з повернення коштів, сплати процентів та комісії за цим договором не виконала, внаслідок чого у неї утворилася заборгованість перед позивачем.

На підставі викладеного ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» просило стягнути з ОСОБА_4 на його користь заборгованість за договором позики від 29 листопада 2015 року № 904771591 в розмірі 14 126,60 грн.

Заочним рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 10 серпня 2016 року позов задоволено.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» заборгованість за кредитним договором в розмірі 14 126,60 грн та вирішено питання судового збору.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідач свої зобов'язання за укладеним з позивачем договором позики не виконала, а тому з неї необхідно стягнути заборгованість за цим договором.

При цьому суд першої інстанції посилався на те, що позивач надав докази, що підтверджують розмір заборгованості ОСОБА_4, а саме розрахунок заборгованості за договором позики, відповідно до якого станом на 26 травня 2016 року заборгованість відповідача становить 14 126,60 грн, з яких: сума позики - 3 300,00 грн, проценти - 1 029,60 грн, прострочені проценти - 9 603,00 грн, штраф - 2 97,00 грн.

Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 11 травня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 задоволено, рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 10 серпня 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд апеляційної інстанції виходив з того, що позивач не надав доказів укладення договору позики від 29 листопада 2015 року № 904771591 саме з ОСОБА_4 та того, що саме їй були перераховані кошти за цим договором.

Зокрема, апеляційний суд зазначав, що договір позики від 29 листопада 2015 року № 904771591 було укладено через мережу «Інтернет» шляхом заповнення позичальником заявки на сайті позивача із зазначенням інформації щодо реквізитів банківської картки, на рахунок якої він бажав отримати позику. На виконання умов цього договору кошти були перераховані на картковий рахунок НОМЕР_1. У Хортицькому відділенні поліції Національної поліції в Запорізькій області зареєстровано заяву про те, що невстановлена особа, скориставшись анкетними та паспортними даними ОСОБА_4, оформила договір позики з ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» на суму 3 300 грн, а постановою цього відділення поліції від 16 вересня 2016 року відповідача визнано потерпілою у кримінальному провадженні. Із довідки ТОВ «Твой НЕТ» вбачається, що ІР-адресу НОМЕР_2 в період з 28 листопада 2015 року до 01 грудня 2015 року використовував абонент ОСОБА_5

У травні 2017 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило рішення апеляційного суду скасувати та залишити в силі заочне рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції розглянув справу за відсутності позивача, належним чином не повідомленого про дату, час і місце судового засідання.

У касаційній скарзі також зазначено про наявність доказів того, що договір позики від 29 листопада 2015 року № 904771591 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» укладено саме з відповідачем. Зокрема, вказано, що в анкеті позичальника при зазначенні картки для отримання коштів позики за згаданим договором ОСОБА_4 вказала правильний її номер, строк дії, CVVтрьохзначний код для перевірки справжності картки), тобто дані, які має можливість зазначити лише держатель картки. Додатково відповідач пройшла 3D верифікацію, суть якої полягає у підтвердженні здійснення операції шляхом введення певного ідентифікатора, який надсилається на телефонний номер держателя картки. При заповненні заявки на отримання позики відповідач також надсилала своє фото разом з розгорнутим паспортом зі своєї електронної пошти: .

Позивач стверджував, що кошти за договором позики були перераховані на картковий рахунок, який належить ОСОБА_4

Також зазначав про те, що апеляційний суд, посилаючись на постанову у кримінальному провадженні про визнання відповідача потерпілою, не врахував, що вирок суду про шахрайські дії, вчинені шляхом використання персональних та паспортних даних ОСОБА_4 з метою отримання позики, не ухвалювався.

Крім того, у касаційній скарзі зазначено, що апеляційний суд, встановивши, що ІР-адресу НОМЕР_2 в період з 28 листопада 2015 року до 01 грудня 2015 року використовував абонент ОСОБА_5, не з'ясував місцезнаходження відповідача у цей проміжок часу та не врахував її можливість оформити позику з цієї ІР-адреси. При цьому вказано, що 27 листопада 2015 року ОСОБА_4 з ІР-адреси НОМЕР_2 оформила інший договір позики № 133679741, зобов'язання по якому виконала, з цієї ж ІР-адреси.

У липні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшли заперечення ОСОБА_4 на касаційну скаргу.

У запереченнях зазначено, що апеляційний суд направляв позивачу повістки на адресу, зазначену в позовній заяві як адреса для кореспонденції; про те, що адреса змінилася або в ній було допущено помилку, позивач суд не повідомляв, а тому норми процесуального права в частині належного повідомлення про час, дату та місце судового засідання ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» апеляційний суд не порушив.

ОСОБА_4 стверджувала, що договору позики з позивачем не укладала, договір позики та додатки до нього не підписувала. Насправді договір позики з ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» від її імені уклав ОСОБА_5, заволодівши її персональними даними. Досудовим слідством встановлено, що договір позики оформлений з ІР-адреси, яка належить ОСОБА_5, гроші з карткового рахунку знімав також він, що підтверджується записами з камер відеоспостереження банкомата. Після заповнення заявки на сайті позивача було здійснено дзвінок для голосової аутентифікації саме на номер ОСОБА_5, а під час допиту слідчим ОСОБА_5. зізнався, що уклав договір позики від імені відповідача без її відома.

З приводу доводів касаційної скарги про наявність у позивача фотографій відповідача з розгорнутим паспортом у запереченнях зазначено, що цей доказ не надався до судів першої та апеляційної інстанцій, а суд касаційної інстанції не має повноважень досліджувати та оцінювати нові докази. Також вказано, що таку фотографію відповідача з розгорнутим паспортом мав ОСОБА_5, оскільки в минулому він з ОСОБА_4 займався підприємницькою діяльністю.

Крім того, ОСОБА_4 стверджувала, що посилання в касаційній скарзі на те, що вона укладала з позивачем договір позики, зобов'язання по якому виконала в повному обсязі, є лише припущенням.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII«Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - ЦПК України) касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

19 квітня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд апеляційної інстанції встановив та матеріали справи свідчать про те, що 29 листопада 2015 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та особа, яка діяла від імені ОСОБА_4, уклали договір позики № 904771591, відповідно до умов якого позикодавець зобов'язувався надати позичальнику грошові кошти в сумі 3 300,00 грн, а позичальник зобов'язувався повернути позику та сплатити проценти за користування нею. У пункті 1.2 договору зазначено, що строк його дії 16 днів, але в будь-якому випадку договір діє до повного виконання позичальником своїх зобовязань.

Позика за зазначеним договором надавалася строком на 16 днів шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок особи, що діяла від імені відповідача. Також договором передбачено, що повернення позики та сплата процентів за користування нею здійснюється відповідно до графіка розрахунків, який є невід'ємною частиною договору.

Правила надання грошових коштів у позику ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», розміщені на сайті відповідача, регламентують порядок надання та обслуговування цим товариством грошових коштів у позику та є невід'ємною частиною договору позики. Ці правила є публічною пропозицією (офертою) укласти договір позики на умовах, що встановлені ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», і застосовуються у випадку подання фізичною особою заявки на сайті товариства на отримання позики та вчинення інших дій, передбачених цими правилами.

На виконання умов розділу 3 цих Правил особа, що діяла від імені відповідача, акцептувала оферту, здійснивши дії, спрямовані на укладання договору позики і настання юридичних прав та обов'язків: заповнила заявку на сайті ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», зазначила інформацію щодо реквізитів банківської картки, на рахунок якої бажала отримати позику.

Позивач свої зобов'язання за договором позики виконав в повному обсязі. Факт надання грошових коштів за договором підтверджується копією платіжного доручення від 29 листопада 2015 року № 880.

Особа, яка отримала суму позики, її не повернула.

Заборгованість за договором позики станом на 26 травня 2016 року становить 14 126,60 грн та складається із: суми позики -3 300,00 грн, процентів - 1 029,60 грн, прострочених процентів - 9 603,00 грн, 297,00 грн - штрафу.

У частині четвертій статті 10 ЦПК України 2004 року закріплений обов'язок суду сприяти всебічному і повному з'ясуванню обставин справи.

Частиною першою статті 212 ЦПК України 2004 року передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов'язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв'язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо).

Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Апеляційний суд встановив, що договір позики від 29 листопада 2015 року № 904771591 було укладено, оскільки кошти за ним були перераховані на картковий рахунок НОМЕР_1.

Наявна в матеріалах справи копія платіжного доручення від 29 листопада 2015 року № 880 свідчить про те, що кошти в сумі 3 300,00 грн перераховані ОСОБА_4, банк отримувача: публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», призначення платежу: переказ коштів згідно з договором позики від 29 листопада 2015 року № 904771591 для нарахування на картковий рахунок НОМЕР_1.

Однак апеляціний суд не встановив, чи належить картковий рахунок, на який було перераховано кошти за зазначеним договором позики, відповідачу.

Водночас суд апеляційної інстанції, зазначаючи про відсутність доказів укладення відповідачем договору позики з позивачем, посилався на те, що ОСОБА_4 зверталася до правоохоронних органів із заявою про використання невстановленою особою її анкетних та паспортних даних для отримання позики, за якою відкрито кримінальне провадження та визнано її потерпілою. Проте апеляційний суд усупереч покладеному на нього обов'язку не з'ясував, чи встановлена обставина незаконного використання персональних та паспортних даних ОСОБА_4 з метою отримання позики в судовому рішенні, ухваленому в рамках кримінального провадження, відкритого за її заявою про вчинення злочину.

З огляду на викладене оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції ухвалено без встановлення фактичних обставин справи щодо заявлених вимог, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до частини першої статті 158 ЦПК України 2004 року розгляд судом цивільної справи відбувається в судовому засіданні з обов'язковим повідомленням осіб, які беруть участь у справі.

Судові повістки про виклик у суд надсилаються особам, які беруть участь у справі, свідкам, експертам, спеціалістам, перекладачам, а судові повістки-повідомлення - особам, які беруть участь у справі з приводу вчинення процесуальних дій, у яких участь цих осіб не є обов'язковою (частина третя статті 74 ЦПК України 2004 року).

Згідно із частиною четвертою вказаної статті судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за три дні до судового засідання, а судова повістка повідомлення - завчасно.

Відповідно до частини п'ятої статті 74 ЦПК України 2004 року судова повістка разом із розпискою, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур'єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі. Стороні чи її представникові за їх згодою можуть бути видані судові повістки для вручення відповідним учасникам цивільного процесу. Судова повістка може бути вручена безпосередньо в суді, а у разі відкладення розгляду справи про час і місце наступного засідання може бути повідомлено під розписку.

У разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається юридичним особам та фізичним особам - підприємцям - за адресою місцезнаходження (місця проживання), що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.

Апеляційний суд відкладає розгляд справи у разі неявки в судове засідання особи, яка бере участь у справі, якщо немає відомостей про вручення їй судової повістки (частина перша статті 305 ЦПК України 2004 року).

Справа, що переглядається, призначалася до розгляду в апеляційному порядку тричі: на 15 березня, 06 квітня та 11 травня 2017 року. ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» повідомлялося про дату, час та місце судового засідання шляхом направлення судових повісток поштою на зазначену в позовній заяві адресу: АДРЕСА_1 однак поштові відправленнясудової повістки повернулися до апеляційного суду із відміткою на конверті про причину повернення «інші причини, що не дали змоги виконати обов'язки щодо пересилання поштового відправлення».

Згідно з відомостями з Єдиного державного реєстру державного юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань місцезнаходженням ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» є адреса: вул. Лейпцизька, 15, літ. Б, пов. 1, м. Київ, 01015.

Таким чином, суд апеляційної інстанції не вжив всіх необхідних заходів для належного повідомлення позивача про дату, час та місце судового засідання, зокрема, не направив судову повістку ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» за адресою його місцезнаходження, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Таким чином апеляційний суд не дотримався вимог частини першої статті 158 та частини першої статті 305 ЦПК України 2004 року і розглянув справу без участі позивача за відсутності відомостей про належне його повідомлення про час, дату та місце судового засідання.

Основними засадами судочинства, відповідно до частини першої статті 129 Конституції України, визначено, зокрема, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Статтею 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованої Верховною Радою України (Закон України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР), встановлено, що кожній особі гарантовано право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Публічний характер судового розгляду є істотним елементом права на справедливий суд, а відкритість процесу, як правило, включає право особи бути заслуханою в суді.

Зазначені процесуальні гарантії забезпечення належного розгляду справ стосовно позивача порушені через його непоінформованість про дату і час розгляду справи в суді апеляційної інстанції. Неналежне повідомлення про час, дату та місце судового засідання та розгляд справи без участі позивача, позбавило ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» права давати пояснення по суті спору, подавати свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, та заперечення проти доводів і міркувань інших учасників справи.

Відповідно до частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судових рішень та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

Пунктом 5 частини першої статті 411 ЦПК України визначено, що судові рішення підлягають обов'язковому скасуванню з направленням справи на новий розгляд, якщо справу розглянуто за відсутності будь-кого з учасників справи, належним чином не повідомлених про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою касаційну скаргу такою підставою.

У зв'язку з тим, що апеляційний суд не встановив фактичних обставин, що мають значення для правильного справи, та розглянув справу за відсутності позивача, належним чином не повідомленого про дату, час і місце судового засідання, чим він обґрунтовував свою касаційну скаргу, оскаржуване рішення апеляційного суду не може вважатися законним та обґрунтованим та відповідно до наведених норм ЦПК України підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка допомога» задовольнити частково.

Рішення Апеляційного суду міста Києва від 11 травня 2017 рокускасувати.

Справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий СуддіВ. С. Висоцька А. О. Лесько С. Ю. Мартєв В. М. Сімоненко С. П. Штелик