Справа № 725/3790/17
Провадження № 2/724/214/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 жовтня 2018 року м. Хотин

Хотинський районний суд Чернівецької області в складі:

головуючого судді: Гураль Л.Л.

за участю:

секретаря судового засідання: Рижак П.С.

представника позивача: ОСОБА_1

представника відповідача ФОП ОСОБА_2: ОСОБА_3

розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі судув місті Хотині Чернівецької області справу за позовом ОСОБА_4 до Приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «ІНГО Україна», фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, ОСОБА_5

про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригодита моральної шкоди -

ВСТАНОВИВ:

Згідно постанови Апеляційного суду Чернівецької області від 01 лютого 2018 року справу за позовом ОСОБА_4 до Приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «ІНГО Україна», фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, ОСОБА_5 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди направлено на розгляд до Хотинського районного суду Чернівецької області.

Ухвалою суду від 23 лютого 2018 року справу прийнято до провадження та призначено до розгляду в загальному провадженні.

В обґрунтування позову позивач зазначає, що 22.02.2014р. близько 12 год. 30 хв. на дорозі К-65 (258,9 км) у Гвідали, гміна Лохув, Венгрувський повіт, ОСОБА_6 водій ОСОБА_5, керуючи автопоїздом у складі автомобіля «IVECO» (р.н. НОМЕР_1) та причепа (р.н. НОМЕР_2), допустив зіткнення з автопоїздом у складі автомобіля «DAF FT XF 105.410» (р.н. НОМЕР_3) та напівпричепа «Lamberet LVFS3E1A» (р.н. НОМЕР_4) під керуванням ОСОБА_7. Внаслідок зіткнення напівпричеп «Lamberet LVFS3E1A» отримав механічні пошкодження.

Вина ОСОБА_5 у зіткненні підтверджується Інформаційною нотаткою про дорожню пригоду від 22.04.2014р. №RK 72/14 за підписом керівника ланки дорожнього руху Повітової комендатури поліції у ОСОБА_8 Адамчук.

Завдана ОСОБА_4 моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких він зазнав у звязку з протиправним пошкодженням його майна, чим порушено його право власності. Зазначена обставина на тривалий час обмежила позивача в можливості користуватися своєю власністю, змусила витрачати додатковий час та кошти для відновлення свого порушеного права, викликала значний дискомфорт, стала джерелом негативних емоцій та моральних переживань. За розрахунком позивача моральна шкода становить 30 000,00 грн.

Позивач стверджує, що вартість відновлювального ремонту становить 24400 zl, що в перерахунку на національну валюту за курсом НБУ станом на дату ремонту становить 80 520,00 грн., що підтверджується відповідним розрахунковими документами.

На момент зіткнення страховиком ПАТ «Акціонерна страхова компанія «Інго Україна» за відповідними договорами міжнародного страхування була застрахована цивільно-правова відповідальність володільця автомобіля «IVECO» (р.н. НОМЕР_1) згідно страхового сертифікату «Зелена карта» №9714162, а причепа (р.н. НОМЕР_2) згідно сертифікату «Зелена карта» №9714163, однак останній станом на дату вчинення ДТП не діяв.

У звязку з настанням страхового випадку позивач звернувся до ПАТ «АСК «Інго Україна» з відповідним повідомленням про ДТП. Аварійним комісаром страховика и24.02.2014р. проведено огляд пошкодженого напівпричепа «Lamberet LVFS3E1A» (р.н. НОМЕР_4) та оцінено вартість завданого позивачу матеріального збитку в сумі 13769,28 грн.

Оскільки страховий випадок відбувся на території ОСОБА_6, то позивач звертався із заявою про відшкодування вартості відновлювального ремонту в розмірі 24400 zl до Польського Моторно-транспортного бюро як уповноваженого органу на врегулювання даної події. Однак отримав відмову, оскільки автомобілі учасники ДТП зареєстровані на території України та застосування до деліктних зобовязань законодавства України.

08.08.2016р. позивач звернувся до ПАТ «АСК «Інго Україна» із заявою про відшкодування шкоди, заподіяної в результаті ДТП у сумі 80520,00 грн. (24400 zl), однак таке відшкодування в межах ліміту в сумі 50000,00 грн. не виплачено.

На момент ДТП заподіювач шкоди ОСОБА_5 керував автопоїздом, власником якого є фізична особа-підприємець ОСОБА_2 Однак враховуючи відсутність достовірних відомостей щодо перебування ОСОБА_5 та ФОП ОСОБА_2 в трудових відносинах, позивач вважає, що останні зобовязані відшкодувати шкоду солідарно.

У відповіді на відзив представник позивача зазначає, що ДТП відбулось на території ОСОБА_6, а тому після вчинення дій на підготовку необхідних документів позивач 20.02.2015р., тобто в межах річного терміну, звернувся до Польського Моторно-транспортного бюро, як уповноваженого органу на врегулювання даної події, який здійснює свою діяльність через представника ПЗУ СА. Однак 22.02.2015р. отримав відмову із зазначенням уповноваженого на врегулювання події ПАТ «АСК «Інго Україна». Крім того, інформацію про особу, якою Позивачу заподіяні збитки він отримав із відповіді поліції ОСОБА_6 лише 25.03.2015р., а тому був позбавлений можливості звернутися до ПАТ «АСК «Інго Україна» із заявою про страхове відшкодування.

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі вважає їх правомірними та обґрунтованими поданими доказами.

Відповідач ПАТ «АСК «Інго Україна» у відзиві на позов позовні вимоги не визнає з наступних підстав. ДТП сталася 22.02.2014р., а позивач звернувся з заявою на виплату страхового відшкодування тільки 08.08.2016р., тобто з пропуском однорічного строку, який встановлено Законом, що є підставою для відмови у виплаті відшкодування. Крім того, доказами вартості відновлювального ремонту з урахуванням зносу напівпричепу «Lamberet LVFS3E1A» відповідно до законодавства є акт автотоварознавчого дослідження по визначенню розміру вартості відновлення автомобіля з урахуванням зношеності (матеріального збитку), проведеного особою, що має відповідну кваліфікацію та спеціальні знання у галузі автотоварознавства та має відповідний сертифікат оцінювача або свідоцтво судового експерта. З урахуванням цього ПАТ «АСК «Інго Україна» було замовлено проведення автотоварознавчого дослідження з метою визначення розміру відновлювального ремонту, який відповідно до звіту №42 від 26.02.2014р. становить 13 769,28 грн. При цьому позивач жодних зауважень щодо зазначених пошкоджень не вказав.

Додані позивачем докази на підтвердження витрат на відновлювальний ремонт, на думку відповідача ПАТ «АСК «Інго Україна», є недопустимими, оскільки розрахунок (калькуляція) та фактура №504/15 від 12.11.2015р. визначена без врахування коефіцієнта фізичного зносу, який становить 0,70, так як строк експлуатації становить 13,313 років; проведена не у відповідності до встановленого законодавством України порядку (не у відповідності до Методики), як того вимагає ст. 29 Закону; позивачем не надано доказів оплати розрахунку (калькуляці) та фактури №504/15 від 12.11.2015р. Крім того, відповідач звертає увагу суду. що звіт №42 від 26.02.2014р. складений майже відразу після ДТП, а розрахунок (калькуляція) та фактура №504/15 від 12.11.2015р. складний набагато пізніше після ДТП, відповідно за даний період напівпричеп міг отримати нові пошкодження та руйнування.

20.03.2018р. на адресу суду надійшла заява ПАТ «АСК «Інго Україна» про застосування строків позовної давності, в обґрунтування якої зазначає, що позивач про факт порушеного права довідався 22.02.2014р., тоді як звернувся до суду не раніше 28.08.2017р., тобто поза межами 3-річного строку.

Представник відповідача ПАТ «АСК «Інго Україна» ОСОБА_9 в судовому засіданні проти позову заперечував просив у задоволенні відмовити.

Відповідач ФОП ОСОБА_2 позовні вимоги не визнає, у відзиві на позов зазначає, що вина ОСОБА_5 у даній ДТП нічим не підтверджена, хоча цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_5 була застрахована за договором міжнародного автомобільного страхування «Зелена карта» №UA011/9714162, а тому у разі доведення вини ОСОБА_5 в скоєнні ДТП відповідальність буде нести страхова компанія. Також зазначає, що доказом вартості відновлювального ремонту з урахуванням зносу напівпричепу «Lamberet» держ.номер ВО 8000ХХ відповідно до чинного законодавства є акт авто товарознавчого дослідження. Відповідно до звіту №42 від 26.02.2014р. вартість матеріального збитку пошкодженого напівпричепу становить 13769,28 грн. В протоколі огляду напівпричепу визначено перелік пошкоджень, які зазнав напівпричеп, даний протокол підписаний позивачем без зауважень. Додатково звертає увагу суду, що вартість ремонту зазначена в розрахунку та фактурі №504/15 від 12.11.2015р. польського підприємства визначена без урахування зносу, тоді як коефіцієнт зносу становить 0,70. Також позивачем не подано доказів оплати розрахунку та фактури, а сам факт виставлення рахунку не є підтвердженням його оплати та понесених збитків. На думку відповідача, слід за основу брати саме звіт №42 від 26.02.2014р., оскільки був проведений відразу після ДТП. З приводу моральної шкоди зазначає, що не зрозуміло яким чином було порушено право позивача на власність, адже після ДТП напівпричеп із власності позивача не вилучався, у користуванні ніхто позивача не обмежував. З дня ДТП і до дня подачі цивільного позову вказаний напівпричеп постійно використовується у роботі позивачем. Крім того відповідачем заявлено про сплив строку позовної давності, оскільки позивач довідався про своє порушене право 22.02.2014р. (день ДТП, а саме день завдання шкоди). 24.02.2014р. позивач був присутній під час огляду пошкодженого транспортного засобу та проведення авто товарознавчого звіту для встановлення завданої шкоди, тобто йому було відомо про особу, яка порушила його права.

Представник відповідача ФОП ОСОБА_2 ОСОБА_3 в судовому засіданні проти позову заперечував з підстав, викладених у відзиві на позов, просив у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

25.07.2018р. представник відповідача ФОП ОСОБА_2 ОСОБА_3 подав заяву про застосування строків позовної давності щодо вимог позивача та відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

В задоволенні клопотання представника відповідача ОСОБА_3 про витребування доказів від 24.07.2018р. судом було відмовлено, оскільки останнє не обґрунтоване відповідно до вимог ст. 84 ЦПК України, про що зазначено в протоколі судового засідання.

Відповідач ОСОБА_5 в судове засідання не зявився, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, про причини не повідомив, відзив на позов у визначений судом строк не подав.

Вивчивши та дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 22.02.2014р. близько 12 год. 30 хв. на дорозі К-62 (258,9 км) у Гвіздали, гміна Лохув, ОСОБА_6 водій ОСОБА_5, керуючи автопоїздом у складі автомобіля «IVECO» (р.н. НОМЕР_1) та причепа (р.н. НОМЕР_2), який належить ОСОБА_2, допустив зіткнення з автопоїздом у складі автомобіля «DAF» (р.н. НОМЕР_3) та напівпричепа «Lamberet» (р.н. НОМЕР_4), який належить ОСОБА_4, під керуванням ОСОБА_7. Поліс страхування автомобіля «IVECO»: UA011/9714162 INGO UA; поліс напівпричепа «Lamberet»: UA011/9714163 INGO UA. Внаслідок зіткнення напівпричеп «Lamberet» отримав механічні пошкодження, а саме бампер, задні оптичні елементи. Винуватцем зіткнення був водій автомобіля НОМЕР_5, що підтверджується Інформаційною нотаткою про дорожню пригоду від 22.02.2014р., підписаної керівником ланки дорожнього руху Повітової комендатури поліції у ОСОБА_10 Адамчуком (а.с.6 т.1).

Станом на 22.02.2014р. транспортний засіб «IVECO» р.н. НОМЕР_1 було забезпечено страховою компанією Інго Україна згідно полісу зеленої карти №9714162, а поліс №9714163 був укладений але не діє станом на 22.02.2014р. (18-19, т.1).

З наявного в матеріалах справи розрахунку результатів виконання ремонту пошкодженого в результаті ДТП холодильного напівпричепу «Lamberet», реєстраційний номер ВО 8000ХХ UA, власник ОСОБА_4 вбачається, що вартість ремонту становить 24400,00 злотих. Вказаний розрахунок виконано Ремотно-будівельною компанією «МОРС-БОРЕК» (а.с.11-12 т.1).

12.11.2015р. Ремонтно-виробнича фірма «Морс-Борек» виставила ОСОБА_4 фактуру №504/15 за аварійний ремонт холодильного напівпричепу «Lamberet», реєстраційний номер ВО 8000ХХ UA на загальну суму 24400,00 злотих (а.с.13 т.1).

Згідно листа PZU SA від 30.10.2015р. виплата страхового відшкодування неможлива, оскільки обидва учасника ДТП є з однієї країни, тому в даному випадку застосовується законодавство цієї країни. В даному випадку автомобілі учасників ДТП зареєстровані на території України, а Страхова компанія INGO наполягає на врегулюванні страхового випадку на території України у відповідності до українського законодавства. Таким чином ОСОБА_4 відмовлено в усіх претензіях та повідомлено про необхідність звернутися до страхової компанії «ІНГО» в Україні (а.с.20 т.1).

Судом встановлено, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_5 була застрахована ПАТ «АСК «ІНГО Україна» за договором міжнародного автомобільного страхування «Зелена карта» №UА011/9714162 (а.с.132, т.1).

08.08.2016р. ОСОБА_11, який діє за дорученням від ОСОБА_4, звернувся до ПАТ «АСК «ІНГО Україна» із заявою про відшкодування оціненої шкоди заподіяної в результаті ДТП, що сталося 22.02.2014р. на дорозі К-62, гміна Лохув, ОСОБА_6. Відшкодування визначив в розмірі 80520 грн. (24400 злотих), яке просить перерахувати на розрахунковий рахунок ОСОБА_4 (а.с.21, 133 т.1).

Листом від 25.10.2016р. №3260 ПАТ «АСК «ІНГО Україна» повідомило ОСОБА_4 про те, що заява від 08.08.2016р. подана ним з порушенням річного терміну відведеного законом для її подання, що є підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (а.с.134 -135 т.1).

Відповідно до звіту №42 від 26.02.2014р. про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику напівпричепа «Lamberet», р.н. НОМЕР_4 в результаті його пошкодження при ДТП станом на 24.02.2014р. вартість визначена в розмірі 13769,28 грн. При цьому зазначено, що коефіцієнт фізичного зносу дорівнює 0,70, оскільки строк експлуатації досліджуваного КТЗ становить 13,313 років (а.с. 136-148 т.1).

В протоколі огляду колісного транспортного засобу від 24.02.2014р. міститься назва складової, опис пошкодження та тип ремонтної операції пошкодженого транспортного засобу, який підписаний власником автомобіля ОСОБА_4 та оцінювачем ОСОБА_12 (а.с.168 т.1).

20.02.2015р. позивач звернувся з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду та заявою про виплату страхового відшкодування до Польського Моторного страхового бюро, відповідно до якого просив врегулювати даний випадок та здійснити відшкодування заподіяної йому шкоди в розмірі 24400 злотих вартості відновлювального ремонту (а.с.219-220 т. 1).

Згідно листа від 27.02.2015р. власник транспортного засобу винуватця пригоди повинен бути застрахований в українському товаристві ПрАТ «АСК «ІНГО Україна». Згаданий страхувальник не має на території ОСОБА_6 номінованого кореспондента, а тому звернулися з проханням про подальше опрацювання справи згідно з договором від 30.11.2012р. (а.с. 230 т.1).

Листом від 01.07.2015р. ПЗУ повідомило позивача про необхідність подання додаткових документів, які необхідні для виплати неоспорюваної частини компенсації (а.с.224 т.1).

Згідно листа ПЗУ від 30.10.2015р. позивачу відмовлено у всіх претензіях, оскільки автомобілі учасників ДТП зареєстровані на території України, а страхова компанія ІНГО наполягає на врегулюванні страхового випадку на території України у відповідності з українським законодавством (а.с. 226 т.1).

Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування»).

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 Цивільного кодексу (далі - ЦК) України).

Види обов'язкового страхування в Україні визначені у статті 7 Закону України «Про страхування». До них пункт 9 частини першої вказаної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує, зокрема, Закон України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Відповідно до частини першої статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

У відповідності до частини другої статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Володільцем об'єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, є юридична або фізична особа, що експлуатує такий об'єкт в силу наявності права власності, користування (оренди), повного господарського відання, оперативного управління або іншого речового права. Не вважається володільцем об'єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з таким володільцем (водій, машиніст, оператор тощо).

Тобто, володільцем об'єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, є не лише його власник, але й інша фізична чи юридична особа, яка на відповідній правовій підставі володіє цим об'єктом.

Судом встановлено, що власником автомобіля «IVECO» (р.н. НОМЕР_1) та причепа (р.н. НОМЕР_2) на час ДТП був ФОП ОСОБА_13, а тому останній несе відповідальність згідно з частиною другою статті 1187 ЦК України.

Відповідальність винуватця ДТП була застрахована в ПАТ «АСК «ІНГО Україна».

Листом від 25.10.2016р. №3260 ПАТ «АСК «ІНГО Україна» повідомило ОСОБА_4 про те, що заява від 08.08.2016р. подана ним з порушенням річного терміну відведеного законом для її подання, що є підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (а.с.134 -135 т.1).

Відповідно до п. 37.1.4 ст. 37 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є: неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров'ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов'язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Судом враховується, що позивач звернувся до ПАТ «АСК «ІНГО Україна» із заявою про страхове відшкодування 08.08.2016р., тоді як ДТП мала місце 22.02.2014р., тобто з порушенням однорічного року з моменту скоєння ДТП, у звязку з чим страхова компанія правомірно відмовила у виплаті відшкодування.

Щодо заяви ПАТ «АСК «ІНГО Україна» про застосування строків позовної давності, то судом враховується наступне.

За змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Враховуючи вищенаведене в задоволенні позову в частині стягнення з ПАТ «АСК «ІНГО Україна» 50000,00 грн. страхового відшкодування слід відмовити з підстав його необґрунтованості.

Щодо вимоги про стягнення з ОСОБА_5 та ФОП ОСОБА_2 30520,00 грн. (що становить різницю між шкодою та страховим лімітом) майнової шкоди, а саме вартості відновлювального ремонту пошкодженого напівпричепу.

У відповідності до частини другої статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Судом встановлено, що власником автомобіля «IVECO» (р.н. НОМЕР_1) та причепа (р.н. НОМЕР_2) на час ДТП був ФОП ОСОБА_13, а тому останній несе відповідальність згідно з частиною другою статті 1187 ЦК України.

За таких обставин позовні вимоги до ОСОБА_5 про стягнення майнової та моральної шкоди задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Відповідно до Звіту №42 від 26.02.2014р. ПП «Автоексперт» вартість матеріального збитку (відновлювального ремонту з урахуванням зносу) пошкодженого напівпричепу «Lamberet», р.н. НОМЕР_4 становить 13769,28 грн.

За таких обставин правомірними є позовні вимоги про стягнення з відповідача ФОП ОСОБА_2 вартості відновлювального ремонту в сумі 13769,28 грн. Доводи позивача, що вартість відновлювального ремонту становить 24 400 злотих судом до уваги не приймаються, оскільки не підтверджені належними доказами в розумінні ст. 29 Закону. Зокрема, вартість ремонту зазначена в розрахунку (калькуляції) та фактурі №504/15 від 12.11.2015р. польського підприємства «Морс Борек» визначена без врахування коефіцієнта фізичного зносу, тоді як згідно звіту №42 від 26.02.2014р. фізичний знос пошкодженого напівпричепу становить 0,70, оскільки строк експлуатації 13,313 років. Крім того позивач не надав доказів оплати розрахунку (калькуляції) та фактури №504/15 від 12.11.2015р., а наявність вищезазначених документів не свідчить про їх оплату. При цьому судом звертається увага, що звіт №42 від 26.02.2014р., складений майже відразу після скоєння ДТП, а розрахунок (калькуляція) польського підприємства складені набагато пізніше після ДТП, відповідно за даний період напівпричеп міг отримати нові пошкодження та руйнування.

Щодо заяви представника відповідача ОСОБА_3 про застосування строків позовної давності судом враховується таке.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Вона обчислюється за загальними правилами обчислення цивільно-правових строків.

Позовна давність встановлюється в законі з метою упорядкування цивільного обороту за допомогою стимулювання суб'єктів, права чи законні інтереси яких порушені, до реалізації права на їх позовний захист упродовж встановленого строку.

Згідно з частиною першою статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За частиною четвертою статті 267 цього Кодексу сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

За приписами статті 253 цього ж Кодексу перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. При цьому згідно із частиною першою статті 254 ЦК України строк, що визначений роками, спливає у відповідні місяць та число останнього року строку. Для спірних відносин застосовуються загальна позовна давність тривалістю у три роки (статті 256, 257 ЦК України).

Як встановлено судом, у даній справі днем настання події (днем вчинення ДТП) є 22 лютого 2014 року. Отже, за змістом вищенаведених норм, загальна позовна давність тривалістю у три роки починає перебіг 23 лютого 2014 року і спливає у відповідні число та місяць останнього року, тобто такі, що відповідають числу та місяцю настання події. З урахуванням наведеного суд доходить висновку, що у цій справі позовна давність спливає у число та місяць останнього третього року - 22 лютого 2017 року. Однак позивач звернувся до суду з даним позовом 28.08.2017р.

Тобто позивач (потерпілий), який зазнав майнової шкоди, набув право вимоги відшкодування до заподіювача й строк такої вимоги почав спливати з моменту заподіяння шкоди.

Доводи позивача про те, що йому лише 25.10.2016р., тобто з моменту відмови страховика у виплаті страхового відшкодування, стало відомо про своє порушене право судом до уваги не приймаються, оскільки позивачу достеменно було відомо про дату настання страхової події.

Крім того, помилковими є твердження позивача, що про особу, яка порушила права йому стало відомо 25.03.2015р. із відповіді поліції республіка ОСОБА_6. Зокрема Інформаційна нотатка про дорожню пригоду від 22.02.2014р. мітить в собі відомості про винуватця ДТП, 24.02.2014р. представником позивача було повідомлено страхову компанію про автоаварію з описом місця пригоди.

Враховуючи, що позов у даній справі подано із спливом позовної давності та, позивачем не наведено жодної причини поважності пропуску відповідного строку, суд доходить висновку про відмову у позові у зв'язку із спливом позовної давності.

Крім того, позивачем заявлено вимогу про стягнення моральної шкоди в розмірі 30 000,00 грн.

Суд вважає, що в даному випадку до вимог позивача має застосовуватись загальна позовна давність тривалістю три роки, оскільки його позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди випливають з порушення його майнових прав, а саме права власності на автомобіль, і не є порушенням його особистих немайнових прав, на які строк давності не поширюється, оскільки згідно ст.270 ЦК України такі його вимоги не відносяться до особистих немайнових прав.

Враховуючи те, що представником відповідача ОСОБА_3 зроблено заяву про застосування строків позовної давності, в задоволенні позову про стягнення моральної шкоди слід відмовити у зв'язку із спливом позовної давності.

За приписами ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги та заперечення учасників сторін, та інших обставин, які мають значення для справи.

Враховуючи вищенаведені обставини, в задоволенні позову слід відмовити повністю.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати зі сплати судового збору покладаються на позивача, у звязку з відмовою в позові.

На підставі вищенаведеного такеруючись ст. ст. 12, 76-82, 141, 259, 263- 265, 268 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_4 (місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт серії МС №099823, ІПН НОМЕР_6) до Приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «ІНГО Україна» (місцезнаходження: вул. Бульварно-Кудрявська, 33, ідентифікаційний код 16285602), фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2), ОСОБА_5 (с. Круглик Хотинського району Чернівецької області) про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригодита моральної шкоди відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Чернівецької області через Хотинський районний суд, а якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 12.10.2018р.

Суддя: ОСОБА_14