Постанова

Іменем України

17 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 127/20291/16-ц

провадження № 61-33098св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі:

головуючого - Висоцької В. С. (суддя - доповідач),

суддів: Лесько А. О., Пророка В. В., Сімоненко В. М., Фаловської І. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - ОСОБА_2,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадженнякасаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 13 квітня 2017 року у складі судді Гуменюка К. П. та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 26 травня 2017 року у складі колегії суддів: Оніщука В. В., Медвецького С. К., Панасюка О. С.,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2, у якому, з урахуванням збільшення позовних вимог, просила стягнути з відповідача неустойку за прострочення сплати аліментів на утримання неповнолітніх дочок: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі 36 626,20 грн за весь період несплати аліментів

по 01 квітня 2017 року.

Позовна заява мотивована тим, що з 25 квітня 1998 року по 08 жовтня

2013 року вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 Від даного шлюбу мають двох дочок: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, які після розірвання шлюбу залишились проживати із позивачем та знаходяться на її утриманні.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 16 січня

2016 року з ОСОБА_2 на утримання дітей стягнуто аліменти у розмірі по 3 500 грн на кожну дитину.

Станом на 01 квітня 2017 року заборгованість відповідача по сплаті аліментів становить 119 230 грн.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 13 квітня

2017 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 неустойку за прострочення сплати аліментів на утримання неповнолітніх дочок: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4,

ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі 27 560,52 грн за період

з 07 вересня 2015 року по 31 березня 2017 року включно. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що має місце заборгованість по сплаті аліментів. У силу положень статті 196 СК України, з урахуванням суми заборгованості за відповідний період та вини боржника, місцевим судом визначено розмір пені, який підлягає стягненню на користь позивача.

Ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 26 травня 2017 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив характер правовідносин, що виникли між сторонами та вірно застосував закон, який їх регулює.

Апеляційний суд дійшов висновку, що при визначенні періоду неустойки по несплаті аліментів, а також вини боржника, місцевий суд вірно врахував ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 квітня 2016 року, оприлюднену в Єдиному державному реєстрі судових рішень 22 квітня 2016 року, якою було відкрито касаційне провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів та зупинено виконання рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 16 січня 2016 року та ухвали апеляційного суду Вінницької області від 22 березня 2016 року до закінчення касаційного провадження у справі

Суд апеляційної інстанції також указав, що при визначенні розміру пені місцевий суд урахував правову позицію Верховного Суду України, висловлену в постанові від 01 липня 2015 року у справі №6-94 цс15.

У касаційній скарзі, поданій у червні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_2просить скасувати ухвалені в справі судові рішення та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що висновок суду щодо вини відповідача у несплаті аліментів та стягнення пені, починаючи з 07 вересня 2015 року є необґрунтованим, оскільки в цей період аліменти ще не були визначені судом. Крім того, судом проігноровано посилання відповідача на норму частини другої статті 196 СК України, якою передбачено право суду зменшення розміру пені, виходячи з матеріального та сімейного стану платника аліментів.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04 вересня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі, справу витребувано з суду першої інстанції.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України від 3 жовтня 2017 року

№ 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального

кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів».

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення

змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У травні 2018 року справу передано до Верховного Суду.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Суд установив, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4,

ІНФОРМАЦІЯ_2, які проживають разом із матір'ю.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 16 січня 2016 року з ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання дочок у твердій грошові сумі в розмірі по 3 500 грн на кожну дитину, щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви до суду, тобто з 07 вересня 2015 року, до досягнення дітьми повноліття.

ОСОБА_2 частково здійснювалась сплата аліментів, стягнутих з останнього відповідно до рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 16 січня 2016 року.

Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів за період з 01 вересня 2015 року по 01 квітня 2017 року заборгованість відповідача по аліментам станом на 01 квітня 2017 року складає 119 230 грн.

З розрахунку неустойки за прострочення сплати аліментів, наданого позивачем, убачається, що за період з вересня 2015 року по 01 квітня

2017 року розмір пені складає 36 626,20 грн.

Колегія суддів погоджується з визначеним судом періодом, за який підлягає нарахування пені, а саме з 07 вересня 2015 року по 21 квітня 2016 року включно та з 15 липня 2016 року по 31 березня 2017 року включно, оскільки саме в цей період заборгованість по сплаті аліментів виникла з вини ОСОБА_2

У період з 22 квітня 2016 року по 15 липня 2016 року вина

ОСОБА_2 щодо утворення заборгованості за несплату аліментів за рішенням суду відсутня, оскільки 22 квітня 2016 року було оприлюднено рішення щодо зупинення виконання рішень судів першої та другої інстанцій у справі про стягнення аліментів.

Проте визначений судом розмір пені не відповідає вимогам закону.

Статтею 180 СК України встановлено обов'язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов'язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов'язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов'язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов'язання боржником. Після порушення боржником свого обов'язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов'язку сплатити аліменти.

У статті 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення.

Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов'язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення.

Отже, зобов'язання зі сплати аліментів має періодичний характер і повинно виконуватися щомісяця, то при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з'ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов'язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені, виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов'язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.

Такий правовий висновок викладено у постанові ВеликоїПалати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 14-37цс18.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Оскільки суд касаційної інстанції позбавлений процесуальної можливості встановлювати нові обставини, які не були встановлені судами попередніх інстанцій, тому справу слід передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, коли суд не дослідив зібрані у справі докази.

Керуючись статтями 400, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 13 квітня

2017 року та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 26 травня

2017 року скасувати.

Справу передати на новий розгляд до суду першої інстанцї.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді А. О. Лесько

В. В. Пророк

В. М. Сімоненко

І. М. Фаловська