Справа № 242/3051/18
Провадження № 2/242/1170/18
12 жовтня 2018 року м. Селидове
Селидівський міський суд Донецької області у складі: головуючого судді Владимирської І.М., при секретарі Сафроновій К.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку заочного загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного підприємства «Пищевые технологии» про стягнення заборгованості по заробітній платі, -
Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою про стягнення заборгованості по заробітній платі. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що він з 19.01.2006 року по теперішній час перебуває з відповідачем у трудових відносинах.Відповідно до наказу № 74-к від 03.07.2006 року позивача переведено на посаду заступника директора за загальними питаннями. З січня 2013 року розмір заробітної плати позивача встановлений 1700,00 грн. Однак, з серпня 2013 року і до теперішнього часу відповідач заробітну плату позивачу не сплачує. Вважає, що відповідач таким чином порушив трудове законодавство, тому просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість по заробітній платі з урахуванням індексу інфляції та компенсації у розмірі 317 988 грн.75 коп..
Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 19.06.2018 року відкрито провадження по справі та вирішено розгляд справи здійснювати за правилами позовного (загального) провадження.
Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 17.08.2018 року підготовче провадження закрито та справу призначено до судового розгляду.
Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав суду заяву, в якій просить розглянути справи без його участі, задовольнити позовні вимоги та не заперечував проти ухвалення заочного рішення.
В судове засідання представник відповідача не зявився, будучі належним чином повідомлені про день та час слухання справи. Згідно ст. ст. 223, 280 ЦПК України суд вважає можливим розглянути справу у порядку заочного провадження у відсутність відповідача з дотриманням вимог, встановлених законом, за згодою позивача на розгляд справи в порядку заочного провадження.
Дослідивши матеріали справи, законодавство, що регулює спірні правовідносини, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 129 Конституції України, ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно ч. 1 ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.
Судом встановлено, що згідно запису трудової книжки БТ-ІI № 2348849, ОСОБА_1 з 19.01.2006 року перебуває у трудових відносинах із Приватним підприємством «Пищевые технологии», наказом № 74-к від 03.07.2006 року ОСОБА_1 переведено на посаду заступника директора по загальним питанням.
Статтею 94 КЗпП України передбачено, що заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану роботу.
Згідно ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів.
Відповідно до частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України "у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком".
Конституційний Суд України 15 жовтня 2013 року у справі №1-13/2013 №8-рп/2013 в аспекті конституційного звернення дійшов висновку, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, що йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат.
Рішення Конституційного Суду України є обов'язковим до виконання на території України, остаточним і не може бути оскаржене.

Право працівника на належну заробітну плату кореспондує обов'язок роботодавця нарахувати йому вказані виплати, гарантовані державою, і виплатити їх. При цьому право працівника не залежить від нарахування йому відповідних грошових виплат. Тому незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат, працівник, у разі порушення законодавства про оплату праці, має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказуванняне може ґрунтуватися на припущеннях.

Європейський суд з прав людини зауважує, що принцип «процесуальної рівності сторін» передбачає, що у випадку спору, який стосується приватних інтересів, кожна зі сторін повинна мати розумну можливість представити свою справу, включаючи докази, в умовах, які не ставлять цю сторону в істотно більш несприятливе становище стосовно протилежної сторони (DOMBO BEHEER B.V. v. THE NETHERLANDS, № 14448/88, § 33, ЄСПЛ, від 27 жовтня 1993 року).

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Позивачем суду не надано належних доказів, які б підтверджували його позовні вимоги.

Суд, не може взяти до уваги надану позивачем копію довідки з індивідуальних відомостей про застраховану особу за формою ОК-5, видану УПФУ у Донецькій області, в якості підтвердження заборгованості по заробітній платі, оскільки дана довідка не містить в собі інформації щодо істотних умов трудового договору з ПП «Пищевые технологи», щодо наявної заборгованості по заробітній платі позивача, не визначає її розмір, середньомісячний чи то середньоденний заробіток позивача, тощо.

Слід також зазначити, що з наданих позивачем індивідуальних відомостей про застраховану особу за формою ОК-5 вбачається, що в 2013 році та в 2014 році ОСОБА_1 працював також і на інших підприємствах, про що свідчить відповідна графа «Страхувальник», що викликає у суду розумний сумнів щодо виконання посадових обовязків позивачем на вищевказаних підприємствах в умовах зайнятості повний робочий день.

Крім того, індивідуальні відомості про застраховану особу за формою ОК-5 ОСОБА_1 взагалі не містять в собі інформацію щодо його роботи на ПП «Пищевые технологи» в період з 2017 року по 2018 рік, розміру заробітної плати, тощо.

Суд виходячи із засад диспозитивності цивільного процесу, враховуючи, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях та те, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження наявності заборгованості ПП «Пищевые технологии» перед позивачем по заробітній платі з січня 2013 по червень 2018 року, вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі з урахуванням індексу інфляції та компенсації у розмірі 317 988 грн. 75 коп.є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 94, 115, 233 КЗпП України, ст. ст. 12, 13, 81, 263, 264, 265, 268, 273, 280 282, 288 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Приватного підприємства «Пищевые технологии» про стягнення заборгованості по заробітній платі відмовити.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду подається до Донецького апеляційного суду через Селидівський міський суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а після початку її функціонування, безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя І.М. Владимирська