Ухвала

Іменем України

04 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 463/3724/18

провадження № 61-44562 ск18

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Білоконь О. В. (суддя-доповідач), СинельниковаЄ. В., Хопти С. Ф.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_4 на постанову Апеляційного суду Львівської області від 29 серпня 2018 року, у складі колегії суддів: Ванівського О. М., Цяцяка Р. П., Шеремети Н. О., у справі за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_7, Львівської міської ради, управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради, третя особа - приватний нотаріус Львівського нотаріального округу Гриник Іван Юрійович, про визнання незаконною та скасування ухвали Львівської міської ради, визнання недійсним договору купівлі-продажу та скасування витягу з Державного реєстру правочинів, визнання права спільної сумісної власності, зобов'язання до вчинення дій,

ВСТАНОВИВ :

У червні 2018 року ОСОБА_4, ОСОБА_5 звернулись до суду з позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_7, Львівської міської ради, управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради про визнання незаконною та скасування ухвали Львівської міської ради, визнання недійсним договору купівлі-продажу та скасування витягу з Державного реєстру правочинів, визнання права спільної сумісної власності, зобов'язання до вчинення дій.

Ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 26 червня 2018 року позов залишено без руху, позивача ОСОБА_4 зобов'язано надати квитанцію про сплату судового збору у розмірі 3 524,00 грн, а позивача ОСОБА_5 - квитанцію про сплату судового збору у розмірі 4 228,80 грн або вказати підстави звільнення від сплати судового збору з наданням доказів такого звільнення.

Ухвалою цього ж суду від 12 липня 2018 року відкрито провадження у цій справі в частині позову ОСОБА_5 Позов ОСОБА_4 повернуто позивачеві у зв'язку з тим, що остання не сплатила судовий збір у визначеному судом розмірі.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду першої інстанції в частині повернення позовної заяви, ОСОБА_4 оскаржила її в апеляційному порядку.

Постановою Апеляційного суду Львівської області від 29 серпня 2018 року ухвалу Личаківського районного суду м. Львова від 12 липня 2018 рокув частині повернення позовної заяви ОСОБА_4 скасовано і направлено справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова мотивована тим, що судом першої інстанції невірно було розраховано судовий збір, тому висновок про залишення позовної заяви без руху та її повернення є передчасним.

До Верховного Суду13 вересня 2018 рокуОСОБА_4подала касаційну скаргу на постанову Апеляційного суду Львівської області від 29 серпня 2018 року, у якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просила скасувати оскаржуване судове рішення в частині розрахунку судового збору та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В обґрунтування касаційної скарги зазначає, що розмір судового збору у цій справі має сплачуватись виходячи із однієї вимоги і становить 704,80 грн, який вона сплатила, тому суд апеляційної інстанції невірно вказав, що розмір судового збору становить 3 524,00 грн.

Дослідивши касаційну скаргу ОСОБА_4, колегія суддів дійшла висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, з урахуванням такого.

Згідно із пунктом 2 частини першої статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою судовий збір становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно із частиною третьою статті 6 Закону України «Про судовий збір» у разі коли в позовній заяві об'єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Відповідно до пункту 13 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» якщо в позовній заяві об'єднано дві або більше самостійних вимог немайнового характеру, пов'язані між собою, судовий збір сплачується окремо з кожної із таких вимог (або загальною сумою),наприклад, за вимогами про усунення перешкод у користуванні власністю та відшкодування моральної шкоди.

Скасовуючи ухвалу суду першої інстанції в частині повернення позовної заяви ОСОБА_4, суд апеляційної інстанції вірно виходив із того, що вона постановлена з порушенням норм процесуального права, перешкоджає подальшому провадженню у справі і порушує право ОСОБА_4 на доступ до правосуддя.

Такий висновок суду апеляційної інстанції є вірним, оскільки при обрахуванні розміру судового збору суд першої інстанції припустився помилки про те, що ОСОБА_4 повинна оплатити шість позовних вимог, не узявши до уваги, що вимоги про визнання незаконною та скасування ухвали Львівської міської ради від 15 листопада 2007 року та витягу з Державного реєстру правочинів від 20 лютого 2008 року є взаємопов'язаними і судовий збір має бути сплачений як за одну вимогу немайнового характеру.

Оскільки при зверненні до суду з позовом позивачем ОСОБА_4 було сплачено лише 704,80 грн судового збору, відтак остання повинна доплатити 2 819,20 грн (3 524,00 грн - 704,80 грн = 2 819,20 грн).

Доводи касаційної скарги про те, що судовий збір у цій справі має бути сплачений лише за одну вимогу немайнового характеру є безпідставними, оскільки заявлені вимоги про визнання права власності, привести приміщення у попередній стан не є наслідком визнання недійсними рішень органу місцевого самоврядування.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з положеннями пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Відповідно до пункту 2 частини четвертої статті 394 ЦПК України у справі з ціною позову, що не перевищує п'ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), а також у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо: правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Із змісту касаційної скарги, оскаржуваного судового рішення та доданих до касаційної скарги матеріалів убачається, що вона є необґрунтованою, правильне застосовування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності судового рішення.

Керуючись статтями 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4на постанову Апеляційного суду Львівської області від 29 серпня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_7, Львівської міської ради, управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради, третя особа - приватний нотаріус Львівського нотаріального округу Гриник Іван Юрійович, про визнання незаконною та скасування ухвали Львівської міської ради, визнання недійсним договору купівлі-продажу та скасування витягу з Державного реєстру правочинів, визнання права спільної сумісної власності, зобов'язання до вчинення дій.

Додані до скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді О. В. Білоконь

Є. В.Синельников

С. Ф. Хопта