УХВАЛА

Іменем України

18 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 761/29409/15-ц

провадження № 61-42967ск18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: КоротунаВ. М. (суддя-доповідач), Курило В. П.,

Червинської М. Є.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 19 липня 2016 року та постанову Апеляційного суду м. Києва від 18 липня 2018 року в справі за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Хрещатик» про повернення банківських вкладів та стягнення процентів за користування грошовими вкладами,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Хрещатик» (далі - ПАТ «КБ «Хрещатик») про повернення банківських вкладів та стягнення процентів за користування грошовими вкладами.

Позовна заява мотивована тим, що 28 лютого 2013 року між нею та ПАТ «КБ «Хрещатик»укладено договір банківського вкладу строком до 28 лютого 2014 року, згідно з яким вона внесла банківський вклад у розмірі 400 000,00 грн. Зазначала, що по закінченню строку дії указаного договору, вона 28 лютого 2014 року в касі банку отримала 200 000,00 грн із загальної суми вкладу. Крім того, позивач посилалась на те, що відповідач безпідставно відмовляється повертати вклад за депозитним договором № 315 (№222D-493285) від 28 лютого 2014 року у сумі 150 000,00 грн з відсотками у сумі 42 611,30 грн та за депозитним договором № 313/2013-222 від 28 лютого 2013 року у сумі 100 000 грн та відсотки у сумі 28 407,56 грн.

Враховуючи наведене, ОСОБА_4 просила суд стягнути з відповідача на її користь суму вкладу в розмірі 100 000,00 грн та 28 407,56 грн нарахованих відсотків згідно договору від 28 лютого 2013 року № 313/2013-222, стягнути з відповідача на її користь суму вкладу в розмірі 150 000,00 грн та 42 611,30 грн процентів за договором від 28 лютого 2013 року № 315/2013-222.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 19 липня 2016 року, залишеним без змін постановою Апеляційного суду м. Києва від 18 липня 2018 року, у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Рішення першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, мотивовано тим, що ПАТ «КБ «Хрещатик» перебуває в стадії ліквідації, а тому, його повноваження в частині видачі депозитних вкладів обмежуються пунктом 1 частиною п'ятою статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

21 серпня 2018 року ОСОБА_4 звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 19 липня 2016 року та постанову Апеляційного суду м. Києва від 18 липня 2018 року з пропуском строку на касаційне оскарження.

Заявник просила визнати поважними причини пропуску строку та поновити строк на касаційне оскарження, посилаючись на те, що повний текст оскаржуваної постанови апеляційного суду заявником отримано 27 липня 2018 року, що підтверджується копією конверта та інформацією із ідентифікатора міжнародного поштового відправлення публічного акціонерного товариства «Укрпошта».

Згідно з частинами першою, другою статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Апеляційним судом м. Києва прийнято постанову 18 липня 2018 року, повний текст постанови складено 19 липня 2018 року, тому останній день строку на касаційне оскарження припадав на 18 серпня 2018 року.

Згідно з частиною першою статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Частиною другою статті 390 ЦПК України встановлено, що учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Відповідно до інформації із ідентифікатора міжнародного поштового відправлення публічного акціонерного товариства «Укрпошта»дата отримання заявником вказаної постанови 27 липня 2018 року.

Враховуючи те, що скаргу подано 21 серпня 2018 року, тобто протягом тридцяти днів з дня вручення судового рішення, суд дійшов висновку, що строк на касаційне оскарження підлягає поновленню відповідно до частини другої статті 390 ЦПК України. Тому клопотання заявника про поновлення строку підлягає задоволенню.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судом норм процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами попередніх інстанцій не застосовано норми статей 46, 48 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що відсутні підстави для відкриття касаційного провадження, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судом встановлено, що відповідно до рішення Правління Національного банку України від 02 червня 2016 року № 45-рш «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «КБ «Хрещатик», Правління Національного банку України вирішило відкликати банківську ліцензію та ліквідувати ПАТ «КБ «Хрещатик».

Згідно з пунктом 16 статті 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» тимчасова адміністрація - це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до пункту 6 статті 2 цього Закону ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства. Отже, у спорах, пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у таких правовідносинах.

Статтею 36 вказаного Закону врегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації.

Зокрема, згідно з пунктами 1, 2 частини 5 статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку.

Відповідно до частини 2 статті 46 цього Закону з дня призначення уповноваженої особи Фонду банківська діяльність завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню чи збільшений ліквідаційної маси.

Аналогічний висновок, викладений у постанові Верховного Суду України від 20 січня 2016 року № 6-2001цс15.

Отже, ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, встановивши, що рішенням Правління Національного Банку України від 02 червня 2016 року № 45-рш ПАТ «КБ «Хрещатик» віднесено до категорії неплатоспроможних, а також рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, наслідком чого є спеціальний порядок повернення коштів вкладників, дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог щодо зобов'язання виплати коштів за договорами банківських рахунків.

Згідно з положеннями пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Відповідно до пункту 2 частини четвертої статті 394 ЦПК України у справі з ціною позову, що не перевищує п'ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), а також у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо: правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Оскільки правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, тому колегія суддів вважає, що касаційна скарга є необґрунтованою та у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують, на законність судових рішень не впливають.

Керуючись пунктом 5 частини другої, частинами четвертою і п'ятою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

У Х В А Л И В:

Поновити ОСОБА_4строк на касаційне оскарження рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 19 липня 2016 року та постанови Апеляційного суду м. Києва від 18 липня 2018 року.

У відкритті касаційного провадження за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Хрещатик» про повернення банківських вкладів та стягнення процентів за користування грошовими вкладами, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 19 липня 2016 року та постанову Апеляційного суду м. Києва від 18 липня 2018 року, відмовити.

Копію ухвали разом з доданими до скарги матеріалами повернути особі, яка подавала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В. М. Коротун

В.П. Курило

М.Є.Червинська