1Справа № 335/69/18 2/335/818/2018
1 жовтня 2018 року Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя в складі:
головуючого судді Соляник А.В.,
за участю секретаря судового засідання Барсукової В.В.,
представника позивача ОСОБА_1,
відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3,
представника відповідача ОСОБА_4,
розглянувши у відкритому засіданні в залі суду № 1 за адресою: м. Запоріжжя, вул. Перемоги, 107-Б, позовну заяву Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,
ПАТ «Укрсоцбанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.
В обґрунтування позовних вимог позивач, з урахуванням уточнення, зазначав, що 09.10.2006 між АКБСР «Укрсоцбанк» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір № 189М/06 на суму 730 320,00 грн. Однак, позичальник не належним чином виконував зобовязання за кредитним договором, внаслідок чого станом на 12.03.2018 має прострочену заборгованість за кредитним договором, а саме за відсотками 318 715,09 грн., інфляційні втрати за кредитом 62 769,43 грн., пеня за несвоєчасне повернення кредиту 64 299,76 грн., пеня за несвоєчасне повернення відсотків 42 446,41 грн., інфляційні втрати за відсотками 37 895,37 грн.
На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, 09.10.2006 між АКБСР «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 укладено договір поруки № 189М/06/1п, за яким ОСОБА_2 зобовязалась відповідати за належне та своєчасне виконання позичальником умов кредитного договору.
Позивач направив вимоги боржнику та поручителю про досудове врегулювання спору, але вимоги залишились не виконаними.
З наведених підстав позивач просив стягнути солідарно з відповідачів на його користь заборгованість в загальній сумі 526 126,06 грн. та судовий збір у розмірі 18 523,72 грн. (а.с. 9294).
Ухвалою судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя Шалагінової А.В. від 19.01.2018 відкрито провадження у справі, розпочато у справі підготовче провадження та призначено підготовче судове засідання, встановлено учасникам справи строки для подання заяв по суті справи (а.с. 46).
Згідно із відзивом відповідачів на позовну заяву, відповідачі позов не визнають, оскільки рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 19.01.2016 в цивільній справі № 331/3467/15-ц, 2/331/36/2016, що набрало законної сили 24.02.2016, визнано припиненою з 08.04.2014 поруку ОСОБА_2 за договором поруки № 189М/06/1п від 09.10.2006. Крім того, до суду із даним позовом ПАТ «Укрсоцбанк» звернувся 03.01.2018. Додатковою угодою № 2 до кредитного договору було визначено кінцевий строк погашення кредиту 07.10.2013. Отже, з дня закінчення строку дії кредитного договору і до подання позову до суду минуло 4 роки 2 місяці 27 днів. Тому, в даному випадку підлягають застосуванню строки позовної давності, визначені ст. 257 ЦК України. До відзиву відповідачі долучили відповідну заяву про застосування позовної давності.
14.03.2018 надійшла відповідь ПАТ «Укрсоцбанк» на відзив відповідачів, за змістом якого в разі спливу строку дії договору розмір процентів визначається на рівні облікової ставки Національного Банку України відповідно до положень ст. 1048 ЦК України. Щодо застосування строку позовної давності, то останній платіж за кредитом було вчинено 26.10.2017 в сумі 23 367,87 грн. Крім того, строк позовної давності перервався ухваленням рішення третейським судом 26.09.2014. Передача справи на розгляд до третейського суду не є відмовою від права на звернення до суду за захистом. Припинення діяльності фізичної особи-підприємця не звільняє від виконання зобовязань за кредитним договором (а.с. 8182).
23.03.2018 надійшли заперечення відповідачів на відповідь позивача на відзив, за якими вважають посилання позивача на необхідність застосування облікової ставки Національного Банку України щодо розміру процентів необґрунтованими, оскільки наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора надає кредитору право лише на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, тобто 3% річних. Крім того, платіж 26.10.2017 в рахунок погашення кредиту відповідач не здійснював, а кошти в сумі 23 367,87 грн. надійшли позивачу від продажу автомобіля ОСОБА_3 в межах процедури виконавчого провадження. Тобто, факту добровільного погашення боргу з боку позичальника не було, а тому строк позовної давності не переривався (а.с. 108111, 120).
Крім того, в процесі розгляду справи відповідачами подано заяву про зупинення провадження у справі до ухвалення остаточного рішення Верховним Судом в цивільній справі № 755/4608/16-ц за заявою ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про скасування рішення постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 26.09.2014 у справі № 1518/14 (а.с. 127128).
Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 04.05.2018 у задоволенні заяви відповідачів про зупинення провадження відмовлено (а.с. 134).
Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 04.05.2018 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті (а.с. 135).
Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 20.07.2018 визнано необхідним надання особистих пояснень представником позивача в судовому засіданні (а.с. 156).
На підставі розпорядження заступника керівника апарату суду від 07.08.2018 № 260 проведено повторний автоматизований розподіл судової справи у звязку із закінченням 5-річного терміну повноважень судді Шалагінової А.В., внаслідок чого справу передано на розгляд судді Соляник А.В.
Ухвалою судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя Соляник А.В. від 07.08.2018 справу прийнято до провадження та призначено судове засідання.
У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 підтримала позовні вимоги та просила позов задовольнити з підстав, викладених в уточненій позовній заяві та відповіді на відзив.
Відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_2 та представник відповідача ОСОБА_4 у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечували в повному обсязі з підстав, викладених у відзиві на позов та запереченнях на відповідь позивача на відзив.
Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин.
09.10.2006 між АКБСР «Укрсоцбанк» та ФОП ОСОБА_3 укладено договір про надання невідновлювальної кредитної лінії № 198М/06, відповідно до умов якого ФОП ОСОБА_3 отримав кредит в сумі 730 320,00 грн. зі сплатою 18% річних та кінцевим терміном повернення до 07.10.2011 на умовах, визначених договором (а.с. 68).
Додатковою угодою № 1 від 28.10.2008 до цього договору було змінено відсоткову ставку на 19% річних (а.с. 10).
Додатковою угодою № 2 від 28.04.2010 до цього договору було визначено залишок заборгованості за кредитом 451 578,52 грн. та залишок заборгованості за відсотками 21 040,38 грн., а також встановлено новий кінцевий термін повернення кредитної заборгованості до 07.10.2013 (а.с. 11).
Додатковою угодою № 3 від 22.11.2010 до цього договору було визначено залишок заборгованості за кредитом 451 578,52 грн. та залишок заборгованості за відсотками 51 181,31 грн., а також встановлено нову процентну ставку за користування кредитними коштами в розмірі 19,44% річних (а.с. 1213).
Договором від 20.05.2011 про внесення змін № 4 до договору кредиту № 198М/06 було викладено в новій редакції пп. 2.12.8, 3.1, 3.4, 3.3.5, ст. 8 договору кредиту, п. 2.10 договору кредиту виключено, та доповнено ст. 3 пунктом 3.2.12, а також іншими умовами стосовно порядку погашення кредитної заборгованості, нарахування неустойки, комісій тощо (а.с. 1417).
Також, 18.01.2007 між АКБСР «Укрсоцбанк» та ОСОБА_5 укладено договір кредиту № 007М/07, відповідно до умов якого ОСОБА_5 отримав кредит в сумі 104 752 доларів США зі сплатою 13% річних та кінцевим терміном повернення до 17.01.2017 (а.с. 1113).
Додатковою угодою № 1 до цього договору було змінено відсоткову ставку на 14,5% річних (а.с. 16).
На забезпечення виконання зобовязань за вищевказаним кредитним договором, 09.10.2006 між АКБСР «Укрсоцбанк» та ФОП ОСОБА_3, ОСОБА_2 укладено договір поруки № 189М/06/1п, за яким ОСОБА_2 зобовязалась перед кредитором у повному обсязі солідарно відповідати за виконання позичальником зобовязань щодо повернення суми кредиту, сплати відсотків за користування кредитом, а також можливих штрафних санкцій у розмірі та у випадках, передбачених договором про надання невідновлювальної кредитної лінії № 189М/06 від 09.10.2006 (а.с. 1920).
28.10.2008 між сторонами договору поруки укладено Додаткову угоду № 1, якою змінено умови щодо процентної ставки за договором кредиту на 19% (а.с. 21).
28.04.2010 до договору поруки укладено Додаткову угоду № 2, якою викладено в новій редакції п.п. 2.2.1 ст. 2 договору поруки щодо кінцевого терміну повернення кредиту до 07.10.2013 (а.с. 22).
22.11.2010 між сторонами договору поруки укладено Додаткову угоду № 3, якою змінено умови щодо процентної ставки за договором кредиту на 19,44% (а.с. 23).
14.06.2010 було змінено назву банку з Акціонерно-комерційного банку соціального розвитку «Укрсоцбанк» на публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» відповідно до Закону України «Про акціонерні товариства», що підтверджується витягом зі Статуту цього Банку (а.с. 26).
Рішенням Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 26.09.2014 у справі № 1518/14 за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» до ФОП ОСОБА_3 і ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором про солідарне стягнення з відповідачів заборгованості в розмірі 994 988,62 грн., третейського збору в сумі 10 340,89 грн.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 12.10.2016 у цивільній справі № 755/4608/16-ц за заявою ОСОБА_3, ОСОБА_2 про скасування рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 26.09.2014, заяву ОСОБА_3 і ОСОБА_2 задоволено, стягнуто з ПАТ «Укрсоцбанк» судові витрати.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 18.01.2017 вказана ухвала суду першої інстанції скасована, заява ОСОБА_3, ОСОБА_2 задоволена частково, рішення третейського суду скасовано в частині стягнення заборгованості з ОСОБА_2, та у задоволенні заяви ОСОБА_3 про скасування рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 26.09.2014 у справі № 1518/14 відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19.07.2017 ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 18.01.2017 в частині вимог ОСОБА_2 про скасування рішення постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 26.09.2014 скасовано та постановлено в цій частині нову ухвалу, якою у задоволенні заяви ОСОБА_2 відмовлено. В іншій частині ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 18.01.2017 залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 13.06.2018 ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19.07.2017 в частині вимог ОСОБА_2 про скасування рішення постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 26.09.2014 скасовано, залишено в силі в цій частині ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 18.01.2017.

Отже, з урахуванням вищезазначених судових рішень, з ФОП ОСОБА_3 стягнуто на користь ПАТ «Укрсоцбанк» за рішенням постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 26.09.2014 суму заборгованості за кредитним договором в сумі 994 988,62 грн. При цьому, як випливає зі змісту цього рішення, сума стягнення складається з: 451 578,52 грн. заборгованість за кредитом; 368 563,93 грн. заборгованість за відсотками; 71 264,40 грн. пеня; 103 581,77 грн. інфляційні втрати.

Підставою даного позову ПАТ «Укрсоцбанк», з урахуванням уточнення, є те, що ОСОБА_3 виконував неналежним чином свої зобовязання за вищезазначеним кредитним договором, у звязку із чим має заборгованість перед позивачем станом на 12.03.2018 в сумі 526 126,06 грн., в тому числі заборгованість за відсотками 318 715,09 грн., інфляційні втрати за кредитом 62 769,43 грн., пеня за несвоєчасне повернення кредиту 64 299,76 грн., пеня за несвоєчасне повернення відсотків 42 446,41 грн., інфляційні втрати за відсотками 37 895,37 грн., з огляду на що позивач просить стягнути з відповідачів солідарно дану суму заборгованості.

Отже, в даному випадку позивачем не заявляються вимоги, які вже були предметом розгляду постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків, а тому посилання відповідачів у відзиві на зазначену обставину як на підставу для відмови у позові є неспроможними.

Так, відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з частиною першою статті 530 Цивільного кодексу України зобов'язання підлягає виконанню у вказаний в договорі строк.

Частиною першою статті 1054 Цивільного кодексу України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 610 Цивільного кодексу України визначено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, певних змістом зобов'язання (неналежне виконання). При цьому, за вимогами статті 611 цього Кодексу, при порушенні зобов'язання наступають правові наслідки, установлені договором або законом.

Згідно із ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідач ОСОБА_3 не спростовує неналежне з його боку виконання умов кредитного договору.Заперечення відповідачів у справі зводились до необґрунтованості розрахунку відсотків за кредитом, необхідності застосування строку позовної давності, необґрунтованості предявлення позову до поручителя ОСОБА_2, неможливості покладення відповідальності на відповідача ОСОБА_3 у звязку із припиненням його підприємницької діяльності.

З наданих позивачем розрахунків суми позову випливає, що відсотки за кредитом в розмірі 318 715,09 грн. розраховані ним за період з 13.08.2014 по 11.03.2018, виходячи із відсоткової ставки 19,44% річних на залишок заборгованості за кредитом 451 578,52 грн., тобто за 1 307 днів. Пеня в розмірі 64 299,76 грн. за несвоєчасне погашення тіла кредиту розрахована за період з 12.09.2017 по 11.03.2018, виходячи із розміру подвійної облікової ставки НБУ за 181 день прострочення. Пеня в розмірі 42 446,41 грн. за несвоєчасне погашення відсотків розрахована за період з 12.09.2017 по 11.03.2018, виходячи із розміру подвійної облікової ставки НБУ за 181 день прострочення. Інфляційні втрати за неповернутим кредитом та відсотками в загальному розмірі 100 664,80 грн. розраховані з урахуванням індексу інфляції період з березня 2017 р. по лютий 2018 р. за кожен місяць прострочення (а.с. 96100).

Перевіривши дані розрахунки, суд знаходить їх вірними та такими, що відповідають фактичним обставинам справи. Натомість, відповідачі не довели належними та допустимими доказами необґрунтованість вказаних розрахунків та їх належним чином не спростували.

Водночас, суд вважає такими, що не засновані на законі, посилання відповідача ОСОБА_3 на те, що він не може відповідати за зобовязаннями, що виникли під час здійснення ним підприємницької діяльності, оскільки наразі він не є фізичною особою-підприємцем.

Суд зауважує, що в силу вимог ч. 1 ст. 52 ЦК України фізична особа-підприємець відповідає за зобовязаннями, повязаними із підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення. При цьому, на підставі ч. 1 ст. 53 ЦК України фізична особа, яка неспроможна задовольнити вимоги кредиторів, повязані із здійсненням нею підприємницької діяльності, може бути визнана банкрутом у порядку, встановленому законом.

В даному випадку сам по собі факт припинення ОСОБА_3 підприємницької діяльності не звільняє його від виконання зобовязань за кредитним договором, який він уклав у статусі фізичної особи-підприємця. При цьому, доказів, що ФОП ОСОБА_3 визнано банкрутом, в матеріалах справи немає. Тому, вищезазначені доводи відповідача не можуть бути взяті судом до уваги.

Разом із тим, суд знаходить безпідставними позовні вимоги ПАТ «Укрсоцбанк» до відповідача ОСОБА_3, а саме щодо покладення на неї як на поручителя, солідарного обовязку з погашення заборгованості, з таких підстав.

Згідно з положеннями ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 19.01.2016 у справі № 331/3467/15-ц, 2/331/36/2016 за позовом ОСОБА_2 до ПАТ «Укрсоцбанк» в особі Запорізького відділення ПАТ «Укрсоцбанк», третя особа ОСОБА_3, про визнання договору поруки припиненим, задоволено позов ОСОБА_2 та визнано припиненою з 08.04.2014 поруку ОСОБА_2 за договором поруки № 189М/06/1п від 09.10.2006 (а.с. 5960). Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 24.02.2016 рішення суду першої інстанції залишене без змін.

Крім того, постановою Верховного Суду від 13.06.2018 у справі № 755/4608/16-ц за заявою ОСОБА_2 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19.07.2017 у справі за заявою ОСОБА_3, ОСОБА_2 про скасування рішення постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 26 вересня 2014 р. у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, встановлено, що з 08.04.2014 порука ОСОБА_2 вважається припиненою.

Отже, судовими рішеннями, що набрали законної сили, встановлено, що порука ОСОБА_2 за договором поруки № 189М/06/1п від 09.10.2006 припинилась з 08.04.2014, а тому позовні вимоги ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2 в даній цивільній справі задоволенню не підлягають.

Крім того, відповідачами у даній справі заявлено про застосування строків позовної давності, зокрема, подано письмову заяву, в якій просять відмовити з даної підстави в задоволенні позовних вимог. З цього приводу суд зазначає таке.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється у три роки.

Однак, за п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Таким чином, до вимог позивача про стягнення відсотків та інфляційних втрат застосовуються строки загальної позовної давності у три роки, а до вимог зі стягнення пені позовна давність в один рік.

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов'язання мають виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). При цьому в законодавстві визначаються різні поняття: як "строк договору", так і "строк (термін) виконання зобов'язання" (статті 530, 631 ЦК України).

Суд зауважує, що одним з видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. При цьому перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Відповідно до частини п'ятої статті 261 ЦК України за зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Згідно з підпунктом 4.5 кредитного договору в разі невиконання (неналежного виконання) позичальником обов'язків, визначених підпунктами 3.3.23.3.16 цього договору (зокрема, зобовязання сплачувати кредит та проценти у передбачені договором строки), термін надання кредиту вважається таким, що закінчився, та відповідно позичальник зобов'язаний не пізніше наступного робочого дня за днем порушення зобовязання погасити кредит, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції (штраф, пеню). Після повного погашення позичальником заборгованості за кредитом, процентами та можливими штрафними санкціями дія цього договору припиняється.

Таким чином, сторони кредитних правовідносин врегулювали у договорі питання дострокового повернення коштів, тобто зміни строку виконання основного зобов'язання, та визначили умови такого повернення коштів.

В цей же час, позивач зазначає, що останній платіж за кредитним договором було вчинено відповідачем ОСОБА_3 26.10.2017, а тому, на думку позивача, строк позовної давності перервався.

Разом із тим, в судовому засіданні встановлено, що сума в розмірі 23 367,87 грн. була перерахована позивачеві 26.10.2017 в рамках виконавчого провадження з примусового виконання вищезазначеного рішення третейського суду, а саме за наслідком примусової реалізації майна боржника, що підтверджується наданими суду копіями акта про проведенні електронні торги від 21.09.2017 та розпорядження державного виконавця № 47001891 від 11.10.2017 про перерахування коштів в розмірі 25 167,87 грн., що надійшли 04.09.2017 на рахунок з обліку депозитних сум при примусовому виконанні виконавчого документа та зведеного виконавчого провадження, наступним чином: 23 367,87 грн. ПАТ «Укрсоцбанк», 1 500 грн. ФОП ОСОБА_6, 300,00 грн. ГТУЮ в Запорізькій області (а.с. 116, 118).

В цей же час, ч. 1 ст. 264 ЦК України встановлює, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обовязку.

Отже, закон повязує переривання строку позовної давності саме із вчиненням активних дій особоюборжником, які б свідчили про визнання боргу. У даному випадку грошові кошти в сумі 23 367,87 грн. не можуть вважатися черговим платежем ОСОБА_3 за кредитним договором, оскільки кошти перераховані в межах процедури виконавчого провадження на рахунок ПАТ «Укрсоцбанк» державним виконавцем.

Крім того, умовами кредитного договору чітко визначено порядок повернення позичальником кредитних коштів (п. 2.5), а також можливість договірного списання коштів банком з рахунків позичальника (п. 2.6). Перерахування грошових коштів на рахунок ПАТ «Укрсоцбанк» при примусовому виконанні рішення третейського суду не є поверненням позичальником кредитних коштів в розумінні вказаних умов договору кредиту.

Таким чином, суд доходить висновку, що надходження на рахунок ПАТ «Укрсоцбанк» 26.10.2017 суми в розмірі 23 367,87 грн. не є здійсненням погашення заборгованості ОСОБА_3, тобто дією ОСОБА_3, яка б свідчила про визнання ним свого боргу.

Разом із тим, ПАТ «Укрсоцбанк» не надав суду жодного доказу, який би підтверджував дійсну дату останнього платежу ОСОБА_3 за кредитним договором (виписки з рахунку позичальника тощо), що позбавляє суд встановити, чи сплив відповідно до пункту 4.5 договору строк користування кредитом до кінцевого терміну повернення кредитної заборгованості відповідно до п. 2.1 додаткової угоди № 2 від 28.04.2010. Тому, в даному випадку суд вважає можливим у даному випадку при обчисленні строків позовної давності виходити із кінцевої дати повернення кредитних коштів, визначеної у додатковій угоді № 2 від 28.04.2010, а саме 07.10.2013.

Згідно із ч. 2 ст. 264 ЦК України позовна давність переривається у разі предявлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

Частиною третьою цієї ж статті визначено, що після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

З рішення постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків у справі № 1518/14 випливає, що воно ухвалене 26.09.2014. Тобто, до третейського суду ПАТ «Укрсоцбанк» звернувся у серпнівересні 2014 р. Отже, саме з цього періоду перервався строк позовної давності та його перебіг почався заново.

До суду із даним позовом позивач звернувся лише 3 січня 2018 р., тобто після спливу як трирічного строку позовної давності за вимогами про стягнення відсотків та інфляційних втрат, так і річного строку позовної давності за вимогами про стягнення пені.

При цьому, в даному випадку не має значення сам факт стягнення з відповідача за рішенням Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 26.09.2014 суми заборгованості та відсотків, оскільки дані суми були стягнути вже після визначеного сторонами у договорі кінцевого терміну повернення кредитних коштів 7 жовтня 2013 р., а відтак за межами дат сплати чергових платежів за кредитом, що визначені у графіку погашення кредиту (п. 2.2 додаткової угоди № 2 від 28.04.2010). В даному випадку, саме до 7 жовтня 2013 р. включно позичальник мав повернути всю суму заборгованості за кредитом та відсотками, а усі наступні щомісячні платежі після вказаної дати не підлягали виконанню.

Підсумовуючи викладене, позов ПАТ «Укрсоцбанк» підлягає залишенню без задоволення.

На підставі ст. 141 ЦПК України судові витрати з відповідача на користь позивача стягненню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 5, 12, 13, 19, 7680, 89, 141, 142, 259, 265, 273 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Запорізької області через Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Вступна та резолютивна частини рішення постановлені у нарадчій кімнаті та проголошені у судовому засіданні 01.10.2018.

Повний текст рішення виготовлено 05.10.2018.

Суддя А.В. Соляник