Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/5978/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2018 року Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого - судді Кондрацької Н.М.

за участю секретаря судового засідання - Мелещенко О.В.,

розглянувши в судовому засіданні в залі суду в м. Черкаси цивільну справу за позовом представника ОСОБА_1 адвоката ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, -

в с т а н о в и в:

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_3 про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 22.06.2017 відповідно свідоцтва про смерть серії 1 - СР № 308038 від 23.06.2017 у віці 75 років померла мати ОСОБА_1 - ОСОБА_4. Місцем смерті є м.Черкаси, Черкаської області, а останнє місце реєстрації - АДРЕСА_1. Спадкова справа після смерті ОСОБА_5Н не заведена в жодного нотаріуса. Після її смерті відкрилась спадщина у вигляді квартири за адресою: АДРЕСА_1; квартири за адресою: АДРЕСА_2, та заощаджень. Відповідно ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця..., той з подружжя хто його пережив та батьки. Спадкоємцем першої черги за законом спадщини, що відкрилась після смерті ОСОБА_4 є її єдина донька ОСОБА_1. За життя ОСОБА_4 склала заповіт від 09.06.2016, відповідно до якого, належна їй квартира за адресою: АДРЕСА_1, вона заповіла онуку (сину позивача) ОСОБА_3, а квартиру за адресою: АДРЕСА_3, та заощадження заповіла ОСОБА_1. Відповідно до положень ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. ОСОБА_1, згідно довідки ОСББ «Подолінського 24» № 61 від 05.07.2018 та акту, складеному сусідами від 05.07.2018 хоча не була зареєстрована, але фактично проживала з своєю матірю протягом шести останніх років і на момент її смерті 22.06.2017 за адресою: АДРЕСА_1. Вони разом вели спільне господарство, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки, донька постійно доглядала матір в звязку з її хворобою, а після її смерті позивач організувала похорони та понесла всі витрати повязані з цим. Тому відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, ОСОБА_1 вважається такою, що фактично прийняла спадщину після смерті матері. Відповідач у визначений законодавством термін не звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини оскільки не претендує на спадкове майно та вважає, що оскільки позивач постійно проживала з матірю на час відкриття спадщини і продовжує проживати там на даний час, то відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, вважається такою, що фактично прийняла спадщину. Факт проживання позивача з матірю за адресою: АДРЕСА_1 підтверджується письмовими доказами та не заперечується відповідачем, тому майновий спір стосовно спадкового майна відсутній. При зверненні до нотаріуса для оформлення спадщини, зясувалось, що оскільки спадкоємиця на час смерті матері не була зареєстрована офіційно за одною адресою, необхідно встановлювати факт постійного проживання зі спадкодавцем разом на час відкриття спадщини в судовому порядку, а тому просить встановити факт, який має юридичне значення про те, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 разом із своєю матірю ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2, яка померла 22.06.2017, останнє місце реєстрації: АДРЕСА_1, протягом шести останніх років і на момент її смерті проживали разом за адресою: АДРЕСА_1, вони вели спільне господарство, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки.

Ухвалою судді Придніпровського районного суду м. Черкаси від 13.08.2018 відкрито провадження в справі.

Представник позивача в судове засідання не зявилася, подала до суду заяву про розгляд справи без її участі та заяву про приєднання до матеріалів справи копію постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 11.07.2018.

Відповідач в судове засідання не зявився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі. Не заперечував проти задоволення позовних вимог. Також зазначив, що всі обставини зазначені в заяві вказані вірно. Дійсно його мати ОСОБА_1 проживала протягом останніх шести років і на момент смерті спадкодавця за адресою: м. Черкаси, вул.. Подолінського, 24 в м. Черкаси. Вони вели спільне господарство, були повязані спільним побутом. Мали взаємні права та обовязки.

Дослідивши письмові матеріали справи та докази в їх сукупності, на підставі повного, обєктивного та всебічного дослідження, суд встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини.

Відповідно до свідоцтва про смерть серії І-СР № 308038, виданого Черкаським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, 22.06.2017 померла ОСОБА_4.

Позивач ОСОБА_1 являється донькою ОСОБА_4, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії І-СР № 255222.

Відповідач ОСОБА_3 являється сином позивача ОСОБА_1, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії І-БЛ № 304637.

ОСОБА_4 є власником квартири № 7, по вул.. Подолінського, 24 в м. Черкаси, що підтверджується копіями свідоцтва про право на спадщину за законом від 08.04.2009 та довідкою комунального підприємства «черкське обласне обєднане бюро технічної інвентаризації» від 22.05.2009.

09.06.2016 ОСОБА_4 склала заповіт, посвідчений державним нотаріусом Другої черкаської державної нотаріальної контори ОСОБА_6, відповідно до якого: належну померлій квартру № 7, що знаходиться в м. Черкаси по вул.. Подолінського у будинку 24, заповідала ОСОБА_3; належну померлій квартиру № 46, що знаходиться в м. Черкаси по вулиці Ватутіна у будинку 225 та усі належні їй вклади з належними відсотками та компенсацією, що знаходяться у Публічному акціонерному товаристві «Державний експортно-імпоортний банк України» у м. Черкасах заповідала ОСОБА_1.

Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина, до складу якої увійшло вказане в заповіті майно.

Позивач ОСОБА_1 проживала разом із своєю матірю ОСОБА_4 протягом шести останніх років і на момент смерті останьої за адресою АДРЕСА_1, в якій зареєстрована померла, що підтверджується копіями довідки обєднання співвласників багатоквартирного будинку «Подолинського 24» від 05.07.2018 та акту від 05.07.2018.

Не зважаючи на те, що позивач не зареєстрована за вищевказаною адресою, вона протягом шести останніх років і на момент смерті ОСОБА_4, і до дня звернення з даною позовною заявою, безперервно проживала за місцем реєстрації та проживання спадкодавця.

Відповідно до постанови приватного нотаріуса Черкаського міського нотаріального округу ОСОБА_7 від 11.07.2018, відмовлено ОСОБА_1, у вчиненні нотаріальної дії у видачі свідоцтва про право на спадщину на квартиру АДРЕСА_4. У мотивувальній частині постанови розяснено, що ОСОБА_1 необхідно звернутися до суду із позовною заявою про визначеня додаткового строку для прийняття спадщини або про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Згідно з положеннями ст. 1220 ЦК України, внаслідок смерті особи відкривається спадщина. Часом відкриття спадщини є день смерті особи.

У положеннях ст.ст. 1217 і 1218 ЦК України зазначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно з положеннями ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Положеннями частин 1 та 3 ст. 1268 ЦК України визначено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до умов статті 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Отже, відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, позивач вважається такою, що прийняла спадщину, оскільки протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, не заявила про відмову від неї.

Підпунктом 3.15 п. 3 Глави 10 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, встановлено, що якщо спадкоємець протягом шести місяців не подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв спадщину. Згідно з п.п. 3.21 п. 3 Глави 10 Розділу ІІ даного Порядку, спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї.

У положеннях пункту 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 № 7 надано роз'яснення з приводу того, що якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв'язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

У зв'язку з відсутністю реєстрації місця проживання позивача за адресою в квартирі АДРЕСА_5, остання не має можливості іншим шляхом, крім як встановлення в судовому порядку факту постійного проживання разом із спадкодавцем ОСОБА_4 на час відкриття спадщини, підтвердити факт її прийняття. Факт постійного проживання має юридичне значення та має бути встановлений з метою підтвердження наявності обставин, що свідчать про прийняття позивачем як спадкоємцем спадщини в порядку, визначеному ч. 3 ст. 1268 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Положеннями ст. 2 Закону України «Про свободу пересування і вільний вибір місця проживання» передбачено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Вказане дає підстави зробити висновок про те, що відсутність реєстрації місця проживання позивача за місцем проживання та реєстрації спадкодавця у квартирі адресою в квартирі АДРЕСА_5, не може бути обґрунтованою та належною обставиною для відмови в встановленні факту постійного проживання позивача зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Статтями 4, 5, 13 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з приписами статей 76, 77, 79 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами, як письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Такі докази мають бути належними, тобто містити інформацію щодо предмета доказування, та достовірними, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

З огляду на вищевикладене постійне проживання позивача ОСОБА_1 разом із спадкодавцем ОСОБА_4 на день її смерті 22.06.2017 підтверджується довідкою обєднання співвласників багатоквартирного будинку «Подолінського 24», де зазначено, що ОСОБА_1 проживала та продовжує проживати по теперішній час за адресою: АДРЕСА_1. Також факт постійного проживання позивача з спадкодавцем протягом шести останіх років і на момент смерті спадкодавця 22.06.2017, ведення спільного господарства, повязання спільним побутом підтверджується актом від 05.07.2018, який підписаний жителями, які проживають та зареєстровані в ІНФОРМАЦІЯ_3. Цим же актом засвідчено, що позивач постійно доглядала за матірю в звязку з її хворобою, а після смерті останньої організувала похорони та понесла всі витрати повязані з цим.

Суд, зазначає, що викладені обставини справи у даній позовній заяві з зазначенням відповідних доказів підтверджують факт постійного проживання позивача разом зі спадкодавцем на день її смерті, а також наявність усталених соціальних зав'язків із квартирою № 7 по вул.. Подолинського, 24 в м. Черкаси.

Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню у повному обсязі, оскільки факт проживання її з померлою знайшли своє підтвердження у судовому засіданні та були доведені належними доказами.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 16, 29, 1217, 1218, 1220, 1223, 1268, 1270 ЦК України, ст. ст. 14, 5, 76-81, 175, 177, 182, 184 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 (проживає ІНФОРМАЦІЯ_4, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) до ОСОБА_3 (проживає ІНФОРМАЦІЯ_5, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2) про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини задовольнити.

Встановити факт, який має юридичне значення про те, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживала разом із своєю матірю ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, яка померла 22.06.2017, протягом шести останніх років і на момент її смерті в квартирі АДРЕСА_4, вели спільне господарство, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки.

Відповідно до пп.15.5 п.15 ч.1 Розділу XIII Перехідних положень ЦПК України в редакції від 15.12.2017, апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до або через відповідні суди.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Головуючий: ОСОБА_8