РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 638/19554/16-ц

Провадження № 2/638/331/18

03.10.2018р. Дзержинський районний суд міста Харкова у складі:

головуючого судді - Подус Г.С.,

при секретарі - Коваленко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщені Дзержинського районного суду міста Харкова цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі і гідності та відшкодування моральної шкоди,-

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом до ОСОБА_2 про захист честі і гідності та відшкодування моральної шкоди.

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що в Дзержинському районному суді м. Харкова перебувала справа про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданих залиттям ОСОБА_2 його квартири, де ОСОБА_1 є позивачем. У ході судового розгляду уповноваженим представником відповідача було долучено до матеріалів справи заперечення на позовну заяву, в якому ОСОБА_1 звинуватили, нібито, в погіршенні психічного стану малолітньої дитини відповідача - ОСОБА_3.

ОСОБА_4 навів уривок з заперечення на позовну заяву: «…позивач систематично погрожував малолітнім дітям відповідача, підстерігав їх в під'їзді, внаслідок чого у молодшої дитини відповідача - ОСОБА_3 на фоні стресу від залякувань та нападів позивача був встановлений та тривав декілька років діагноз: гостра реакція, психогенно обумовлений невротичний енурез, тривожно-фобічний розлад…». До заперечення на позовну заяву було долучено консультативний висновок доценту курсу первинних хвороб, кандидата медичних наук ОСОБА_5, однак ОСОБА_1 не впевнений у справжності даного висновку, а тому вважає, що звинувачення відносно нього, які викладені ОСОБА_2 є такими, що порочать його честь та гідність, чим було заподіяно йому моральну шкоду.

На підставі викладеного позивач просить суд: визнати, що поширені ОСОБА_2 і викладені його уповноваженим представником в запереченні на позовну заяву відомості, що він, ОСОБА_1, систематично погрожував малолітнім дітям відповідача, підстерігав їх в під'їзді , внаслідок чого у молодшої дитини відповідача - ОСОБА_3 на фоні стресу від залякувань та нападів позивача був встановлений та тривав декілька років діагноз: гостра реакція, психогенно обумовлений невротичний енурез, тривожно-фобічний розлад, не відповідають дійсності та принижують його честь та гідність; зобов'язати ОСОБА_2 припинити неправомірні дії щодо приниження честі та гідності відносно ОСОБА_1; стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 10000 грн.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 23.01.2017 року відкрито провадження по справі.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIIІ від 03 жовтня 2017 року, яким зокрема Цивільний процесуальний кодекс викладений в новій редакції.

Відповідно до п. 9 розділу ХІІ Перехідних положень ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

В судовому засіданні представник позивача та позивач позовні вимоги підтримали в повному обсязі з обставин, викладених у позовній заяві, просили позов задовольнити.

В судове засідання представник відповідача не з'явилася, в котре надала суду заяву про відкладення судового засідання, доказів на поважність причин відсутності в судовому засіданні не надала.

Враховуючи, тривалий час розгляду справи, суд вважає можливим розглянути спір за відсутності представника відповідача та на підставі матеріалів справи постановити рішення.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, позивача, свідків, всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об'єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази, керуючись законом, суд дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Приписами п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов'язків … має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Так, Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-яку заяву, що стосується його прав і обов'язків цивільного характеру (п.36 рішення ЄСПЛ від 21.02.1975 року у справі "Голден проти Сполученого королівства" та кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту (ст.13 Конвенції).

Згідно положень ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

В судовому засіданні встановлено, що в Дзержинському районному суді м. Харкова перебувала цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої залиттям квартири, справа №638/9035/16-ц, перебувала у провадженні судді Хайкіна В.М.

Уповноваженим представником відповідача по справі №638/9035/16-ц ОСОБА_7 10.11.2016 року подано заперечення на позовну заяву. (а.с.4)

Судом встановлено, що в п. 4 Заперечення на позовну заяву від 10.11.2016 року, вказано: «Слід зазначити, що у позивача з самого початку його вселення до квартири АДРЕСА_1 склалося неприязне ставлення до родини відповідача. З самого початку позивач запропонував відповідачеві придбати у нього квартиру, а отримавши відмову, почав створювати проблеми для родини відповідача усілякими способами. Окрім чисельних скарг в усі комунальні служби, позивач систематично погрожував малолітнім дітям відповідача, підстерігав їх в під'їзді та залякував, внаслідок чого у молодшої дитини відповідача - ОСОБА_3 на фоні стресу від залякувань та нападів позивача був встановлений та тривав декілька років діагноз: гостра реакція, психогенно обумовлений невротичний енурез, тривожно-фобічний розлад. Самому відповідачу позивач неодноразово казав, що не залишить їх у спокої, доки вони не з'їдуть з квартири.» (а.с.5)

Відповідно до роз'яснень, які містяться в пунктах 15, 21 постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27 лютого 2009 року « Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» однією із складових правопорушення, наявність якої може бути підставою для задоволення позову, є поширення недостовірної інформації.

В п. 17 Постанови ПВСУ №1 від 27.02.2009 року « Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», вказано, що у порядку цивільного чи господарського судочинства не можуть розглядатися позови про спростування інформації, яка міститься, зокрема, у вироках та інших судових рішеннях, а також у постановах органів досудового слідства, висновках судових експертиз, рішеннях органів влади, місцевого самоврядування та інших відповідних органів, атестаційних комісій, рішеннях про накладення на особу дисциплінарного стягнення, для яких законом установлено інший порядок оскарження. У такому ж порядку не можуть розглядатися наукові спори, тобто вимоги про спростування інформації наукового характеру. Разом з тим вимоги про спростування інформації, яка, на думку позивача, є недостовірною і порушує його особисті немайнові права, поширена в наданих атестаційній комісії матеріалах (характеристиках, протоколах чи інших документах), можуть розглядатись судом у порядку, передбаченому статтею 277 ЦК ( 435-15 ). Інформація, зазначена у позовній заяві чи іншій заяві, адресованій суду, а також в процесуальних документах (запереченнях на позов, апеляційних чи інших скаргах тощо), може бути підставою для захисту гідності, честі чи ділової репутації, за винятком випадків, коли ця інформація була визначена підставою пред'явленого позову і стосувалася його предмета, була доказом у справі, а так само предметом апеляційного чи іншого перегляду в порядку, встановленому процесуальним законом. Не підлягають розгляду судами позови про захист гідності, честі чи ділової репутації, приниження яких відбулося внаслідок давання показань свідками, а так само іншими особами, які брали

участь у справі, відносно осіб, які брали участь у тій справі, якщо наведена в них інформація була доказом у справі та оцінювалась судом при ухваленні судового рішення, оскільки нормами процесуальних кодексів встановлено спеціальний порядок дослідження та оцінки таких доказів. Вказана вимога по суті означала б вимогу повторної судової оцінки наданих суду доказів у раніше розглянутій справі. Якщо ж недостовірну інформацію було поширено в ході розгляду іншої справи зазначеними вище учасниками процесу відносно інших осіб, які не були учасниками процесу, то ці особи, якщо вони вважають, що така інформація порушує їх особисті немайнові права, вправі звернутися до суду за захистом своїх прав у порядку, передбаченому процесуальними кодексами.

Позови про захист гідності, честі чи ділової репутації має право пред'явити, зокрема, фізична особа в разі поширення про неї недостовірної інформації, що порушує її особисті немайнові права.

Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації (частина перша статті 277 ЦК України).

Так, в судовому засіданні були допитані свідки. Свідок ОСОБА_8, пояснила, що з чоловіком проживає більше 30 років, він є засновником фірми, і надає багатьом людям роботу. Вони мають двох дітей, він ніколи не дозволить образити дитину. Сімя ОСОБА_2 по іншому бачить ситуацію, дріб'язково відносяться до ситуації.

Свідок ОСОБА_10, вказала що її батько дуже відповідальна та достойна людина. У них гарні відносини з сусідами, відповідач говорить неправду, адже у них постійно було залиття квартири від нього. Відповідач не визнає, що залиття відбувається з його сторони, а її батько через це дуже переживає. Відносини з ОСОБА_2 досить напружені, однак жодних погроз від ОСОБА_1 ніколи не надходило, адже у них інше виховання.

Свідок ОСОБА_11, в судовому засіданні пояснила, що вона є знайомою сім'ї ОСОБА_1 дуже давно, знає, що вони з ОСОБА_2 є сусідами. ОСОБА_1 позитивна людина, їх діти разом навчались, вона ніколи не чула, жодного негативу від ОСОБА_1, навіть щоб він голос підвищував. Також їй відомо, про залиття квартири від ОСОБА_1, адже після цього у нього ускладнилось здоров'я.

Тобто з пояснень свідків зрозуміло, що між позивачем та відповідачем склались конфліктні стосунки, але враховуючи той факт, що в п. 17 ППВСУ № 1 від 27.02.2009 року чітко вказано, що не підлягають розгляду судами позови про захист гідності, честі чи ділової репутації, приниження яких відбулося внаслідок давання показань свідками, а так само іншими особами, які брали участь у справі, відносно осіб, які брали участь у тій справі, якщо наведена в них інформація була доказом у справі та оцінювалась судом при ухваленні судового рішення, оскільки нормами процесуальних кодексів встановлено спеціальний порядок дослідження та оцінки таких доказів. Вказана вимога по суті означала б вимогу повторної судової оцінки наданих суду доказів у раніше розглянутій справі. Враховуючи той факт, що судом по справі №638/9035/16-ц заперечення на позов ОСОБА_7 від 10.11.2016 року надавалася оцінка як доказу, суд дійшов обґрунтованого висновку, що позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають.

Відповідно до вимог ч.1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Що стосується стягнення з відповідачів на користь позивача моральної шкоди, то в цій частині позову також слід відмовити, оскільки ця вимога є похідною від основних вимог позову.

Оскільки суд відмовляє позивачам у задоволенні позовних вимог, відповідно до ст. 141 ЦПК України понесені позивачем витрати не підлягають стягненню з відповідачів.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 13, 263-265,273, 289 ЦПК України, суд,-

ухвалив:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі і гідності та відшкодування моральної шкоди - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через Дзержинський районний суд м. Харкова протягом 30 днів з дня виготовлення повного рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 10.10.2018 року.

Суддя: