Справа № 219/8984/18
Провадження № 2-о/219/1107/2018
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 жовтня 2018 року Артемівський міськрайонний суд Донецької області у складі: головуючого судді Фролової Н.М., за участю секретаря судового засідання Шкурат К.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бахмуті Донецької області цивільну справу за заявою ОСОБА_1, заінтересована особа ОСОБА_2 про встановлення факту припинення трудових відносин , -

ВСТАНОВИВ:

Заявник ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 (зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3) заінтересована особа ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, ідентифікаційний номер НОМЕР_2 (проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5) звернулася до суду з заявою, яку згодом уточнила та в якій остаточно просить встановити факт розірвання трудових відносин між заявником та ПП Кравчук ОСОБА_3 за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України у звязку із необхідністю працевлаштування на інше місце роботи з 01.11.2014 року.

Заяву обґрунтовує тим, що з 21 травня 2012 року заявник знаходилася у трудових відносинах з фізичною особою підприємцем ОСОБА_2 та займала посаду адміністратора готелю за трудовим договором № 9/2 від 21.05.2012 року. У листопаді 2012 року заявник вийшла заміж та змінила прізвище з Кривогуб на ОСОБА_1. У жовтні 2012 року вона пішла на лікарняний у зв`язку з вагітністю та пологами, а у лютому 2013 року написала заяву на відпустку по догляду за дитиною до 3 років. На виконання вимог законодавства України про переміщення бюджетних установ, підприємств та організацій, що належать до сфери їх управління в населенні пункти, на території яких органи державної влади здійснюють свої повноваження в повному обсязі, так і не перереєструвався та фактично знаходиться на тимчасово неконтрольованій території. Вона теж проживала на не контрольованій Урядом України території. У травні 2015 року вона звернулася до роботодавця з метою повернутися до постійного місця роботи, однак він відмовив їй посилаючись на згортання підприємницької діяльності та намір припинити її. Трохи пізніше він надав їй копію повідомлення про проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності. З індивідуальних відомостей про застраховану особу видно що страхові внески на загальнообов'язкове державне соціальне страхування припинено сплачувати з листопаду 2014 року. Тобто з цього часу період працевлаштування не зараховується до страхового стажу. На теперішній час заявник маю намір працевлаштуватися. Її новий роботодавець згоден прийняти мене на посаду адміністратора готелю. На теперішній час вона повинна надати новому роботодавцю докази того, що підтверджують факт припинення трудових відносин з колишнім роботодавцем, оскільки такий запис відсутній у її трудовій книжці. Факт припинення трудових відносин можливо вирішити лише в судовому порядку.

В судове засідання призначене не зявилася заявник та представник заявника, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Позивач просила розглянути справу за її відсутністю, про що зазначила в уточненій позовній заяві.

Заінтересована особа в судове засідання також не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, шляхом розміщення тексту оголошення в мережі Інтернет на офіційному веб-порталі «Судова влада України» в розділі «Інформація про виклик до суду сторін які проживають на не підконтрольній Україні території» Артемівського міськрайонного суду Донецької області за адресою (http://arm.dn.court.gov.ua).

На підставі ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України, в разі неявки всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

З копії трудової книжки серії БТ-ІІ № 3374469 вбачається, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_6, з 21.05.2012 року займає посаду адміністратора готелю за трудовим договором №9/2 від 21.05.2012 року, запис про припинення трудових відносин відсутній (а.с. 2-5).

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно з ч. 2 ст. 8 Конституції України звернення до суду для захисту конституційних прав та свобод громадян на підставі Конституції України гарантується.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293, ч. 2 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до положень ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.

Відповідно до ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Статтею 21 КЗпП України передбачено, що сторонами трудового договору є працівник і власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган, якому й надано право звільнення працівників у певних умовах.

Відповідно до ст. 21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати робітникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Як передбачено п.1 ч.1 ст. 23 КЗпП України, трудовий договір може бути безстроковим, що укладається на невизначений строк.

Згідно до ст. 24 КЗпП України, трудовий договір укладається, як правило, у письмовій формі. Додержання письмової форми є обов'язковим. Укладення трудового договору оформляється наказом чи розпорядження власника або уповноваженого ним органу про зарахування працівника на роботу.

Згідно ч.1 ст. 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною-інвалідом; догляд за хворим членом сім'ї відповідно до медичного висновку або інвалідом I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2014 року № 1085-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення» місто Донецьк Донецької області віднесено до населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження.

З 27 листопада 2014 року приймання поштових відправлень на/з територію(ї) міста Донецьк Донецької області припинено відповідно до Указу Президента України від 14 листопада 2014 року № 875/2014 «Про рішення ради національної безпеки і оборони України від 04 листопада 2014 року «Про невідкладні заходи щодо стабілізації соціально-економічної ситуації в Донецькій та Луганській областях» та розпорядження Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2014 року № 1085-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення», що унеможливило направлення у встановленому законом порядку заявником заяви про звільнення субєкту призначення.

Відповідно до статей 3, 221, 231 КЗпП України в порядку передбаченому главою ХV цього Кодексу, підглядають розглядові індивідуальні трудові спори працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, виду діяльності і галузевої приналежності, у тому числі членів кооперативів, їх об'єднань, членів кооперативних сільськогосподарських підприємств, членів інших громадських організацій, які перебувають з ними в трудових відносинах, членів селянських (фермерських) господарств, які працюють за трудовим договором із фізичними особами.

Відповідно до ч.1 ст. 18 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території.

Згідно ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Аналогічні положення містяться в Європейській соціальній хартії (переглянута) від 03.05.1996р. (ратифікована Україною 14.09.2006р.).

Так, ст. 1 Хартії визначає що з метою забезпечення ефективного здійснення права на працю сторони зобов'язуються: визнати однією зі своїх найголовніших цілей і одним зі своїх найголовніших обов'язків досягнення та підтримання якомога високого і стабільного рівня зайнятості, маючи на меті досягнення повної зайнятості; ефективно захищати право працівника заробляти собі на життя професією, яку він вільно обирає; створювати безкоштовні служби працевлаштування для всіх працівників або забезпечувати їхнє функціонування; забезпечувати належну професійну орієнтацію, підготовку та перекваліфікацію або сприяти їм.

Згідно статті 48 КЗпП України, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації або у фізичної особи понад п'ять днів. Трудові книжки ведуться також на позаштатних працівників при умові, якщо вони підлягають загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню, студентів вищих та учнів професійно-технічних навчальних закладів, які проходять стажування на підприємстві, в установі, організації. Працівникам, що стають на роботу вперше, трудова книжка оформляється не пізніше п'яти днів після прийняття на роботу. Студентам вищих та учням професійно-технічних навчальних закладів трудова книжка оформляється не пізніше пяти днів після початку проходження стажування. До трудової книжки заносяться відомості про роботу, заохочення та нагороди за успіхи в роботі на підприємстві, в установі, організації; відомості про стягнення до неї не заносяться. Порядок ведення трудових книжок визначається Кабінетом Міністрів України.

Оскільки з наданих документів вбачається, що трудові відносини між заявником та ПП Кравчук ОСОБА_3 фактично припинились, заявник не бажає продовжувати працювати, проте не має можливості припинити трудові відносини з незалежних від неї підстав, в порядку передбаченому зазначеними вище законодавчими актами, що позбавляє права набути статус безробітного чи влаштуватися на інше місце роботи, суд вважає заявлені вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. 21, 23, 24, 38, 231, 232 Кодексу Законів про працю України, ст.ст.1-18,76-81,141,259,263-265,268, 293, 315 319 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

ВИРІШИВ:

Заяву задовольнити.

Встановити факт розірвання трудових відносин між ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 (зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3) та ПП Кравчук ОСОБА_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_2 (проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5) з 01.11.2014 року за власним бажанням на підставі ст. 38 Кодексу Законів про працю України у звязку з необхідністю працевлаштування на інше місце роботи.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до суду апеляційної інстанції через Артемівський міськрайонний суд Донецької області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи:

Заявник: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 (зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3);

Заінтересована особа: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, ідентифікаційний номер НОМЕР_2 (проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5).

Рішення складено в повному обсязі 19 жовтня 2018 року.

Суддя: Н.М.Фролова