ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/0430/442/18 Справа № 213/2390/17 Суддя у 1-й інстанції - Алексєєв О.В. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2018 року м.Кривий Ріг

Справа № 213/2390/17

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Барильської А.П., Бондар Я.М.

сторони:

позивач - Публічне акціонерне товариство Комерційний банк "ПриватБанк",

відповідач - ОСОБА_1,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження, у порядку ч.13 ст. 7, ч.1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" на рішення Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу від 14 травня 2018 року, яке ухвалено суддею Алексєєвим О.В. о 15 годині 26 хвилини у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 14 травня 2018 року, -

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2017 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк "ПриватБанк" (надалі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позовна заява мотивована тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 27 листопада 2012 року ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 10 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,60 0% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідач ОСОБА_1 підтвердила своїм підписом у заяві № б/н від 27 листопада 2012 року, що ця заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які викладені на банківському сайті, складає між нею та ПАТ КБ «ПриватБанк» Договір про надання банківських послуг.

Згідно п. 2.1.1.5.7 Умов та Правил надання банківських послуг, власник карти зобовязаний слідкувати за витратами коштів у межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафту,

Відповідно до п. 2.1.1.7.6 Договору при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобовязань, передбачених цим договором, більш ніж на 30 днів, позичальник зобовязаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. та 5 % від суми позову.

Також позивач зазначає, що він виконав зобовязання в повному обсязі, а відповідач не виконала умови договору, не сплачує кошти за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору.

У звязку із порушеннями зобовязань за кредитним договором у відповідача, станом на 10 серпня 2017 року, утворилася заборгованість, яка становить 47 636,65 грн., яка складається з наступного: 5370,96 грн. - заборгованість за кредитом; 24290,63 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 15230,46 грн. - заборгованість за пенею; 500 грн. - штраф (фіксована частина); 2244,60 грн. - штраф ( процентна складова).

Посилаючись на викладене, ПАТ КБ «ПриватБанк» просило суд стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість у сумі 47 636,65 грн. та судовий збір в розмірі 1600 грн.

Рішенням Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу від 14 травня 2018 року в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення його позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, оскільки суд здійснив розгляд справи поверхнево та упереджено, не спрямував розгляд справи на забезпечення повного, всебічного та об'єктивного з'ясування обставин справи. Крім того, позивач вважає, що суд першої інстанції не застосував норми ст.ст. 204, 509, 526, 527, 626, 629, 638, 1054 ЦК України, які підлягають обов'язковому застосуванню та дійшов до неправильного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог. Позивач також вважає, що суд не надав належної оцінки заяви позичальника та розрахунку заборгованості по кредитному договору. При цьому, вказує й на те, що заява позичальника по своїй суті є договором приєднання та позичальник ОСОБА_1, у період з вересня 2014 року по травень 2015 року, систематично здійснювала сплату за користування кредитом, що теж підтверджує факт наявності між сторонами договірних відносин.

У відзиві на апеляційну скаргу, до якого додано докази надсилання копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи, відповідача ОСОБА_1 зазначає, що оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим, в процесі розгляду справи суд не порушив норм ні матеріального, ні процесуального права, а тому рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на неї, за наявними матеріалами справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк», суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано доказів належного повідомлення відповідача про умови та тарифи банку при оформлення кредитного договору, а ОСОБА_1 їх не визнає, а надана суду копія заяви від 27 листопада 2012 року не може бути доказом укладення кредитного договору саме на тих умовах, на яких наполягає ПАТ КБ «ПриватБанк» та відсутності доказів передачі кредитних коштів відповідачу.

Крім того, суд першої інстанції виходив з того, що обов'язковою умовою укладення кредитного договору є його форма та чітко визначені усі істотні умови договору, які в обов'язковому порядку повинні бути погодженні сторонами. У разі недосягнення сторонами такого договору та згоди в письмовій формі щодо його істотних умов, до яких, серед іншого, відноситься процентна ставка, термін погашення боргу, тощо, кредитний договір є неукладеним.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов'язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають із підстав, установлених статті 11 цього Кодексу, зокрема: договорів та інших правочинів (частина друга статті 509 ЦК України).

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що, на підтвердження своїх позовних вимог, ПАТ КБ «ПриватБанк» до позовної заяви було додано копію анкети-заяви ОСОБА_1 про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПриватБанк» від 27 листопада 2012 року, витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», розрахунок заборгованості за договором № б/н від 22 листопада 2011 року, станом на 12 вересня 2017 року, витяг з Умов та Правил надання банківських послуг (а.с. 4-31).

Відповідно до копії анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПриватБанк» від 27 листопада 2012 року, ОСОБА_1 заповнила розділи: «персональні дані», «адреса проживання», «контактна інформація». На звороті копії анкети-заяви міститься розділ «Додаткова інформація», яку відповідач заповнила в розділі «інформація про працевлаштування», у розділі «прошу надати мені перераховані нижче послуги» не вказано картку, яку клієнт бажає оформити. Також не заповнена ОСОБА_1 і графа «вкажіть бажаний кредитний ліміт по платіжній карті кредитка «Універсальна»/ GOLD, і не зазначена сума ліміту (а.с. 9).

Крім того зі змісту вказаної анкети-заяви вбачається, що картками із наданням кредитного ліміту і правом на користування кредитними коштами у ПАТ КБ «ПриватБанк» є: «Універсальна», «Універсальна Contract» та «Універсальна Gold».

Разом з тим жодних належних доказів про те, що відповідач отримувала будь-яку із перелічених кредитних карток, позивачем надано не було.

Так, згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Як закріплено в ч. 2 ст. 76 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст. 81 ЦПК України).

Надані суду витяг із Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Умови і Правила надання банківських послуг не містять підпису відповідача. Також, позивачем не надано належних доказів про те, яку саме картку отримувала відповідач.

Відповідно до частини 1 статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно із статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк та інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти ( частина 1 статті 1048 ЦК України).

Згідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (стаття 638 ЦК України).

Умови та Правила надання банківських послуг повинні містити підпис позичальника, та саме з цього моменту такі умови є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору.

Аналогічна позиція висловлена в правових висновках, що викладені в ухвалах Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (№6-16цс15), від 22 березня 2017 року (6-2320цс16) та постанові Верховного Суду від 30 січня 2018 року (№ 61-787св18).

Приймаючи до уваги відсутність доказів отримання відповідачем ОСОБА_1, кредитної картки у ПАТ КБ «ПриватБанк» та відсутність доказів ознайомлення останньої з Умовами та Правилами надання банківських послуг, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що ПАТ КБ «ПриватБанк», в порушення вимог ст. ч. 1 ст. 81 ЦПК України, не надано належних доказів укладення між сторонами кредитного договору та погодження всіх його істотних умов.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що підписання заяви-анкети позичальником є приєднанням до запропонованих банком Умов та Правил надання банківських послуг, оскільки заява є невід'ємною частиною кредитного договору, не варте уваги, оскільки із наданої копії анкети-заяви від 27 листопада 2012 року не вбачається, яку із видів карток ОСОБА_1 виявила бажання отримати та яку в результаті отримала, розмір бажаного кредитного ліміту, яка сума грошових коштів видана та була отримана відповідачем, також не вказані відсотки по яких здійснюється нарахування заборгованості. Тобто, сама по собі анкета-заява не містить тих істотних умов кредитного договору, з яких було б можливо встановити умови, на яких він укладався.

Також, відповідно до змісту ч. 1 ст. 1050 ЦК України з урахуванням ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України, банк повинен довести надання позичальникові грошових коштів у розмірі та, відповідно, на умовах встановлених договором, чого останнім зроблено не було.

Крім того, відповідач ОСОБА_1 категорично заперечувала сам факт підписання нею анкети-заяви від 27 листопада 2012 року, у зв'язку з чим судом першої інстанції було задоволено її клопотання та витребувано від ПАТ КБ «ПриватБанк» оригінал анкети-заяви ОСОБА_1 про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПриватБанк» б/н від 27 листопада 2012 року (т. 1 а.с. 131), яка залишена позивачем без реагування та оригінал цієї заяви не було надано ні в суді першої інстанції, ні в суді апеляційної інстанції.

Згідно ж ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій, у зв'язку з чим колегія суддів погоджується з висновком суду щодо розгляду справи в межа наданих сторонами доказів, що є належним забезпеченням з боку суду принципу диспозитивності цивільного судочинства (ст. 13 ЦПК України) і доводи апеляційної скарги про порушення судом норм процесуального права є необґрунтованими.

Суд першої інстанції розглянув позовні вимоги в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих, зокрема, позивачем ПАТ КБ «ПриватБанк».

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що в матеріалах справи відсутні докази укладання кредитного договору, саме на тих умовах, які заявлені позивачем, зокрема, стосовно визначення розміру процентів за користування кредитом, пені за несвоєчасне їх повернення, штрафів та інших санкцій.

Частина 2 ст. 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом третім вказаної частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доводи викладені в апеляційній скарзі про те, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є таким, що ухвалене при неповному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи, що призвело до неправильного застосування норм матеріального права, з огляду на викладене, є безпідставними.

У відповідності ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що постановлене у справі рішення є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування за наведеними у скарзі доводами колегія суддів не вбачає, оскільки її доводи суттєвими не являються, носять суб'єктивний характер, не відповідають обставинам справи і правильності висновків суду не спростовують.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" - залишити без задоволення.

Рішення Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу від 14 травня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 18 жовтня 2018 року.

Головуючий:

Судді: