Постанова

Іменем України

23 травня2018 року

м. Київ

справа № 127/23910/14-ц

провадження № 61-5887св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Хопти С. Ф. (суддя-доповідач),

суддів: Білоконь О. В., Гулька Б. І., Синельникова Є. В., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «БМ Банк»,

відповідач - ОСОБА_1,

третя особа - публічне акціонерне товариство «Компанія страхування життя «Універсальна»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційні скарги публічного акціонерного товариства «БМ Банк» та ОСОБА_1 на рішення Апеляційного суду Вінницької області від 12 вересня 2016 року у складі колегії суддів: Жданкіна В. В., Зайцевої А. Ю., Колоса С. С.,

ВСТАНОВИВ:

Улистопаді 2014 року публічне акціонерне товариство «БМ Банк» (далі -

ПАТ «БМ Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 15 серпня 2008 року між товариством з обмеженою відповідальністю «БМ Банк», правонаступником якого є ПАТ «БМ Банк», та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір, за умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 112 тис. 200 швейцарських франків на поточні потреби зі сплатою 10,99 % річних строком до 14 серпня 2018 року. На забезпечення виконання умов договору цього ж дня між банком та ОСОБА_1 було укладено договір іпотеки, предметом якого є житловий будинок АДРЕСА_1 та земельна ділянка площею 0,1022 га, що розташована за цією ж адресою.

У зв'язку з тим, що відповідач не виконує зобов'язань за кредитним договором, виникла заборгованість, яка станом на З0 жовтня 2014 року становить

96 тис. 689 швейцарських франків 49 сантимів, що за курсом Національного банку України становить 1 млн 317 тис. 396 грн 14 коп, яку ПАТ «БМ Банк» просить стягнути з ОСОБА_1

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області

від 05 липня 2016 року у задоволенні позовних вимог ПАТ «БМ Банк» відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову,суд першої інстанції виходив з того, що позивач пропустив строк позовної давності для звернення до суду з вказаним позовом, оскільки відповідач останній платіж здійснив 22 грудня 2008 року, а з позовом звернувся 07 листопада 2014 року. При цьому зазначив, що доводи про переривання строку позовної давності,вчинення дій передбачених вимогами статті 264 ЦК України, позивачем не доведено.

Рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 12 вересня 2016 року рішення районного суду скасовано. Позов ПАТ «БМ Банк» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «БМ Банк» заборгованість за кредитним договором, а саме: 39 162,54 швейцарських франків - заборгованість по кредиту, 17 553,55 швейцарських франків - відсотки за користування кредитом,

101 738,83 грн - пеня, а також 25 391,04 грн - судовий збір. В іншій частині позову відмовлено.

Задовольняючи частково позов ПАТ «БМ Банк», апеляційний суд виходив з того, що умовами договору передбачені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а отже, і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. З урахуванням цього, вважав помилковим висновок суду першої інстанції про відмову у позові у зв'язку із пропуском строку позовної давності.

У жовтні 2016 року ПАТ «БМ Банк» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції нормматеріального права та порушення норм процесуального права, просило змінити оскаржуване судове рішення.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції неправомірно відмовив у задоволенні вимог щодо стягнення 3 740 швейцарських франків та безпідставно застосував до вказаних вимог статті 256, 257, 261 ЦК України, оскільки за умовами кредитного договору кінцевим строком повернення кредиту є 14 серпня 2018 року, тому строк позовної давності щодо цих вимог не пропущено.

У жовтні 2016 року ОСОБА_1 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції розглянув справу у його відсутності, не повідомивши його належним чином про час та місце розгляду справи в апеляційному суді, у зв'язку з чим він був позбавлений процесуальної можливості реалізувати право на заявлення клопотань та заперечень, зокрема, щодо розміру заборгованості та пропуску позивачем строку позовної давності.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

29 січня 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Касаційні скарги підлягають частковому задоволенню.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин першої, другої та п'ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону судове рішення апеляційної інстанції не відповідає.

Судом установлено, що 15 серпня 2008 року між ТОВ «БМ Банк», правонаступником якого є ПАТ «БМ Банк», та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі

112 тис. 200 швейцарських франків на поточні потреби зі сплатою 10,99 % річних строком до 14 серпня 2018 року.

На забезпечення цього договору того ж дня між ПАТ «БМ Банк» та ОСОБА_1 було укладено договір іпотеки, предметом якого є житловий будинок № 28 на

вул. Грушевського в с. Вінницькі Хутори Вінницького району Вінницької області та земельна ділянка площею 0,1022 га, що розташована за цією ж адресою.

Крім того, 15 серпня 2008 року між ОСОБА_1та публічним акціонерним товариством «Компанія страхування життя «Універсальна» було укладено договір добровільного страхування життя, за яким вигодонабувачем у випадку набуття статусу інвалідності першої або другої групи застрахованої особи стає ПАТ «БМ Банк». За цим договором початкова страхова сума складає

499 тис. 531 грн 79 коп.

Відповідно до довідки Вінницького обласного центру медико-соціальної експертизи від 19 травня 2009 року ОСОБА_1 встановлено другу групу інвалідності.

Взяті на себе зобов'язання відповідач не виконував належним чином, у зв'язку з чим виникла заборгованість за кредитним договором.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 411 ЦПК України судові рішення підлягають обов'язковому скасуванню з направленням справи на новий розгляд, якщо справу розглянуто за відсутності будь-кого з учасників справи, належним чином не повідомлених про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою касаційну скаргу такою підставою.

Повістка про виклик до Апеляційного суду Вінницької області на 12 вересня

2016 року надсилалася на адресу ОСОБА_1 30 серпня 2016 року. Проте лист повернувся без вручення адресату з відміткою «за закінченням терміну зберігання» (а. с. 74-76 т. 2).

Таким чином, матеріали справи не містять доказів про те, що ОСОБА_1 був належним чином повідомлений про розгляд справи судом апеляційної інстанції, оскільки жодного разу не отримав повістку про виклик до суду та не був присутній в судовому засіданні, а повернуті листи без їх вручення адресату не свідчать про фіксацію факту належного його повідомлення.

Особи, які беруть участь у справі, згідно зі статтею 27 ЦПК України 2004 року мають право, зокрема брати участь у судових засіданнях, подавати свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти клопотань, доводів і міркувань інших осіб.

Відомості про те, що ОСОБА_1 був належним чином повідомлений судом апеляційної інстанції про дату, час і місце розгляду справи в суді апеляційної інстанції в матеріалах справи відсутні.

Згідно зі статтею 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до

статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Проте апеляційний суд у порушення вимог пункту 5 частини першої

статті 411 ЦПК України розглянув справу за відсутності відповідача, належним чином не повідомленого про дату, час і місце судового засідання, про що останній зазначає у касаційній скарзі. При цьому не перевірив доводів відповідача про відсутність у матеріалах справи розрахунку заборгованості за кредитним договором, та доводів щодо пропуску позивачем строків позовної давності.

За таких обставин, коли фактичні обставини для правильного вирішення справи не встановлені, судове рішення апеляційного суду не може вважатись законним і обґрунтованим та в силу статті 411 ЦПК України підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, під час розгляду якої суду належить урахувати викладене, дати відповідну правову оцінку доводам і запереченням сторін та ухвалити судове рішення відповідно до установлених обставин і вимог закону.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційні скарги публічного акціонерного товариства «БМ Банк» та ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Апеляційного суду Вінницької області від 12 вересня 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий С. Ф. Хопта

Судді: О. В. Білоконь

Б. І. Гулько

Є. В. Синельников

Ю. В. Черняк