Справа № 317/35/16-ц
Провадження № 6/317/71/2018
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 вересня 2018 року м. Запоріжжя

Запорізький районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Яркіної С.В.,

за участю секретаря судового засідання Ігнатченко Ю.О.,

представника заявника Дениско С.В.,

представника стягувача ОСОБА_2,

представника стягувача ОСОБА_3,

представника боржника адвоката ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні подання в.о. начальника Запорізького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Іщенко Олександри Павлівни про примусове проникнення до житла,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2018 року до Запорізького районного суду Запорізької області надійшло подання в.о. начальника Запорізького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Іщенко Олександри Павлівни, боржник - ОСОБА_6, стягувач - ОСОБА_7 про примусове проникнення до житла, в останнє уточнене 30.08.2018.

Подання обґрунтоване тим, що 23 листопада 2016 року до Запорізького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управляння юстиції у Запорізькій області надійшла заява ОСОБА_7 щодо примусового виконання виконавчого листа № 317/35/16-ц, виданого 10 листопада 2016 року Запорізьким районним судом Запорізької області про стягнення з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 заборгованості в розмірі 4217583,78 гривень.

Постановою від 24 листопада 2016 року відкрито виконавче провадження з примусового виконання зазначеного виконавчого документа; копії постанови направлені сторонам виконавчого провадження, АСВП 52963347.

Протягом листопада 2016 року - серпня 2018 року державним виконавцем вжито ряд заходів, спрямованих на примусове виконання вказаного виконавчого листа - накладено арешт на майно боржника, зроблено запити щодо наявності у боржника майна, неодноразово здійснювались виїзди за місцем мешкання боржника, подано заяву про вчинення боржником кримінального правопорушення за статтею 382 КК України, накладався арешт на грошові кошти боржника на банківських рахунках та інше, про що детально зазначено в матеріалах подання та доповненні до подання (а.с. 1-7, 37-39).

У березні 2018 року заступником начальника Запорізького районного відділу ДВС ГТУЮ у Запорізькій області Дениско С.В. подано на розгляд до Хортицького районного суду м. Запоріжжя подання щодо обмеження боржника у виїзді за кордон, яке задоволено ухвалою суду від 23 березня 2018 року, яка, в свою чергу, скасована постановою Апеляційного суду Запорізької області від 19 червня 2018 року.

На сьогоднішній день ОСОБА_6 рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 28 квітня 2018 року виконав частково, сплативши 500,00 грн. за квитанцією № ПН1800 від 18 червня 2018 року. Постанови державного виконавця боржником проігноровані, на телефонні дзвінкі він не відповідає. Вказане свідчить про ухилення від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням Запорізького районного суду Запорізької області, що унеможливлює примусове виконання вищезазначеного рішення і є підставою для звернення до суду.

У судовому засіданні заступник начальника Запорізького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Дениско С.В. подання підтримала та зазначила, що примусове проникнення до житла боржника необхідно для опису, арешту та подальшої реалізації його майна в порядку ст. 61 Закону України «Про виконавче провадження».

Стягувач ОСОБА_7 до суду не з'явився, про дату, час і місце судового розгляду повідомлений належним чином. В попередніх судових засіданнях надавав пояснення, відповідно до яких подання підтримав у повному обсязі та просив його задовольнити. Зазначив, що примусове проникнення до житла ОСОБА_6 необхідно для виявлення майна боржника з метою подальшого його реалізацією для погашення заборгованості.

Представники стягувача ОСОБА_7 - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у судовому засіданні подання підтримали, просили його задовольнити. Раніше надали письмові пояснення до подання (а.с. 136-139).

Боржник ОСОБА_6 до суду не з'явився, раніше представник боржника - адвокат ОСОБА_8 у судовому засіданні заперечував проти задоволення подання, зазначив, що ОСОБА_6 частково сплатив кошти за виконавчим документом, що підтверджується копіями квитанцій (а.с. 182, 183). Зазначив, що ОСОБА_6 ніяких документів від державного виконавця не отримував, тому і не з'являвся до органу ДВС. Після того, як боржник дізнався про виконавче провадження, а саме: у квітні 2018 року, після ознайомлення з матеріалами справи № 337/998/18 під час підготовки апеляційної скарги на ухвалу Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 23.03.2018, останній повідомив про місце свого проживання державному виконавцю та почав сплачувати грошові кошти. Також представник боржника - адвокат ОСОБА_8 надав до суду письмові заперечення (а.с. 179-181).

У судовому засіданні представник боржника - адвокат ОСОБА_4 також заперечував проти задоволення подання. Надав додаткові письмові заперечення проти подання державного виконавця.

Дослідивши матеріали подання, суд приходить до наступних висновків.

10.11.2016 Запорізьким районним судом Запорізької області видано виконавчий лист № 950 по справі № 317/35/16-ц про стягнення з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 заборгованості у розмірі 4217583,78 грн. (а.с. 40-41).

24.11.2016 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання вищевказаного виконавчого документа (ВП № 52963347) (а.с. 45). Однак доказів про отримання ОСОБА_6 вказаної постанови матеріали справи не містять.

Крім того, у виконавчому листі № 950 по справі № 317/35/16-ц, виданого Запорізьким районним судом Запорізької області 10.11.2016 та у заяві стягувача від 22.11.2016 про примусове виконання рішення, боржником у даному виконавчому провадженні вказано ОСОБА_6 (а.с. 40-41, 10). При цьому у постанові про відкриття виконавчого провадження № 52963347 від 24.11.2016 в анкетних даних боржника зазначено як «Сітніков Володимир Юрійович» (а.с. 45).

Постановою заступника начальника відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Дениско С.В. від 31.08.2018 здійснено виправлення помилки у вищевказаній постанові та зазначено вірні анкетні відомості боржника - «ОСОБА_6» (а.с. 210). Однак це було зроблено вже після внесення подання до суду, що є предметом розгляду в даній справі, а відтак твердження державного виконавця про те, що саме ОСОБА_6 був обізнаний про існування виконавче провадження саме відносно нього викликають сумніви.

Згідно з п. 13 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець в процесі здійснення виконавчого провадження має право звертатися до суду з поданням про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, що належать боржникові від інших осіб.

Так, державний виконавець просить надати дозвіл на примусове проникнення до житла ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_2

Проте, представник боржника - адвокат ОСОБА_4 надав суду копію довідки № 2037 від 07.12.2016, виданої Виконавчим комітетом Володимирівської сільської ради Запорізького району Запорізької області, про зняття ОСОБА_6 з реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_2 у зв'язку із вибуттям до нового місця проживання з 07.12.2016.

Крім того, у письмових поясненнях ОСОБА_6 від 08.06.2018, наданих державному виконавцю, останній повідомив, що він зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1, в квартирі, яка належить на праві власності його брату (а.с. 101).

Допитана в якості свідка ОСОБА_9, яка є дружиною боржника, у судовому засіданні надала пояснення та підтвердила, що ОСОБА_6 тривалий час не проживає у будинку за адресою: АДРЕСА_2, особистих речей там не має. Надала суду довідку № 0510 від 06.04.2017, виданої Виконавчим комітетом Володимирівської сільської ради Запорізького району Запорізької області, про те, що в будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, який належить ОСОБА_9, зареєстровані: ОСОБА_9, 1977 р.н., ОСОБА_10, 2002 р.н., ОСОБА_11, 2009 р.н.

З вищевказаних документів вбачається, що ОСОБА_6 змінив місце свого проживання та наразі зареєстрований і мешкає за адресою: АДРЕСА_1, однак, державний виконавець просить надати дозвіл на примусове проникнення до будинку у с. Сонячне, де боржник мешкав раніше. Доказів про наявність будь-якого майна боржника у вказаному будинку суду не надано.

При цьому, відомості щодо подання про примусове проникнення до житла у м. Запоріжжі, в якому наразі дійсно мешкає боржник, - відсутні.

Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець в процесі здійснення виконавчого провадження має право безперешкодно входити на земельні ділянки, до приміщень, сховищ, іншого володіння боржника - юридичної особи, проводити їх огляд, примусово відкривати та опечатувати їх.

Згідно з ч. 1 ст. 439 ЦПК України, питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, щодо якої є виконавчий документ про її відібрання, при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи або судом, який ухвалив рішення за поданням державного виконавця, приватного виконавця.

Зі змісту вказаних правових норм вбачається, що державний виконавець може звернутися до суду з поданням про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника-фізичної особи у разі, якщо боржник чинить перешкоди його вільному доступу до цього житла чи іншого володіння.

При цьому необхідно враховувати, що недоторканість житла гарантується положеннями ст. 30 Конституції України та ст. 311 ЦК України, відповідно до яких - не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим рішенням суду.

Таким чином, рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника-фізичної особи має бути вмотивованим і ґрунтуватися на доказах, які підтверджують перешкоджання боржника вільному доступу державного виконавця до цього житла чи іншого володіння.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно наявність умислу та інші факти, як обставини, які є предметом посилання суб'єкта подання про примусове проникнення до житла боржника, як на підставу його вимог, підлягають доведенню.

В матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про те, що ОСОБА_6 був повідомлений про відкриття виконавчого провадження та про намір державного виконавця вчинити виконавчі дії, про необхідність вчинення дій щодо доступу до житла для подальшої перевірки та виявлення майна, про ухилення боржника від виконання зобов'язань. Доказів того, що ОСОБА_6 отримував копію постанови про відкриття виконавчого провадження матеріали справи також не містять.

Гарантування кожному прав на повагу та недоторканність житла передбачено Загальною декларацією прав людини 1948 року, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Міжнародним пактом про громадянські і політичні права 1966 року, котрі згідно з ч. 1 ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства.

Відповідно до ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров'я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Згідно зі ст. 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Крім того, відповідно до практики Європейського суду, для того, щоб втручання в право власності вважалось допустимим, воно має служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а має бути розумна співмірність між використовуваними інструментами й тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення в справі «АГОСІ проти Об'єднаного Королівства»).

Таким чином, за відсутності достовірних даних про ознайомлення ОСОБА_6 з відкритим виконавчою службою відносно нього виконавчим провадженням, відсутні підстави стверджувати, що боржник свідомо ухиляється від виконання судового рішення, і відповідно відсутні підстави для ухвалення судового рішення про примусове проникнення до житла боржника.

Окрім цього до суду представником ОСОБА_6 надані квитанції про часткову сплату боржником 18.06.2018 боргу у сумі 500,00 грн. та 30.08.2018 - у сумі 510,00 грн., з посиланням про те, що наміру ухилятися від виконання судового рішення він не має, а про наявність виконавчого провадження дізнався лише у квітні 2018 року (а.с. 182, 183).

Отже, оскільки матеріали справи та, відповідно, матеріали виконавчого провадження не містять ані доказів вручення боржнику ОСОБА_6 постанови про відкриття виконавчого провадження, ані доказів вручення боржнику викликів державного виконавця, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення подання про примусове проникнення до житла, оскільки державний виконавець не довів та в матеріалах подання відсутні будь-які докази того, що боржник свідомо ухилявся від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням суду, а висновок державного виконавця про перешкоджання боржника вільному доступу державного виконавця до житла є передчасним.

Керуючись ст. 30 Конституції України, ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст. 353, 439 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

У задоволенні подання в.о. начальника Запорізького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Іщенко Олександри Павлівни про примусове проникнення до житла - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

У відповідності до п.п.п. 15.5 п.п.15 п. 1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України (в редакції від 03.10.2017), до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Повний текст ухвали складено 03.10.2018.

Суддя С.В. Яркіна