Дата документу 18.10.2018 Справа № 2-6094/05
Провадження № 4-с/554/107/2018
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2018 року м. Полтава

Октябрський районний суд м. Полтави в складі:

головуючого судді - Чуванової А.М.,

за участю секретаря - Садошенко М.П.,

розглянувши цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця; заінтересовані особи: старший державний виконавець Шевченківського відділу державної виконавчої служби м.Полтава Головного територіального управління юстиції у Полтавській області ОСОБА_2, ОСОБА_3,-

ВСТАНОВИВ :

Заявник ОСОБА_1 у вересні 2018 року звернувся до Октябрського районного суду м.Полтави зі скаргою на дії державного виконавця, в якій просить зобовязати державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби м.Полтава Головного територіального управління юстиції у Полтавській області ОСОБА_2 скасувати арешти, які накладені під час примусового виконання виконавчого листа №2-6094, виданого 17.11.2005 року Октябрським районним судом м.Полтави про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання ОСОБА_4.

В обґрунтування скарги заявник вказав на те, що на примусовому виконанні у старшого державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м.Полтава Головного територіального управління юстиції у Полтавській області ОСОБА_2 перебуває виконавче провадження по примусовому виконанню виконавчого листа №2-6094, виданого 17.11.2005 року Октябрським районним судом м.Полтави про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліментів у розмірі 1/4 частини від доходів заявника на утримання доньки ОСОБА_4

Заявник зазначив, що з моменту відкриття виконавчого провадження він своєчасно та в повному обсязі сплачував аліменти на утримання дочки, однак в липні 2018 року державним виконавцем на підставі скарги стягувача було накладено арешт на рахунки ОСОБА_1, рухоме та нерухоме майно, також було оголошено в розшук належні йому транспортні засоби. ОСОБА_1 відразу надав всі квитанції по сплаченим коштам, була проведена звірка щодо сплати аліментів та зясовано, що виникла заборгованість, у звязку із зміною розміру прожиткового мінімуму. Заявник відразу сплатив всю наявну заборгованість.

Державним виконавцем 09.08.2018 року були винесені постанови про зняття арешту з коштів та постанови про припинення розшуку майна боржника. Проте, державний виконавець не звільнив з-під арешту належне ОСОБА_1 майно. Посилаючись на те, що заявник не має жодної копійки заборгованості, але не має можливості повноцінно розпорядитися належним йому майном, ОСОБА_1 просить скаргу задовольнити.

Ухвалою суду від 11.09.2018 року було відкрито провадження по даній справі.

03.10.2018 року до суду надійшли заперечення старшого державного виконавця Магди І.Г., в яких зазначено, що у звязку із заборгованістю зі сплати аліментів в розмірі 34339,10 гривень, яка існувала на 01.07.2018 року, державним виконавцем 03.07.2018 року накладено арешт на кошти боржника та на все рухоме та нерухоме майно.

При перевірці майнового стану боржника встановлено, що ОСОБА_1 на праві власності належить автомобіль ПГМФ модель 8315, рік випуску 2013, д.н.з. НОМЕР_1, автомобіль КРАЗ модель 250, рік випуску 1989, д.н.з. НОМЕР_2, автомобіль Volkswagen Transporte д.н.з. ВІ 1100 CE, Nissan NV 200 д.н.з. НОМЕР_3, який 03.07.2018 року оголошено в розшук.

Боржником 20.07.2018 року надано квитанції про сплату аліментів, зроблено перерахунок, згідно якого станом на 01.08.2018 року переплата становила 2,70 гривень. 20.07.2018 року державним виконавцем винесено постанову про припинення розшуку майна боржника та 09.08.2018 року винесено постанову про зняття арешту з коштів. Станом на 01.10.2018 року заборгованість зі сплати аліментів становить 4258,30 гривень. Оскільки, наявний борг зі сплати аліментів, підстави для зняття арешту майна відсутні, тому в задоволенні вимог скарги слід відмовити.

Заявник до суду не зявився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, вимоги скарги підтримує.

Інші учасники справи до суду повторно не зявилися, про розгляд справи повідомлені належним чином.

Відповідно до ч.2 ст.450 ЦПК України, неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

В звязку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що скарга на дії державного виконавця підлягає задоволенню за наступних підстав.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Умови і порядок виконання рішень судів у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначає Закон України «Про виконавче провадження», ст. 3 якого визначено, що примусове виконання рішень державною виконавчою службою здійснюється на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом, зокрема на підставі виконавчих листів, виданих судом.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає обов'язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби.

Статтею 447 ЦПК України визначено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Судом встановлено, що на примусовому виконанні у старшого державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби м.Полтава Головного територіального управління юстиції у Полтавській області ОСОБА_2 перебуває виконавче провадження по примусовому виконанню виконавчого листа №2-6094, виданого 17.11.2005 року Октябрським районним судом м.Полтави про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліментів у розмірі 1/4 частини від доходів заявника на утримання ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Згідно заперечень державного виконавця (а.с.34-35), постановою від 03.07.2018 року, винесеною старшим державним виконавцем Шевченківського відділу державної виконавчої служби м.Полтава Головного територіального управління юстиції у Полтавській області ОСОБА_2, у звязку із заборгованістю зі сплати аліментів в розмірі 34339,10 гривень, накладено арешт на кошти та на все рухоме та нерухоме майно боржника.

Відповідно до постанов старшого державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби м.Полтава Головного територіального управління юстиції у Полтавській області ОСОБА_2 від 09.08.2018 року та від 20.07.2018 року припинено розшук майна боржника, оголошеного постановою від 03.07.2018 року (а.с.13,15).

Згідно постанови старшого державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби м.Полтава Головного територіального управління юстиції у Полтавській області ОСОБА_2 від 09.08.2018 року знято арешт з коштів боржника. (а.с.14).

Відповідно до розрахунку державного виконавця заборгованості зі сплати аліментів від 04.10.2018 року та квитанцій, наданих боржником, борг зі сплати аліментів у ОСОБА_1 відсутній.

У відповідності до положень ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Арешт майна тимчасове позбавлення власника права користування та розпорядження майном, тривалість якого встановлюється вповноваженою особою у спосіб, визначений законодавством.

Згідно ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За положеннями ч.ч. 1, 3 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця майно боржника або на окремі речі.

Відповідно до ч. 1 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на обєкти нерухомого майна здійснюється у разі відсутності в боржника достатніх коштів чи рухомого майна.

Як вбачається з матеріалів скарги, на момент винесення державним виконавцем постанови про арешт майна боржника, ОСОБА_1 мав заборгованість зі сплати аліментів, а тому вказана постанова відповідала вимогам Закону України «Про виконавче провадження».

Разом з тим, після погашення суми боргу, згідно квитанцій та розрахунку заборгованості, державний виконавець відповідно до вимог п. 7 ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» мав законні підстави для скасування арешту майна боржника, а тому відмова у відповідному скасуванні на думку суду є неправомірною.

Пункт 7 частини 4 статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» вказує, що підставою для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника є погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника.

У відповідності до ч. 2 ст. 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобовязує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Враховуючи те, що боржник працевлаштований (працює приватним підприємцем), заборгованість скаржником погашено у повному обсязі, а отже відсутні правові підстави для забезпечення виконання рішення та підстави вважати, що ним буде допущено прострочення в майбутньому, тому суд вважає за доцільне зобовязати Шевченківський відділ державної виконавчої служби м.Полтава Головного територіального управління юстиції у Полтавській області зняти арешт з майна боржника, накладений постановою державного виконавця від 03.07.2018 року.

В силу ч. 2 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження», у разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 447-452 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця; заінтересовані особи: старший державний виконавець Шевченківського відділу державної виконавчої служби м.Полтава Головного територіального управління юстиції у Полтавській області ОСОБА_2, ОСОБА_3,- задовольнити.

Зобовязати старшого державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби м.Полтава Головного територіального управління юстиції у Полтавській області ОСОБА_2 скасувати арешти майна, які накладені під час примусового виконання виконавчого листа №2-6094, виданого 17.11.2005 року Октябрським районним судом м.Полтави про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення.

У відповідності до п.п.15.5 п.15 розділу 13 Перехідних положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Суддя: А.М.Чуванова