Справа № 236/2185/18
05 жовтня 2018 року Краснолиманський міський суд Донецької області у складі:
головуючого судді Бєлоусова А.Є.,
за участю секретаря Колесник О.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Лиман за відсутності учасників справи за правилами загального провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,
09.07.2018 року позивач звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.
На обґрунтування заявлених вимог позивач зазначила, що вона є власником квартири № 24, розташованої за адресою: вул. К.Гасієва, 8, м. Лиман, Донецька область, на підставі свідоцтва про право власності на житло та на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом. У вказаній квартирі зареєстрований ОСОБА_2, але він з 2012 року там не мешкає. Позивач ОСОБА_1 здійснює виконання обов'язків щодо утримання зазначеної квартири, виконує інші обов'язки, пов'язані з використанням нерухомості; не скасована реєстрація відповідача порушує житлові права позивача відповідно до ст.383 ЦК України. З огляду на це, позивач змушена звернутись за захистом своїх прав до суду.
Позивач ОСОБА_1, повідомлена належним чином про дату, час та місце розгляду справи судом, надала суду заяву, в якій просить справу розглянути за її відсутності, на заявлених вимогах наполягає, не заперечує проти ухвалення заочного рішення (а.с. 44).
Виходячи з наведеного, а також з положень ч.1 ст. 223 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Відповідач ОСОБА_2 був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи (а.с. 40), для участі в судовому засіданні не прибув, заяв про відкладення розгляду справи суду не надав, заперечень проти позову не висунув, про наявність поважних причин для неявки не повідомив, відзиву на позов не надав.
Ухвалою суду від 05.10.2018 року прийнято рішення про здійснення заочного розгляду справи.
На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв'язку з неявкою всіх учасників справи, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши подані позивачем документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив фактичні обставини та відповідні їм цивільні правовідносини, які виникають між власником та відповідачем у справі.
Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого приватизаційною комісією при Краснолиманському відділенні Донецької залізниці 08.04.1996 року та на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Краснолиманською державною нотаріальною конторою 04.03.2016 року, позивач ОСОБА_1 є власником квартири № 24, розташованої за адресою: вул. Гасієва, 8, м. Лиман, Донецька область (а.с. 13,14,15,16).
Відповідач ОСОБА_2 зареєстрований за місцем проживання у цій квартирі з 03.11.2012 року, що підтверджується довідкою про склад сім'ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб № 3524, виданою 03.07.2018 року відділом надання адміністративних послуг Виконавчого комітету Лиманської міської ради Донецької області (а.с.17). За вказаною адресою відповідач тривалий час не мешкає, не користується житлом, не зберігає в приміщенні належне йому майно, він фактично змінив місце проживання з 2012 року, однак дотепер не припинив попередньої своєї реєстрації згідно із законодавством України, що підтверджено актом органу місцевого самоврядування (а.с. 18).
Позивач здійснює виконання обов'язків щодо утримання зазначеної квартири в належному стані, виконує інші обов'язки, пов'язані з використанням нерухомості.
Відповідно до ст. 8 ОСОБА_3 України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. ОСОБА_3 України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі ОСОБА_3 України і повинні відповідати їй. ОСОБА_3 України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі ОСОБА_3 України гарантується. Ст. 41 ОСОБА_3 України проголошує право кожного володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.
При цьому право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право приватної власності є непорушним.
Непорушність права власності проголошена і в низці міжнародних документів (ст. 17 Загальної декларації прав людини (ООН,10.12.1948 року),ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 1950).
Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Аналізуючи право особи на мирне володіння своїм майном, Європейський суд з прав людини дійшов висновків, згідно з якими визнанням права кожного на мирне володіння своїм майном, по суті, гарантовано право власності; право розпорядження є традиційним і фундаментальним аспектом права власності (рішення Суду у справі «Маркс проти Бельгії» від 27.04.1979 року,п.63).
Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ(майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Нормами ст. 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них (ст. 379 ЦК України).
Відповідно до ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб.
Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (ст. 391 ЦК України).
Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Як вбачається із досліджених судом письмових доказів, з 04.03.2016 року у позивача виникло право власності на квартиру № 24 за адресою: вул. Гасієва, 8, м. Лиман, Донецька область, на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого приватизаційною комісією при Краснолиманському відділенні Донецької залізниці 08.04.1996 року та на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Краснолиманською державною нотаріальною конторою 04.03.2016 року, що є чинним і сторонами не оспорюється. Відповідач користувався вказаним житловим приміщенням, але вже тривалий час відсутній за адресою реєстрації. Власнику належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Дослідивши встановлені обставини по справі, оцінивши надані в силу положень ст. 81 ЦПК України докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що відповідач ОСОБА_2, з 2012 року по теперішній час, тобто більше одного року, не користується житлом без поважних причин, відповідно до ст. 405 ЦК України, втратив право користування житлом, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню.
Керуючись ст. 317,319,383,391,405 ЦК України, ст.10, 13, 18, 23, 76-81, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 273 ЦПК України, суд,
Позовні вимогиОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку через Краснолиманський міський суд Донецької області до Донецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення повинно бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Суддя -