Постанова

Іменем України

01 серпня 2018 року

м. Київ

справа № 390/102/17

провадження № 61-6457св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Червинської М. Є. (суддя-доповідач), Коротуна В. М., Курило В. П.

учасники справи:

позивач - товариство з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «Домінанта»,

представник позивача - ВакулікЯна Ігорівна, Боярська Галина Петрівна, Ялтиченко Оксана Петрівна,

відповідач - ОСОБА_7,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу товариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «Домінанта» на заочне рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області у складі судді Квітки О. О. від 24 квітня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Кіровоградської області у складі колегії суддів: Гайсюка О. В., Голованя А. М., Мурашка С. І. від 19 вересня 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2017 року товариство з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «Домінанта» (далі - ТДВ «Страхове товариство «Домінанта») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_7 про визнання недійсним полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Позов мотивовано тим, що 18 липня 2016 року у с. Первозванівка Кіровоградського району сталася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участю транспортного засобу марки «ВАЗ- 2121», д.н.з. НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_7, а 21 липня 2016 року до позивача надійшло повідомлення про це ДТП від відповідача та надано інформацію, що нібито його цивільно-правова відповідальність застрахована у позивача згідно Полісу № АК/0644123 з 16 липня 2016 року до 15 липня 2017 року.

Посилаючись на те, що за результатами внутрішнього службового розслідування встановлено, що зазначений поліс був укладений відповідачем після ДТП, про що відповідач зазначив у письмовому поясненні, позивач просив визнати поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК/0644123, зі строком дії з 00 год. 00 хв. 16 липня 2016 року до 15 липня 2017 року включно, забезпечений транспортний засіб «ВАЗ 2121», д.н.з. НОМЕР_1, що був укладений між ТДВ «Страхове товариство «Домінанта» та ОСОБА_7, недійсним з моменту його укладення.

Заочним рішенням Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 24 квітня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем не доведено належними доказами, що договір страхування (поліс) був укладений після страхового випадку. Крім того з укладеного між сторонами пролісу вбачається, що відповідач сплатив страховий платіж в розмірі 475 грн о 12 год. 00 хв. 15 липня 2016 року, що відповідає даті його укладення.

Ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області від 19 вересня 2017 року апеляційну скаргу ТДВ «Страхове товариство «Домінанта» відхилено, а заочне рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 24 квітня 2017 року залишено без змін.

Погоджуючись з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову, апеляційний суд виходив з того, що зазначений договір укладено в належній (письмовій формі) відповідно до статті 981 ЦК України і що він набрав чинності з моменту внесення першого страхового платежу (стаття 18 Закону України «Про страхування»), з врахуванням надання доказів у справі, дійшов висновку про недоведеність позивачем того, що укладення договору страхування відбулося після настання страхового випадку, тобто після 18 липня 2016 року.

У лютому 2018 року ТДВ «Страхове товариство «Домінанта» подало касаційну скаргу до Верховного Суду, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати заочне рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 24 квітня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Кіровоградської області від 19 вересня 2017 року та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що при ухваленні оскаржуваних рішень судом першої та апеляційної інстанцій було неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору. Судами не враховано, що з довідки № 857610 про ДТП, під час ДТП у ОСОБА_7 працівниками поліції не було зафіксовано наявності поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, що в сукупності з наданими пояснення самого відповідача підтверджує факт відсутності у нього полісу на момент ДТП.

Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року до Верховного Суду надійшла вказана справа.

10 травня 2018 року до касаційного суду надійшов відзив ОСОБА_7 на касаційну скаргу, у якому відповідач вважає доводи касаційної скарги безпідставними, а судові рішення судів попередніх інстанцій законними та обґрунтованими, ухваленим відповідно до норм матеріального та процесуального права.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частинами першою, другою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Судом установлено, що відповідно до полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів між позивачем та ОСОБА_7 15 липня 2016 року укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на строк дії з 16 липня 2016 року по 15 липня 2017 року включно.

18 липня 2016 року у с. Первозванівка Кіровоградського району сталася ДТП за участю транспортного засобу «ВАЗ- 2121», д.н.з. НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_7

21 липня 2016 року ОСОБА_7 звернувся до ТДВ «Страхове товариство «Домінанта» із повідомленням про вказане ДТП.

Звертаючись до суду із позовом, ТДВ «Страхове товариство «Домінанта», як на підставу недійсності полісу № АК/0644123, посилався на ту обставину, що такий поліс було оформлено представником позивача після настання ДТП.

Відповідно до пункту першого частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства (частина перша статті 14 ЦК України).

Відповідно до частини другої статті 509 ЦК України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Відповідно до частини другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно зі статтею 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Частинами першою і другою статті 631 ЦК України встановлено, що строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення. Відповідно до частини першої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до статті 983 ЦК України договір страхування набирає чинності з моменту внесення страхувальником першого страхового платежу, якщо інше не встановлено договором.

За правилами статті 18 Закону України «Про страхування» для укладання договору страхування страхувальник подає страховику письмову заяву за формою, встановленою страховиком, або іншим чином заявляє про свій намір укласти договір страхування. Факт укладання договору страхування може посвідчуватися страховим свідоцтвом (полісом, сертифікатом), що є формою договору страхування. Договір страхування набирає чинності з моменту внесення першого страхового платежу, якщо інше не передбачено договором страхування.

Із наявної у матеріалах справи копії полісу № АК/0644123 вбачається, що строк його дії визначено з 00:00 год. 16 липня 2016 року до 15 липня 2017 року включно. Таким чином, сторони у письмовій формі досягли згоди щодо цієї істотної умови договору страхування.

З укладеного між сторонами полісу вбачається, що відповідач сплатив страховий платіж в розмірі 475 грн о 12 год 00 хв. 15 липня 2016 року, що відповідає даті його укладення.

За таких обставин, ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суди на підставі доказів, поданих сторонами, що належним чином оцінені (службова записка, письмова заява ОСОБА_7, пояснення ОСОБА_8 І.), дійшли вірного висновку, що договір страхування набрав чинності з початку зазначеного строку його дії, про що зазначено у самому полісі, та був укладений до настання страхового випадку.

Колегія суддів відхиляє доводи касаційної скарги щодо відсутності у відповідача страхового полісу на момент виникнення ДТП, виходячи із незазначення про його наявність у відповідній графі довідки про ДТП. Відсутність такої інформації лише підтверджує непред'явлення відповідачем страхового полісу, та не може свідчити про те, що договір страхування був укладений після настання страхового випадку.

За приписами статті 204 ЦК України діє презумпція правомірності правочину - правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо встановлена законом, або якщо він визнаний судом недійсним. Підставою недійсності правочину, відповідно до частини першої статті 215 ЦК України, є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Виходячи із наведеного, колегія суддів погоджується із висновками судів попередніх інстанцій про недоведеність позовних вимог щодо визнання недійсним полісу обов'язкового страхування, що свідчить про відсутність підстав для задоволення позову.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій, обґрунтовано викладених у мотивувальних частинах судових рішень, та зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів щодо їх оцінки.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року. Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Частиною третьою статті 401 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу товариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «Домінанта» залишити без задоволення.

Заочне рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 24 квітня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Кіровоградської області від 19 вересня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: М. Є. Червинська

В. М. Коротун

В. П. Курило