Справа № 185/265/17
Провадження № 2/185/126/18
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

08 жовтня 2018 року Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Головіна В.О., за участю секретаря судового засідання Кривозуб А.А., представника позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2, її представника адвоката ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Павлограді цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, третя особа Завідуюча Другої Павлоградської державної нотаріальної контори ОСОБА_5 про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину та перерозподіл часток спадкового майна.

В С Т А Н О В И В

Позивач у січні 2017 року звернувся до суду з позовом в якому зазначає, що 14 січня 2014 року померла його бабуся ОСОБА_6. Після її смерті відкрилася спадщина на домоволодіння №8 по вул. Шевченка в с. Межиріч Павлоградського району Дніпропетровської області. Позивач ОСОБА_4 являється спадкоємцем за представленням, щодо майна своєї бабусі, так як ще до її смерті, раніше 20 жовтня 1995 року, померла його мати ОСОБА_7 (дівоче ОСОБА_4) ОСОБА_8, тому у нього є право на спадкування за правом представлення після своєї матері.

Позивач звернувся до Другої Павлоградської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після померлої бабусі. Його заяву було прийнято, але у видачі свідоцтва про право на спадщину йому було відмовлено в звязку з тим, що спадщина вже видана та належним чином зареєстрована за відповідачем ОСОБА_2, та запропоновано нотаріусом звернутися до суду про перерозподіл спадщини, тому позивач просить суд визнати свідоцтво про право на спадщину недійсним та перерозподілити спадщину визнавши право власності на 1/3 частину спадкового майна за позивачем та 2/3 частину за відповідачем.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позов підтримав та пояснив, що спору стосовно родинних відносин у сторін не вбачається, саме право на спадкування відповідачем не оспорюється, відповідач лише не згодна з тим, що завідуюча Другої Павлоградської державної нотаріальної контори ОСОБА_5, прийняла заяву позивача, після спливу строку на її прийняття чим фактично оскаржуються дії державного нотаріуса по прийняттю від позивача заяви про прийняття спадщини.

Що до заперечень відповідача та його представника, щодо пропуску строку на прийняття спадщини представником позивача зазначив, що законодавець покладає обовязок по прийняттю заяв на прийняття спадщини на відповідного державного нотаріуса, а не на суд. А тому виключно нотаріус, а не суд вирішує чи приймати заяву чи ні спадкоємця, який звернувся до нього. Тому надати оцінку правомірності дій державного нотаріуса при прийнятті заяви спадкоємця може лише суд. Однак таких рішень суду, як доказ неправомірності дій державного нотаріуса відповідачем та його представником не представлено. Крім того, дії державного нотаріуса не є предметом даного судового розгляду.

З матеріалів спадкової справи та пояснень завідуючої Другої Павлоградської державної нотаріальної контори ОСОБА_5 вбачається, що заява позивача, про спадкування майна, була нотаріусом прийнята. Відповідно він є особою, яка на час розгляду справи вже прийняла спадщину, єдиної причиною чому він не може отримати спадщину є те, що спадщина була оформлена за відповідачем, тому представник позивача вважає, що позов підлягає задоволенню.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник, кожна окремо, заперечували проти задоволення позову так як вважають, що позивач пропустив строк на прийняття спадщини, а тому йому в задоволенні позову слід відмовити. Відповідач вважає, що позивач фактично відмовився від прийняття спадщини, з померлою ОСОБА_6 не проживав, на отримання спадщини ніколи не претендував.

Третя особа, завідуюча Другої Павлоградської державної нотаріальної контори ОСОБА_5 для огляду в судовому засіданні представила оригінал спадкової справи ОСОБА_6 та пояснила, що заява ОСОБА_4 про спадкування майна його бабусі, нею була прийнята. Також вона пояснила, що нею не виносилася постанова про відмову у прийняття заяви ОСОБА_4, з приводу пропущення строків на припиняння спадщини. У прийнятті судового рішення по даній справі покладалася на розсуд суду.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні пояснила, що працює секретарем Межиріцької сільської ради Павлоградського району. Підтвердила, що дійсно позивачу була видана довідка про склад сім`ї, але він проживав в селі не постійно.

Вислухавши пояснення представника позивача, пояснення відповідача та його представника, третьої особи, свідка, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання, або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

В судовому засіданні встановлено наступне. ОСОБА_4 являється сином ОСОБА_10, що підтверджується свідоцтвом про його народження від 12.01.1979 року, актовий запис № 2 (а.с.51).

ОСОБА_10, згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу із зазначенням відомостей про другого з подружжя, 27.05.2011 року зареєструвала шлюб з ОСОБА_7, актовий запис №71 та змінила своє прізвище на ОСОБА_7 (а.с.10).

Згідно з даними свідоцтва про смерть, ОСОБА_11 померла 21.10.1995 року, актовий запис №80 (а.с.8).

27.06.2008 року ОСОБА_6 склала заповіт, якій було посвідчено секретарем виконкому Межиріцької сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області і зареєстровано в книзі нотаріальних дій під №266. Згідно заповіту ОСОБА_6 заповідала все своє майно ОСОБА_12 (а.с.63).

ОСОБА_6 померла 14.01.2014 року, свідоцтво про смерть від 16.01.2014 року, актовий запис №6 (а.с.61).

У довідці виданій Виконавчим комітетом Межиріцької сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області зазначено, що ОСОБА_6, яка померла 14.01.2014 року, до своєї смерті проживала та була зареєстрована в ІНФОРМАЦІЯ_1 з 1957 року. На час смерті з нею були зареєстровані та проживали: донька ОСОБА_2, онук ОСОБА_4 (а.с.62).

18.02.2015 року державним нотаріусом Другої Павлоградської державної нотаріальної контори ОСОБА_5 видано свідоцтво про право на спадщину за законом ОСОБА_2, після смерті ОСОБА_13, на житловий будинок №8 по вул. Шевченко в селі Межиріч Павлоградського району Дніпропетровської області, в тому числі з урахуванням 1/2 частки у спадщині від якої відмовилася донька померлої ОСОБА_14 на користь ОСОБА_2 (а.с.66).

18.03.2016 року ОСОБА_4 звернувся до нотаріальної контори з заявою про фактичне прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6, зазначивши, що він являється онуком померлої, спадкоємцем за правом представлення, відповідно до ст.1266 ЦК України, спадщину після смерті бабусі прийняв фактично (а.с.70).

28.07.2016 року постановою державного нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії, ОСОБА_4 було відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом на належну йому частку спадкового майна, у зв'язку з тим, що спадщина вже була видана і проведена державна реєстрація спадкового майна та відсутня згода спадкоємиці ОСОБА_2 на внесення змін до Свідоцтв про право на спадщину за законом після померлої 14 січня 2014 року ОСОБА_6 (а.с.74).

Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст.1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Відповідно до ст.1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Відповідно до ст.1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка). Розмір обов'язкової частки у спадщині може бути зменшений судом з урахуванням відносин між цими спадкоємцями та спадкодавцем, а також інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ст.1266 ЦК України внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини.

Відповідно до ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Спадкування за правом представлення. Таке спадкування має місце, коли спадкоємець, який закликався б до спадщини, помер до її відкриття. За цих обставин до спадщини закликають осіб, які заступають місце померлого спадкоємця (представляють його). За правом представлення спадкують внуки, правнуки спадкодавця частку спадщини, яка належала б їхнім батькам чи бабі з дідом, якби вони були живими на момент відкриття спадщини.

В судовому засіданні встановлено, що донька спадкодавця ОСОБА_11 померла 21.10.1995 року. На час її смерті позивач ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, не досяг віку повноліття і тому мав право, незалежно від змісту заповіту, на половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка).

Зазначене право позивача на спадщину, не втратило своєї сили і на час смерті спадкодавця ОСОБА_6, яка померла 14.01.2014 року.

Судом також встановлено, що на момент смерті ОСОБА_6 позивач був зареєстрований та проживав разом з нею в житловому будинку №8 по вул. Шевченко с. Межиріч Павлоградського району Дніпропетровської області і тому, відповідно до приписів ст.1268 ЦК України, вважається таким, що прийняв спадщину. Заяв до нотаріуса про відмову від спадщини він не подавав.

Крім того, відповідно до ст.1269 ЦК України, спадкоємець який бажає прийняти спадщину повинен подати заяву про прийняття спадщини. Така заява подається до нотаріуса відповідного територіального округу, в даному випадку до Другої Павлоградської державної нотаріальної контори. Позивач звернувся з заявою про спадкування майна і згідно матеріалів спадкової справи, яка була досліджена в судовому засіданні, його заява була прийнята державним нотаріусом ОСОБА_5

Відмова нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, вмотивована лише тим, що на час звернення ОСОБА_4 з заявою, спадщина вже була видана і проведена державна реєстрація спадкового майна та відсутня згода спадкоємиці ОСОБА_2 на внесення змін до свідоцтв про право на спадщину за законом після померлої 14 січня 2014 року ОСОБА_6 Інших підстав для відмови у видачі ОСОБА_4 свідоцтва про право на спадщину, нотаріусом не зазначено і в судовому засіданні таких підстав не встановлено.

За таких обставин суд дійшов висновку про те, що позов слід задовольнити частково, в частині визнання частково недійсним свідоцтва про право власності на спадкове майно за законом від 18 лютого 2015 року за реєстровим №258 на домоволодіння №8, що розташоване на вул. Шевченко в селі Межиріч Павлоградського району, в частині 1/6 частки, яка належить позивачу.

Суд вважає, що відповідач має право на 2/3 частини спадкового, що не заперечується доводами у позовної заяві, тому неможливо визнати вищезазначене свідоцтво про право на спадщину недійсним у повному обсязі, а лише у 1/6 частини спірного майна, право спадкування на яке було у позивача.

Суд вважає правильним перерозподіл спадкового майна та визнання на нього права власності, наступним чином: 1/3 частину домоволодіння № 8, що розташоване по вул. Шевченка в селі Межиріч, Павлоградського району, Дніпропетровської області за позивачем ОСОБА_4, 2/3 частини домоволодіння № 8, що розташоване по вул. Шевченка в селі Межиріч, Павлоградського району, Дніпропетровської області за відповідачем ОСОБА_2.

Відповідно до ст.141 ЦК України, слід стягнути з відповідача на користь позивача, витрати на судовий збір в розмірі сплаченого судового збору 640.00 гривень та в частині задоволення немайнових в розмірі 1/6 частини від 640.00 гривень, яка становить 640 : 1/6= 106.66 гривень, що загалом становить 746,66 гривень.

На підставі вищезазначеного, керуючись ст.71, 86, 263, 264, 265 ЦПК України , суд

У Х В А Л И В

Позов ОСОБА_4, до ОСОБА_2, третя особа Завідуюча Другої Павлоградської державної нотаріальної контори ОСОБА_5 про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину та перерозподіл часток спадкового майна задовольнити частково.

Визнати частково недійсним свідоцтво про право власності на спадкове майно за законом від 18 лютого 2015 року за реєстровим №258 на домоволодіння №8, що розташоване на вул. Шевченка в селі Межиріч Павлоградського району, в частині 1/6 його частки, яка належить ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_1.

Перерозподілити спадкове майно та визнати право власності на:

- 1/3 частину домоволодіння №8, що розташоване по вул. Шевченка в селі Межиріч, Павлоградського району, Дніпропетровської області за ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_1;

- 2/3 частини домоволодіння №8, що розташоване по вул. Шевченка в селі Межиріч, Павлоградського району, Дніпропетровської області за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, РНОКПП НОМЕР_2.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, РНОКПП НОМЕР_2 на користь ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_1 витрати на судовий збір в сумі 746.66 гривень.

В задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_15 - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду, шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня його проголошення апеляційної скарги. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення суду складено 11 жовтня 2018 року.

Суддя: ОСОБА_16