Справа № 562/1095/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"10" жовтня 2018 р. Здолбунівський районний суд

Рівненської області в складі:

головуючого судді Ємельянової Л.В.

за участю секретаря Аврамчук Н.П.

представника органу опіки та піклування Здолбунівської районної державної адміністрації Рівненської області ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Здолбунові цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу з відповідачем, вказуючи, що вони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 18 травня 2013 року. Від спільного життя мають малолітню дочку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. Стверджує, що одруження з відповідачем виявилося невдалим. Спільне подружнє життя, яке б грунтувалося на почуттях взаємної любові та поваги не склалося. Між ними відсутні взаєморозуміння та взаємоповага. Це привело до того, що протягом тривалого часу вони фактично не підтримують шлюбні відносини, не ведуть спільне господарство, проживають окремо. Прийшов до висновку, що примирення неможливе, сім'я існує формально. Дитина проживає разом з ним. Вважає, що в інтересах доньки проживати саме із ним, а не з її матір'ю. Він має постійне місце роботи, стабільну заробітну плату, він створив всі необхідні умови для проживання та нормального розвитку дитини, має можливість у повному обсязі задовольнити гармонійний розвиток її особистості в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Крім того, він проживає у трьохкімнатній квартирі, де створені всі умови для проживання, виховання та утримання дитини. З самого дитинства він постійно піклується про дитину. Він приводить доньку в дитячий садок та забирає додому. Стверджує, що проживання доньки разом із ним відповідатиме її інтересам. Він має можливість повною мірою займатися вихованням дитини. Разом з тим, він не чинитиме жодних перешкод для спілкування відповідача із донькою, і готовий усіма силами сприяти тому, щоб дитина через розлучення батьків не була позбавлена піклування матері. Спиртними напоями він не зловживає, не палить, за місцем роботи і проживання характеризується позитивно, добре відноситься до доньки.

Просить шлюб з відповідачем розірвати та визначити місце проживання дитини разом з ним.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_4 позовні вимоги підтримав у повному об'ємі, просить задовольнити позов. Пояснив суду, що донька ОСОБА_4 проживає разом із ним з травня 2018 року. За час проживання малолітньої доньки із ним, відповідач не відвідувала дитину, не телефонувала до нього, щоб поцікавитись життям доньки та її здоровям, а на його телефонні дзвінки відповідач не відповідає.

Відповідач ОСОБА_3 позов визнала частково. На розірвання шлюбу згідна, оскільки у неї є інший чоловік, з яким вона спільно проживає. Просить після розірвання шлюбу відновити її дошлюбне прізвище "Лазько" та визначити місце проживання дитини разом з нею. Пояснила суду, що вона останній раз бачила доньку в травні 2018 року. За цей час вона жодного разу не відвідала доньку ні за місцем проживання позивача, ні в дитячому садку, оскільки одного разу у вересні цього року на вулиці вона зустріла незнайому людину, яка їй погрожувала. Однак, ні в правоохоронні органи, ні в службу у справах дітей за захистом своїх прав та з приводу погроз вона не зверталася.

Представник органу опіки та піклування Здолбунівської РДА ОСОБА_1 з огляду на виконання сторонами по справі своїх батьківських обовязків щодо малолітньої доньки ОСОБА_4 вважає за доцільне визначити місце проживання дитини разом з батьком ОСОБА_4, який піклується про дитину, матеріально утримує та створив належні умови для виховання та розвитку доньки.

Вислухавши пояснення позивача, відповідача, представника органу опіки та піклування, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав.

Як вбачається з пояснень сторін, вони протягом останніх семи місяців не проживають як сім'я, не ведуть спільне господарство, не підтримують подружні стосунки, проживають окремо. При взаємовідносинах, які склалися між ними, суд вважає, що сім'я існує формально, збереження її неможливе.

Згідно з ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки та жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися та засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання.

Відповідно до ч.3 ст.105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст.110 Сімейного Кодексу.

На підставі наведеного, суд приходить до висновку, що причини, які спонукали сторони наполягати на розірванні шлюбу, є обгрунтованими, подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам сторін.

Статтею 113 Сімейного кодексу України встановлено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Від спільного життя сторони мають малолітню дочку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, що стверджується свідоцтвом про народження серії І-ГЮ № 199346, виданим 14.11.2013р. відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Здолбунівського районного управління юстиції у Рівненській області (а.с.8).

Згідно пояснень сторін по справі, з травня 2018 року малолітня дитина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживає разом з батьком ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1. Як вбачається з акту обстеження матеріально-побутових умов та умов виховання сімї від 23 травня 2018 року, дитина проживає разом з батьком ОСОБА_4 у трьохкімнатній квартирі. У дитини є місце для сну, відпочинку та всі необхідні умови для проживання. Позивач займається вихованням та утриманням доньки ОСОБА_4.

Із матеріалів справи вбачається, що дитина сторін ОСОБА_4 з 2017 року відвідує дошкільний навчальний заклад «Чебурашка» Здолбунівської міської ради. Позивач зарекомендував себе як хороший, люблячий, турботливий батько. Проявив себе комунікабельною, ввічливою людиною. Постійно цікавиться життям доньки ОСОБА_4 у дитячому садку, відвідує дитячі свята та відкриті заняття за участю доньки, є активним членом батьківського комітету, прислухається до порад вихователів щодо виховання дитини. Приводить доньку в дитячий садок та забирає додому. Дитина завжди охайна, чисто одягнена (а.с.9).

Зі службової характеристики вбачається, що позивач має постійне місце роботи та регулярний дохід, працює головним спеціалістом відділу фінансово-господарського забезпечення Рівненської районної державної адміністрації. За період роботи (7 років 6 місяців) зарекомендував себе здібним, наполегливим спеціалістом, сумлінно відноситься до виконання функціональних обовязків. Уміє організовувати свою роботу, яку виконує цілеспрямовано, функціонально, постійно працює над підвищенням свого професійного рівня, постійно прагне до самовдосконалення. За характером спокійний та врівноважений (а.с.10).

Згідно лікарського заключення, виданого 10.09.2018р. Здолбунівською амбулаторією загальної практики сімейної медицини Здолбунівського районного центру первинної медичної допомоги, позивач ОСОБА_4 є здоровим, на «Д» обліку не перебуває (а.с.44).

З акту обстеження матеріально-побутових умов та умов виховання сімї від 11.09.2018р. та пояснень відповідача вбачається, що відповідач ОСОБА_3 проживає в орендованій квартирі за адресою: АДРЕСА_2, разом зі своїм співмешканцем ОСОБА_6 (а.с.45).

Відповідач ОСОБА_3 працює оператором при черговому по локомотивному депо у виробничому підрозділі «Локомотивне депо Здолбунів» Регіональної філії «Львівська залізниця» ПАТ «Українська залізниця». За період роботи зарекомендувала себе з позитивної сторони. Дисциплінована, сумлінно виконує свої службові обовязки. В колективі має хороші стосунки з колегами (а.с.51).

Згідно висновку щодо визначення місця проживання малолітньої дитини № 2122/01-25/18 від 23.07.2018р., складеного органом опіки та піклування Здолбунівської районної державної адміністрації Рівненської області, малолітня ОСОБА_6 проживає разом з батьком ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1. Інколи перебувала та ночувала у матері ОСОБА_3 Службою у справах дітей Здолбунівської райдержадміністрації було проведено обстеження умов проживання батька та встановлено, що для малолітньої створені належні умови для розвитку та виховання. В кімнатах чисто, прибрано, санітарний стан приміщення відповідає санітарно-гігієнічним нормам, у дитини є місце для сну та відпочинку, є всі необхідні умови для проживання. Матір ОСОБА_3 на комісії з питань захисту прав дитини повідомила, що проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 в будинку її матері, однак комісією було встановлено, що ОСОБА_3 фактично там не проживає та не зявляється. На запрошення на повторний розгляд комісії з питань захисту прав дитини, ОСОБА_3 не зявилася, про причини неявки не повідомила і в подальшому на телефонні дзвінки не відповідала. Орган опіки та піклування вважає, що малолітній ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, доцільно проживати разом з батьком ОСОБА_4

Згідно зі ст.150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї.

У відповідності до ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Згідно положень ст.160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, на підставі ч.1 ст.161 СК України спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання дитини суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини (ч.2 ст.161 СК України).

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю.

Але даний принцип не можна тлумачити таким чином, що у матері малолітньої дитини мається перевага перед батьком при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини, приймаючи до уваги рівність прав обох батьків щодо дитини, що витікає як зі ст.141 Сімейного кодексу України, так і зі змісту Конвенції про права дитини.

У разі визначення місця проживання дитини з батьком, мати не обмежена у своєму праві на спілкування з дитиною, турботу відносно дитини та участь у вихованні дитини і може реалізувати свої права шляхом домовленості з батьком дитини щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки та піклування, або за судовим рішенням. Обмеження у цьому разі стосується тільки місця проживання дитини до досягненню нею віку 14 років.

Крім того, сімейне законодавство не виключає визначення місця проживання малолітньої дитини з батьком незалежно від віку дитини, якщо маються обставини, за яких дитині краще проживати з батьком, ніж з матірю.

Відповідно до ч.ч. 4, 5, 6 ст.19 СК України при розгляді судом спорів щодо місця проживання дитини обовязковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Суд погоджується з висновком органу опіки та піклування Здолбунівської районної державної адміністрації Рівненської області № 2122/01-25/18 від 23.07.2018р. щодо доцільності визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом із батьком ОСОБА_4, оскільки він є достатньо обґрунтованим та не суперечить інтересам дитини.

Як вбачається з пояснень відповідача ОСОБА_3, вона востаннє бачила доньку ОСОБА_4 у травні 2018 року. Протягом останніх п'яти місяців вона жодного разу не відвідала дитину ні за місцем проживання позивача, ні в дитячому садку. Також вона жодного разу не зателефонувала ні до позивача, ні до вихователів та не поцікавилась про свою дитину.

Доводи відповідача про погрози від невідомої людини, яку вона зустріла одного разу у вересні 2018 року на вулиці, не підтверджені будь-яким доказом, тому не заслуговують на увагу. Відповідач жодного разу не зверталась за захистом своїх прав ні в правоохоронні органи з приводу погроз щодо неї, ні в службу у справах дітей по питанню усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, її вихованні та піклуванні про неї.

Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ зясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обовязку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, з огляду на виконання сторонами своїх батьківських обовязків щодо виховання та утримання малолітньої доньки, приходить до висновку про те, що місце проживання малолітньої ОСОБА_4 слід визначити з її батьком за місцем його проживання.

При цьому суд враховує можливість батька забезпечити належні умови проживання, виховання та розвиток дитини, а також те, що відповідач має можливість безперешкодно відвідувати дитину, спілкуватися з нею, здійснювати свої батьківські обов'язки та доглядати за дитиною за місцем проживання позивача.

За таких обставин, позов підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст.12, 81, 141, 197-200, 263-265 ЦПК України, на підставі ст.ст.105, 110, 112, 113 Сімейного кодексу України, суд -

в и р і ш и в :

Позов задовольнити.

Шлюб, зареєстрований 18 травня 2013 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Здолбунівського районного управління юстиції у Рівненській області, актовий запис № 57, між ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, розірвати.

Після розірвання шлюбу ОСОБА_3 відновити дошлюбне прізвище "Лазько".

Визначити місце проживання малолітньої дитини - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом з її батьком - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Стягнути з ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_1), ІНФОРМАЦІЯ_4, на користь ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_2), ІНФОРМАЦІЯ_3, 704 (Сімсот чотири) грн. 80 коп. витрат по оплаті судового збору.

Рішення може бути оскаржене до Рівненського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди (підпункт 15.5 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України).

С у д д я