Постанова

Іменем України

01 серпня 2018 року

м. Київ

справа № 760/15287/15

провадження № 61-28452св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Червинської М. Є. (суддя-доповідач), Коротуна В. М., Курило В. П.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

представники позивача: ОСОБА_5, ОСОБА_6,

відповідач - ОСОБА_7,

представник відповідача - ОСОБА_8,

третя особа - AS «PrivatBank»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4, подану представником - ОСОБА_5, на рішення Апеляційного суду м. Києва в складі колегії суддів: Шебуєвої В. А., Оніщука М. І., Українець Л. Д. від 04 жовтня 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

Підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У серпні 2015 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_7, третя особа: AS «PrivatBank», про визнання майна особистою приватною власністю.

Свої вимоги позивач мотивувала тим, що 08 квітня 2011 року з відповідачем було укладено шлюб, який зареєстровано у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Солом'янського районного управління юстиції, актовий запис № 403. У період шлюбу у них народилася донька - ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1 та син - ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_2. У провадженні Солом'янського районного суду м. Києва знаходиться справа про розірвання шлюбу між сторонами. Зазначає, що грошові кошти у розмірі 300 000 євро, вкладені в суборендований капітал AS «PrivatBank», що знаходяться на рахунку НОМЕР_1 в банку AS «PrivatBank» згідно з договором № SAMRI4859 вкладу в суборендований капітал AS «PrivatBank» від 16 серпня 2013 року, укладений з ОСОБА_7, є її особистою приватною власністю. Так, указані кошти внесені на рахунок грошових коштів, які належали їй особисто, та були отримані від продажу наступного особистого майна: земельної ділянки, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, на підставі договору купівлі-продажу від 14 вересня 2012 року, вартість майна 9 200 грн, що еквівалентно 891,56 євро; житлового будинку АДРЕСА_2, на підставі договору купівлі-продажу від 14 вересня 2012 року, вартість майна 1 700 260 грн, що еквівалентно 164 769,84 євро; квартири АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 11 липня 2012 року, вартість майна 919 195 грн, що еквівалентно 93 610 євро; особисті заощадження. У зв'язку з чим вона звернулась до суду з указаним позовом та просить суд встановити правовий режим майна набутого за час шлюбу, яким є грошові кошти, вкладені в субординований капітал AS «PrivatBank» в розмірі 300 000 євро, що знаходяться на рахунку НОМЕР_1 в банку AS «PrivatBank» згідно з договором № SAMRI4859 вкладу в суборендований капітал AS «PrivatBank» від 16 серпня 2013 року та відсотків за договором; визнати за нею право особистої приватної власності на грошові кошти, вкладені в субординований капітал AS «PrivatBank» в розмірі 300 000 євро, що знаходяться на рахунку НОМЕР_1 в банку AS «PrivatBank» згідно з договором № SAMRI4859 вкладу в суборендований капітал AS «PrivatBank» від 16 серпня 2013 року.

Заочним рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 12 лютого 2016 року позов задоволено частково. Визнано за ОСОБА_4 право особистої приватної власності на грошові кошти, вкладені в суборендований капітал AS «PrivatBank» в розмірі 300 000 євро, що знаходяться на рахунку НОМЕР_1 в банку AS «PrivatBank» згідно з договором № SAMRI4859 вкладу в суборендований капітал AS «PrivatBank» від 16 серпня 2013 року та відсотків за договором. Вирішено питання про судовий збір. У решті позову відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 04 жовтня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_7 задоволено. Скасовано заочне рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 12 лютого 2016 року та ухвалено нове рішення про відмову в позові.

Апеляційний суд скасовуючи рішення місцевого суду та ухвалюючи нове рішення про відмову в позові, виходив із недоведеності позовних вимог.

У жовтні 2017 року ОСОБА_4 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на рішення Апеляційного суду м. Києва від 04 жовтня 2017 року, у якій посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд безпідставно поновив відповідачу строк на апеляційне оскарження та переглянув справу за апеляційною скаргою відповідача, яка останнім подана із пропуском строку на апеляційне оскарження. Також апеляційний суд задовольнив апеляційну скаргу відповідача на підставі припущень, зазначених в апеляційній скарзі про те, що земельна ділянка та будинок в смт Козин Київської області були придбані ним та позивачем за час шлюбу та є спільним сумісним майном так як ОСОБА_7 мав власні заощадження в банківських установах, а також доходи від відчуження автомобілів і паркінгу. Однак, жодного доказу на підтвердження наявності у відповідача заощаджень або доходів від відчуження майна наявних на момент внесення депозиту заявник не надав. Відтак, апеляційний суд не застосував до виниклих правовідносин статтю 57 СК України, яка визначає особисту приватну власність одного з подружжя

Відзив на касаційну скаргу до суду не надходив.

Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року до Верховного Суду передана вказана справа

Касаційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Суд установив, що з 08 квітня 2011 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_7 було зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Солом'янського районного управління юстиції, актовий запис № 404, який у подальшому було розірвано рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 14 грудня 2015 року.

16 серпня 2013 року між ОСОБА_11 та AS «PrivatBank» було укладено договір № SAMRI4859 вкладу в субординований капітал банку, за умовами якого ОСОБА_11 розмістив грошові кошти, вкладаючи їх в суборендований капітал банку, а банк розміщає на зберігання грошові кошти у розмірі 300 000 євро на рахунку НОМЕР_1 в банку на 5 років до 16 серпня 2018 року включно, встановивши клієнту відшкодування за розміщення суми вкладу в банку в розмірі 6% на рік.

Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до частини першої статті 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Стаття 57 СК України дає визначення майна, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є, зокрема, майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Норми СК України у статтях 57, 60 встановлюють загальні принципи нормативно-правового регулювання відносин подружжя з приводу належного їм майно, згідно з якими:

1) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної власності;

2) майно, набуте кожним із подружжя до шлюбу, є особистою приватною власністю кожного з них.

Також, СК України містить винятки із загального правила. Зокрема, відповідно до пункту 3 частини 1 статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею/ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй/йому особисто.

Відповідно до статтей 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

На підтвердження того, що вкладені за час шлюбу ОСОБА_7 в субординований AS «PrivatBank» грошові кошти в розмірі 300 000 євро за договором № SAMRI4859 в є її особистими коштами, які отримані від продажу особистого майна та за рахунок особистих збережень, ОСОБА_12 надала суду копію договорів купівлі-продажу земельної ділянки та житлового будинку по АДРЕСА_2 від 14 вересня 2012 року, укладених нею з ОСОБА_13, копію договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 11 липня 2012 року, укладених нею з ОСОБА_14, та копію виписки з рахунків ПАТ «Діамант» за період з 01 січня 2006 року по 24 грудня 2015 року.

Разом із тим, як убачається з наданих ОСОБА_4 документів земельна ділянка та житловий будинок по АДРЕСА_2 були придбані ОСОБА_4 у шлюбі з ОСОБА_7 на підставі договорів купівлі-продажу від 06 жовтня 2011 року. При цьому, як договори купівлі-продажу від 06 жовтня 2011 року, так і договори купівлі-продажу від 14 вересня 2012 року укладені за згодою чоловіка - ОСОБА_7

Надана ОСОБА_4 копія договору купівлі-продажу від 11 липня 2012 року свідчить лише про відчуження позивачем належної їй на праві власності квартири АДРЕСА_1 за 919 195 грн. Проте копія вказаного договору правильно не взята судом апеляційної інстанції до уваги, оскільки зазначене не може свідчити про розміщення 16 серпня 2013 року отриманих від продажу ОСОБА_4 від продажу квартири грошових коштів на вклад в субординований капіталAS «PrivatBank згідно з договором SAMRI4859.

Також апеляційним судом правильно не взято до уваги надану позивачем копію виписки про рух грошових коштів на відкритих на її ім'я в ПАТ «Діамантбанк» банківських рахунках. Як убачається з виписок рахунку ПАТ «Діамант» ОСОБА_4 обслуговувалась банківською установою по рахунках в гривні 2007 року по травень 2015 року, в доларах з 2007 року по листопад 2011 року і в євро з 2007 року по листопад 2011 року. Надходження по гривневому рахунку були як заробітна плата різними сумами, так і нарахування відсотків на залишок рахунку в середньому до 30 грн щомісячно. Витратами за даним рахунком було погашення конвертаційних витрат. Надходження по доларовому рахунку були за рахунок безготівкового його поповнення у 2010 році в сумі 17 839, 5 860, 5 938, 5 809, 5 936 дол. США. Надходження по рахунку в євро мало місце в 2009 році в сумі 4 000 євро.

Наявність певних грошових коштів на банківських рахунках ОСОБА_4 не є достатнім доказом на підтвердження доведеності заявлених позовних вимог. З даних розрахунків не убачається отримання ОСОБА_4 грошових коштів в період розміщення вкладу в євро ОСОБА_7 у AS «PrivatBank».

Таким чином правильними є висновками апеляційного суду про те, ОСОБА_4 не надано належних та допустимих доказів для доведення обґрунтованості та законності заявлених позовних вимог.

У справі, яка переглядається, апеляційний суд, застосувавши презумпцію спільності майна подружжя за статтею 60 СК України, яку позивач не спростував, правильно виходив із того, що спірні грошові кошти були одержані сторонами під час перебування їх у зареєстрованому шлюбі, а тому дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для визнання за позивачем права особистої власності на вищевказані грошові кошти.

Оскільки презумпцію права спільної сумісної власності майна подружжя позивачем не спростовано, матеріали справи не містять належних доказів того, що спірні грошові кошти є її особисті, доводи касаційної інстанції про належність їй цих коштів на праві особистої приватної власності безпідставні.

Виходячи з наведеного, апеляційний суд повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну правову оцінку, правильно встановив обставини справи, у результаті чого ухвалили законне й обґрунтоване судове рішення.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновку суду не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, подану представником - ОСОБА_5, залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду м. Києва від 04 жовтня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: М. Є. Червинська

В. М. Коротун

В. П. Курило