Справа № 727/3098/17
Провадження № 2/727/53/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 жовтня 2018 року Шевченківський районний суд м. Чернівці в складі:

головуючого судді: Чебан В.М.

при секретарі: Меренчук Р.Ю.

за участю позивача ОСОБА_1

за участю представника позивачів ОСОБА_2

за участю представника відповідачів ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 про поділ в натурі спільного майна, -

ВСТАНОВИВ:

В березні 2017 року позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_12 звернулися з вищевказаним позовом до ОСОБА_5 про поділ спільного майна.

В позові посилалися на те, що їм на праві спільної часткової власності, а саме: 2/3 частки позивачу ОСОБА_1, а 1/3 частки ОСОБА_12 належить квартира спільного заселення № 1 в будинку № 52 по вул. Головній в м. Чернівці, загальною площею 59,16 кв.м, житловою площею 44,30 кв.м., яка складається з кімнати 1-4 площею 16,80 кв.м, кімнати 1-5 площею 27,50 кв.м, комори 1-9 площею 1,80 кв.м, частини вбиральні 1-8 площею 0,49 кв.м, частини кухні 1-3 площею 7,09 кв.м, частини ванної кімнати 1-2 площею 1,08 кв.м,частини коридору 1-1 площею 2,60 кв.м.

Відповідачу у справі ОСОБА_5 належить квартира спільного заселення № 1 (1-А) в будинку № 52 по вул. Головній в м. Чернівці, яка складається з кімнати 1-6 площею 26,50 кв.м, кімнати 1-7 площею 25,70 кв.м, частини вбиральні 1-8 площею 0,61 кв.м, частини кухні 1-3 площею 8,71 кв.м, частини ванної кімнати 1-2 площею 1,32 кв.м, частини коридору 1-1 площею 3,20 кв.м.

Приміщення загальною площею 25,10 кв.м, а саме: вбиральня 1-8 площею 1,10 кв.м, кухня 1-3 площею 15,80 кв.м, ванна кімната 1-2 площею 2,40 кв.м, коридор 1-1 площею 5,80 кв.м знаходяться у власності позивачів та відповідачів у справі. При цьому загальна площа належних позивачам в спільному майні приміщень складає 11,26 кв.м, а відповідачу 13,84 кв.м.

Посилались на неможливість спільного користування цими приміщеннями, особами, які не є членами однієї сімї, що спричиняє значні незручності та призводить до конфліктів.

Зазначали, що зважаючи на значну площу належної кожній із сторін частини квартири існує технічна можливість поділити спільне майно в натурі, переобладнати квартиру спільного заселененя в дві окремі ізольовані квартири. Але добровільно домовитися про поділ в натурі спільного майна та нотаріально посвідчити договір про поділ чи виділ часток в натурі відповідач не погоджується, тому просили поділити в натурі вказані приміщення спільного користування між співвласниками та припинити право спільної часткової власності сторін у справі на ці приміщення.

Ухвалою суду від 25.05.2017 року притягнуто в якості співвідповідачів ОСОБА_6, ОСОБА_13, ОСОБА_8, ОСОБА_9.

Ухвалою суду від 21.11.2017 року залучено ОСОБА_4 до участі в розгляді справи в якості правонаступника позивача ОСОБА_12.

Ухвалою суду від 27.03.2018 року притягнуто в якості співвідповідачів ОСОБА_10 та ОСОБА_11.

Уточнивши позовні вимоги (Т. 1, а.с. 124) позивачі просили суд поділити спільне майно в натурі між співвласниками, виділивши у власність:

спільну часткову позивача ОСОБА_1 2/3 частини та позивача ОСОБА_4 1/3 частину квартири АДРЕСА_1 загальною площею 57,36 кв.м, житловою площею 44,30 кв.м, яка складається з: кімнати 1-4 площею 16,80 кв.м, кімнати 1-5 площею 27,50 кв.м, комори 1-9 площею 1,80 кв.м, та приміщення площею 11,26 кв.м, згідно варіанту 3 Таблиці № 4 Висновку судової будівельно-технічної експертизи № 17053 від 14.09.2017, складеного судовим експертом ОСОБА_14

спільну сумісну власність відповідачів ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_13, ОСОБА_8, ОСОБА_9 квартиру № 1 (1-А) в будинку № 52 по вул. Головній в м. Чернівці, яка складається з: кімнати 1-6 площею 26,50 кв.м, кімнати 1-7 площею 25,70 кв.м, вбиральні площею 1,10 кв.м, ванної кімнати площею 2,40 кв.м, та приміщення площею 10,34 кв.м. згідно варіанту 3 Таблиці № 4 Висновку судової будівельно-технічної експертизи № 17053 від 14.09.2017, складеного судовим експертом ОСОБА_14

Припинити право спільної часткової власності сторін у справі на приміщення загальною площею 25,10 кв.м, а саме: вбиральня 1-8 площею 1,10 кв.м, кухня 1-3 площею 15,80 кв.м, ванна кімната 1-2 площею 2,40 кв.м, коридор 1-1 площею 5,80 кв.м. в квартирі спільного заселення № 1 (1-А) в будинку № 52 по вул. Головній, 52 в м. Чернівці.

Покласти на відповідачів судові витрати.

Представник відповідачів ОСОБА_3 позов не визнав у повному обсязі, подав відзив на позов. У відзиві посилався на те, що він та відповідачі вважають висновок № 17053 судової будівельно-технічної експертизи від 14.09.2017 року, який виготовлений судовим експертом ОСОБА_14 неналежним, недопустимим, недостовірним і неспроможним доказом.

Вказував, що експертом ОСОБА_14 запропоновано 3 варіанти поділу квартири спільного заселення № 1 в будинку № 52 по вул. Головній в м. Чернівці відповідно до часток приміщень, які перебувають у спільному користуванні, а саме: позивачам 11,26 кв.м. приміщень, які перебувають у спільному користуванні, а відповідачам 13,84 кв.м. відповідно. За всіма варіантами поділу експерт фактично пропонує поділити лише приміщення кухні, що є технічно неможливим, оскільки в результаті її поділу по перше площа двох кухонь буде менше 8 кв.м, що не відповідатиме вимогам ДБН для двохкімнатних квартир, оскільки навіть загальна площа приміщення кухні є меншою 16 кв.м. та складає 15,80.

А при здійсненні робіт з відокремлення цього приміщення (встановлення стіни), площа цих приміщень буде ще меншою.

Звертав увагу суду, що експерт ОСОБА_14 пропонує влаштувати другий вхід в квартиру із пройому вікна, яке фактично єдиним способом забезпечує природне освітлення кухні на даний час.

Зазначав, що після поділу за такими варіантами, приміщення, які утворяться у вигляді кухонь будуть позбавлені природного освітлення, і дана обставина в розумінні правової позиції Верховного Суду України, яка висвітлена у постанові від 03.04.2013 року у справі №6-12цс13, завдасть неспівмірної шкоди господарському призначенню приміщення кухні, яке існує на даний час, оскільки суттєво погіршиться технічний стан обох квартир через невеликий розмір площі кухонь (не менше 8 кв.м. для двохкімнатних квартир), що не відповідає вимогам ДБН., а також кожне з цих приміщень не зможе використовуватись за призначенням як кухня, оскільки кожне з них буде позбавлене денного світла.

Вказував, що поділ в натурі вказаних приміщень, які перебувають у спільному користуванні згідно запропонованих варіантів в даному випадку є неможливим та не допускається через відсутність нормативної площі для обладнання двох кухонь, забезпечення їх денним освітленням, неможливо в обох квартирах обладнати окрім кухонь два санвузли, дві вбиральні.

Звертав увагу суду, що експерт ОСОБА_14 відображає варіанти поділу лише на приміщення, а приміщення другої вбиральні та санвузла пропонує влаштувати в приміщенні кухні без їх відокремлення, та ще й на площі 11,26 кв.м разом із кухнею.

Вказував на відсутність відповідних погоджень компетентних органів у сфері забезпечення пожежної безпеки, санітарного органу, органу архітектури та органу культурної спадщини, які повинні бути отримані до ухвалення рішення суду, а не після його ухвалення, так як така згода є однією з умов для вирішення та задоволення позову.

Зазначав, що позивачами не надано доказів можливості забезпечення виділених в натурі ізольованих приміщень окремим водопостачанням з технічної точки зору, для 2-х співвласників, оскільки централізоване водопостачання в цій квартирі наявне лише з одного водо стояка.

Вказував на відсутність доказів технічної можливості облаштування 2-х окремих стояків для водовідведення та каналізації, оскільки, каналізаційний стояк є лише один в приміщенні вбиральні.

Звертав увагу суду на відсутність доказів технічної можливості підключення відокремленого газопостачання для 2-х співвласників, встановлення 2-х газових лічильників та газових плит, а в квартирі відповідачів 7 співвласників, тому газова плита має бути 4-х камфорна для їх забезпечення можливого приготування їжі.

Вказував, що відсутні докази технічної можливості окремого підключення до живлення електричною енергією для 2-х співвласників, встановлення при цьому 2-х електро-лічильників.

Відсутні докази технічної можливості облаштування 2-х димовентиляційних каналів для 2-х співвласників, з можливістю створення таких та прийняття їх до експлуатації, при відсутності чого, запропоновані переобладнання не відповідатимуть вимогам протипожежної безпеки.

Вказував, що відсутні докази у вигляді висновку Державної архітектурно-будівельної інспекції в частині взагалі допустимості та технічної можливості переобладання цих приміщення без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню та погіршенню технічного стану як всього жилого будинку в цілому так ї утворених квартрир (у розумінні правової позиції ВСУ, яка висвітлена у постанові від 03.04.2013 року у справі № 6-12цс13), що може призвести до повної руйнації будинку, оскільки, у Висновку експерта ОСОБА_14 передбачається пробивання дверних отворів у несучих конструкціях стіни коридору, при розбиранні якої може відбутися обвал будинку.

Просив суд врахувати Висновок № 121 від 19.02.2018 року будівельно-технічної експертизи, який розроблений судовим експертом ОСОБА_15 Р,В. згідно, якого відсутня технічна можливість переобладнати приміщення спільного користування та утворити належні дві ізольовані квартири з дотриманням вимог ДБН, санітарних, протипожежних норм і правил.

З урахуванням зазначеного просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2, яка також представляє інтереси позивача ОСОБА_4 надали пояснення аналогічні тим, що зазначені в позові, підтримали позовні вимоги в повному обємі та просили його задовольнити.

Представник відповідачів ОСОБА_3 в судовому засіданні надав пояснення аналогічні тим, що зазначені у відзиві на позов. Просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Допитаний в судовому засіданні судовий експерт ОСОБА_15 підтримала свій висновок № 121 від 19.02.2018 року будівельно-технічної експертизи. Зазначила, що під час проведення будівельно-технічної експертизи нею досліджувалась вся спірна квартира спільного заселення в тому числі приміщення позивачів та відповідачів.

Вказала, що переобладнати спірну квартиру спільного заселення в дві ізольовані квартири, які обовязково мають мати окремі приміщення кухні, ванної, санвузла та коридору з дотриманням санітарних, протипожежних та будівельних норм і правил технічно неможливо, оскільки, квартира спільного заселення є чотирикімнатною та має чотири житлові кімнати, а за результатами її поділу має утворитись дві ізольовані квартири, які мають бути двокімнатними. При цьому мінімальна площа кухні для двокімнатної квартири має бути не менше 8 кв.м, а наявна площа кухні складає 15,80 кв.м. і цієї площі недостатньо для облаштування двох відокремлених кухонь, які мають бути розділені перегородкою 0,25м.

Крім того вказала, що за умови переобладнання квартири сільного заселення на площі кухні, яка виділяється позивачам необхідно відокремити частину приміщення для облашлування суміщеного санвузла, площа якого має бути не менше 3,8 кв.м. і площі для цього буде недостатньо. При цьому зазначила, що при облаштуванні санвузла позивачами буде порушено норми ДБН, оскільки, відкрите або приховане прокладання каналізації під стелею, у стінах та підзлозі кухні не допускається і суперечить вимогам щодо дотримання санітарного режиму, визначених Державними будівельними нормами.

Зазначила, що поділ на окремі квартири, як окремі обєкти нерухомого майна має відповідати вимогам, які передбачені будівельними нормами.

Приєднання до каналізації мийки, яка наявна в приміщенні кухні не може використовуватись для облаштування суміщеного санвузла, оскільки за діаметром відсутня пропускна здатність, визначена нормами ДБН.

Крім того вказала, що за умови переобладнання квартири спільного заселення, приміщення кухні відповідачів буде позбавлене природнього освітлення і природної витяжки (з природним спонуканням) через відсутність вікна, яке на даний час є наявним, що не відповідатиме вимогам ДБН та санітарним нормам і правилам і через це неможливим буде встановити відповідачам газову плиту з 4 пальниками, що також не відповідає вимогам ДБН.

Також зазначила, що заборонено використання димового каналу, наявного в приміщенні кухні, для облаштування вентиляції, оскільки це суперечить вимогам ДБН санітарних і протипожежних норм і правил.

Допитаний в судовому засіданні судовий експерт ОСОБА_14 підтримав свій висновок № 17053 судової будівельно-технічної експертизи від 14.09.2017 року та пояснив суду, що під час проведення будівельно-технічної експертизи ним досліджувались приміщення, що перебувають в спільному користуванні (кухня, коридор, ванна кімната, вбиральня) позивачів та відповідачів в спірній квартирі спільного заселення.

Вказав, що ним розроблені 3 варіанти розподілу приміщень спільного користування. За цими варіантами він зясовував лише чи є технічна можливість переобладнати квартиру спільного заселення. Вважає, що така технічна можливість наявна. У всіх трьох варіантах розподілу ним не зазначалось конкретного розташування примішень санвузла, вбиральні, кухні, оскільки, зазначив, що це не входило в його обовязок. Конкретне розташування цих приміщень має визначати проектант або власник самостійно і він не має права втручатися чи вказувати власнику конкретне розташування цих приміщень. Ним досліджувалась лише технічна можливість. Під час проведення ним експертизи він був ознайомлений, які приміщення знаходяться над і під спірною квартирою. Вказав, що забезпечити природнє освітлення кухні за розробленими ним варіантами розподілу можливо через скляні двері.

За всіма варіантами розподілу, які ним розроблені, відповідачам відходить ванна, туалет, коридор і частина кухні. Вказав, що в приміщенні кухні є 2 стояки для каналізації, які можна використати для позивачів, а всього є 3 стояки, один з яких у приміщенні вбиральні. Зазначив, що є два вентиляційні канали, котрі після поділу по одному відходять кожній строні.

Зазначив, що мінімальна площа кухні для двохкімнатної квартири має складати 8 кв.м. Квартири є 2-х кімнатними, але при розрахунку технічної можливості переобладнати квартири має прийматись мінімальна площа кухні для однокімнатної квартири, яка має бути не менше 7,00 кв.м.

Вказав, що по факту над кімнатою позивачів власниками квартири, яка знаходиться поверхом вище, встановлена кухня. Ним не зясовувалось, чи така кухня узаконена чи ні. В приміщеннях квартири поверхом вище він не був, оглянув приміщення цієї квартири лише з дверей.

Зазначив, що під і над коридором можна влаштовувати кухню.

Спірна квартира має 4 житлові кімнати. Переведення кімнат з житлових у нежитлові не було предметом дослідження при експертизі. При розробленні варіантів розподілу ним визначалась технічна можливість розподілу виключно з приміщень спільного користування.

Вказав, що при визначенні технічної можливості розподілу ним не враховувалось і не досліджувалось кількість кімнат у всій квартирі спільного заселення. Які власники після розподілу зроблять квартири однокімнатні чи двокімнатні він не досліджував. За результатами розподілу мають утворитись квартири з кухнею і санвузлом. Всі розроблені ним варіанти розподілу відповідатимуть санітарним, протипожежним, будівельним нормам і правилам. Думає, що для позивачів на площі 11,26 можливо влаштувати кухню і санвузол, природнього освітлення через двері вважає, що буде достатньо. В даному випадку можна також використати кухню-нішу. Вказав, що пропускна здатність стояків, розташованих в наявному приміщенні кухні наявна. Зазначив, що для влаштування мереж водопостачання в приміщенні кухні позивачів необхідно звернутись до проектанта.

Суд, заслухавши позивача та представника позивачів, представника відповідачів, допитавши експертів, дослідивши письмові докази по справі, зясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, прийшов до висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до частини першої статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Відповідно до статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Ця стаття передбачає те, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Водночас при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд.

При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричиняє припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток.

Таким чином, потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном.

Частиною першою статті 364 ЦК України передбачено право співвласника на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

За змістом цієї норми виділ частки зі спільного майна - це перехід частини цього майна у власність учасника спільної власності пропорційно його частки у праві спільної власності й припинення для цієї особи права на частку у спільному майні. Вид майна, що перебуває у спільній частковій власності, впливає на порядок виділу з нього частки.

Так, відповідно до частини другої статті 364 ЦК України, якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Ураховуючи те, що після виділу частки зі спільного нерухомого майна відповідно до статті 364 ЦК України право спільної часткової власності припиняється, при виділі частки із спільного нерухомого майна власнику, що виділяється, та власнику (власникам), що залишається, має бути виділена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого (інших) співвласників, мати окремий вихід, окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо), тобто становити окремий об'єкт нерухомого майна в розумінні статті 181 ЦК України.

У частині другій статті 367 ЦК України визначено, що в разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.

Виходячи зі змісту цієї норми, поділ є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом, що виключає можливість залишення у спільному користуванні співвласників будь-яких приміщень будинку.

Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири.

Судом установлено, та не заперечувалось сторонами, що позивачам на праві спільної часткової власності, а саме: 2/3 частки позивачу ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 18.01.2017 року (а.с. 19, 20) на та 1/3 частки ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу частки квартири від 17.08.2017 року (а.с. 134-137) належить квартира спільного заселення № 1 в будинку № 52 по вул. Головній в м. Чернівці, загальною площею 59,16 кв.м, житловою площею 44,30 кв.м., яка складається з кімнати 1-4 площею 16,80 кв.м, кімнати 1-5 площею 27,50 кв.м, комори 1-9 площею 1,80 кв.м, частини вбиральні 1-8 площею 0,49 кв.м, частини кухні 1-3 площею 7,09 кв.м, частини ванної кімнати 1-2 площею 1,08 кв.м,частини коридору 1-1 площею 2,60 кв.м.

Відповідачам у справі ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_13, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 та ОСОБА_11 на праві спільної сумісної власності на підставі свідоцтва про право власності на житло від 06.04.1998 року, виданого Департаментом ЖКГ Чернівецької міської ради (а.с. 120) належить квартира спільного заселення № 1 в будинку № 52 по вул. Головній в м. Чернівці, яка складається з кімнати 1-6 площею 26,50 кв.м, кімнати 1-7 площею 25,70 кв.м, частини вбиральні 1-8 площею 0,61 кв.м, частини кухні 1-3 площею 8,71 кв.м, частини ванної кімнати 1-2 площею 1,32 кв.м, частини коридору 1-1 площею 3,20 кв.м.

Таким чином як позивачам так і відповідачам належать на праві власності приміщення житлових кімнат в спірній квартирі спільного заселення по дві житлові кімнати позивачам та відповідачам.

Інші приміщення, а саме: вбиральня 1-8 площею 1,10 кв.м, кухня 1-3 площею 15,80 кв.м, ванна кімната 1-2 площею 2,40 кв.м, коридор 1-1 площею 5,80 кв.м знаходяться у спільному користуванні як позивачів, так і відповідачів у справі у відповідній частці. Загальна площа приміщень спільного користування складає 25,10 кв.м.

Дійти згоди про поділ цих приміщень спільного користування сторони не можуть.

Згідно висновку №17053 судової будівельно-технічної експертизи від 14.09.2017 року, розробленого судовим експертом ОСОБА_14 наявні 3 варіанти розподілу приміщень, які перебувають у спільному користуванні позивачів та відповідачів.

Виходячи з положень статей 183, 367 ЦК України та роз'яснень, викладених у пунктах 6, 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 4 жовтня 1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності на житловий будинок» виділ частки в натурі (поділ будинку) може мати місце за наявності технічної можливості виділення кожній зі сторін відокремленої частини будинку із самостійним виходом (квартири), яка відповідає розміру їх часток у приватній власності або наявності технічної можливості переобладнання будинку в ізольовані квартири.

Допитаний в судовому засіданні експерт ОСОБА_14 повідомив, що при розроблених ним варіантах розподілу, що зазначені в розробленому ним висновку, не передбачено втручання в несучі конструкції, тому не потребують отримання дозволів на такі перепланування.

Разом з тим, правилами користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 1992 року № 572 (із змінами і доповненнями) власникам, наймачам приміщень житлових будинків і гуртожитків надано право, зокрема, на переобладнання і перепланування житлових приміщень відповідно до статей 100 і 152 ЖК Української РСР.

Перепланування (переобладнання) квартир та нежитлових приміщень повинно відповідати проектній документації, будівельним нормам і правилам, виконуватися згідно з Правилами користування приміщеннями житлових будинків та Державним будівельним нормам України «Житлові будинки. Реконструкція та капітальний ремонт».

Згідно з цими Правилами до елементів перепланування жилих приміщень належать: перенесення і розбирання перегородок, перенесення і влаштування дверних прорізів, улаштування і переустаткування тамбурів, прибудова балконів на рівні перших поверхів багатоповерхових будинків.

Переобладнання - улаштування в окремих квартирах багатоквартирних будинків індивідуального опалення та іншого інженерного обладнання, перенесення нагрівальних, сантехнічних і газових приладів; влаштування і переустаткування туалетів, ванних кімнат, вентиляційних каналів.

Водночас, при поділі квартири (житлового будинку) в натурі у разі необхідності її переобладнання та перепланування до ухвалення рішення в матеріалах справи повинні бути надані відповідні висновки: технічний висновок про відповідність перепланування будівельним нормам і правилам, санітарно-епідеміологічним вимогам, пропонованим до будинків і приміщень, і правилам пожежної безпеки.

Залежно від обставин справи підлягають поданню висновки й інших служб, зокрема, погодження для встановлення відокремленого газо-, водо- та енергопостачання.

Виконання санітарно-гігієнічних вимог включає у себе вимоги до інсоляції, природного освітлювання, провітрювання, іонізації та мікроклімату приміщень жилих будинків, захисту їх від шуму, вібрації, електромагнітного і радіоактивного випромінювання.

Природне освітлювання повинні мати як жилі кімнати та кухні, так і неканалізовані вбиральні, вхідні тамбури до будинків, сходові площадки і загальні коридори.

Не враховані ці обставини й експертом ОСОБА_14 при проведенні судової будівельно-технічної експертизи та складанні висновоку № 17053 від 14.09.2017 року.

Крім того, відповідно до п. 2.4. Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об'єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства № 55 від 18.06.2007, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України, 06.07.2007 року за № 774/14041, поділ на самостійні об'єкти нерухомого майна повинен відповідати умовам, що передбачені чинними будівельними нормами.

Житлова квартира - комплекс взаємоповязаних приміщень, використовуваних для проживання однієї сімї різного чисельного складу або однієї людини, який включає (як мінімум): житлову (житлові) кімнату, кухню, ванну кімнату (душову), вбиральню (або суміщений санвузол), передпокій, комору чи вбудовану шафу.

Згідно п.2.22 ДБН В.2.2-15-2005 «Будинки споруди. Житлові будинки. Основні положення», у квартирах повинні бути передбачені такі приміщення: житлові кімнати і підсобні приміщення-кухня, передпокій, санвузли, внутрішньо квартирні коридор, вбудовані комори, антресолі, літні приміщення тощо.

П.2.24 передбачено, що площа загальної кімнати в однокімнатній квартирі повинна бути не меншою 15 кв.м., в інших квартирах не менше 17кв.м. Мінімальна площа кухні у дво та більше кімнатах -8 кв.м.

Згідно п.2.27 визначено, що у дво-, трикімнатних квартирах слід передбачати роздільні санвузли (ванна з умивальником і вбиральня з унітазом та умивальником). Мінімальні розміри площі санвузлів: суміщений санвузол (обладнаний ванною, умивальником, унітазом, місцем для пральної машини)-3,8 кв.м.; ванна кімната (обладнана ванною, умивальником, місцем для пральної машини )-3,3 кв.м.; туалет (вбиральня, обладнана унітазом і умивальником)-1,5 кв.м.; туалет (вбиральня , обладнана унітазом і умивальником)-1,2 кв.м.

За таких обставин, суд не приймає до уваги висновок судової будівельно-технічної експертизи №17053 від 14.09.2017 року, розроблений експертом ОСОБА_14

А також, при розробленні варіантів поділу експерт ОСОБА_14 прийшов до висновку про наявність технічної можливості поділу. Разом з тим, у жодному з варіантів поділу не вказано, які конкретні приміщення мають бути виділені сторонам по справі із зазначенням їх назви, площі та місця розташування у відповідності до ДБН, санітарних, протипожежних норм і правил, а також за наявності такої технічної можливості точне місце розташування інженерних мереж каналізації, водопостачання, газопостачання, газових плит, вентиляції з природним спонуканням та приєднання до електричної мережі, а також - відповідно які необхідні дозволи спеціальних служб на здійснення такого переобладання. Відповідні докази не представлені і відповідачами. Вказане позбавляє суд дослідити технічну можливість такого переобладнання спірної квартири спільного заселення та відповідно зазначити в рішенні про конкретні приміщення, які виділяються сторонам.

Крім того, оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права стосовно спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, суд, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), повинен передати співвласнику частки жилого будинку та нежилих будівель, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню будівлі. Під неспівмірною шкодою господарського призначення слід розуміти суттєве погіршення технічного стану жилого будинку, перетворення в результаті переобладнання жилих приміщень у нежитлові, надання в рахунок частки приміщень, які не можуть бути використані як житлові через невеликий розмір площі або через неможливість їх використання (відсутність денного світла тощо).

Відповідний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду України, від 03.04.2013 року по справі № 6-12цс13.

Крім цього, виділення як позивачам так і відповідачам кухонь з площею менше нормативної, а також відсутність денного світла в приміщеннях кухонь, відсутність належних вентиляцій з природним спонуканням може завдати неспівмірної шкоди господарському призначенню спірної квартири спільного заселення.

Таким чином, відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд також враховує вищевказані обставини.

Разом з тим, дослідженням матеріалів інвентарної справи на спірну квартиру встановлено, що в даній квартирі опалення пічне.

Позивачі та їх представник не надали будь-яких доказів наявності вентиляційних каналів з їх дослідженням на предмет можливості та придатності до використання спеціалізованою установою та відображенням розгортки цих каналів.

При цьому, допитана в судовому засіданні експерт ОСОБА_15 надала покази, що в приміщенні кухні відсутні вентиляційні канали, а наявний лише один димовий канал, який відображений на фото у висновку експертизи, оскільки, опалення в квартирі пічне і даний канал використовувався як димовий канал, а викорситання димогово каналу для вентиляції заборонено і суперечить вимогам ДБН.

Згідно п. 6.8.6 ДБН В.2.67:2013 «Опалення, вентиляція та кондиціонування» п. б) убудівлі з пічним опаленням не допускається відведення диму у вентиляційні канали та застосування димоходів і димовідводів для вентиляції приміщень.

При цьому, висновки органів державного архітектурно-будівельного контролю, пожежної і санітарної інспекцій та інших відповідних органів про можливість встановлювати у кожному виділеному житловому приміщенні окремих лічильників, вентиляційних каналів, каналізаціний мереж і мереж водопостачання та пов'язаних із цим переобладнанням і переплануванням, у матеріалах справи відсутні.

Поряд із цим, суд приймає до уваги та погоджується з висновком №121 від 19.02.2018 року будівельно-технічної експертизи, який розроблений судовим експертом ОСОБА_15, оскільки, він, на думку суду, відповідає вимогам ст.102 ЦПК України, а також, з урахуванням наведених вище вимог ДБН, санітарних та протипожежних норм і правил, експерт прийшов до висновку про відсутність технічної можливості переобладнати спірну квартиру спільного заселення в дві ізольовані квартири. Вказаний висновок з урахуванням наведених в ньому вимог ДБН, санітарних та протипожежних норм і правил сумніву у суду не викликає.

Суд вважає також безпідставними посилання позивача та представника позивачів на можливість влаштування в приміщенні кімнати кухні-їдальні, оскільки, у звязку з влаштуванням кухні-їдальні, фактично матиме місце переведення житлової кімнати у нежитлову, що в розумінні вищевказаної правової позиції Верховного Суду України, може завдати неспівміршої шкоди господарському призначенню такої квартири в даному випадку. Крім того, при облаштуванні санвузла позивачами буде порушено норми ДБН, оскільки, відкрите або приховане прокладання каналізації під стелею, у стінах та підлозі кухні не допускається і суперечить вимогам щодо дотримання санітарного режиму.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З огляду на наведене, суд вважає, що в задоволенні позову необхідно відмовити.

Керуючись ст.ст.181, 183, 355, 358, 364, 367 ЦК України, ст.ст.4, 5, 13, 76-81, 89, 141, 263, 265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1, ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 про поділ в натурі спільного майна відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Чернівецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

З повним текстом рішення суду учасники справи можуть ознайомитись 10 жовтня 2018 року.

СУДДЯ: