16.10.2018 227/1765/18
16 жовтня 2018 року м. Добропілля
Добропільський міськрайонний суд Донецької області у складі:
головуючої судді Любчик В.М.,
за участю секретаря судового засідання Сафронової К.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку загального позовного провадження та заочного розгляду в приміщенні Добропільського міськрайонного суду Донецької області позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, -
16 травня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення з відповідача заборгованості за договором позики від 13 серпня 2017 року в сумі 43 500 гривень, при вирішенні питання про розподіл судових витрат стягнути з відповідача сплачений судовий збір в сумі 704,80 гривень.
Позовна заява мотивована тим, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 13 серпня 2017 року було укладено договір позики у формі розписки, відповідно до якого ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 кошти в сумі 43 500 гривень зі строком повернення до 13 листопада 2017 року. Проте всупереч взятим на себе зобов'язанням відповідач коштів не повернув.
Позивач ОСОБА_1 в відкрите судове засідання не з'явився, надав на адресу суду заяву, в якій просить розглянути справу за його відсутності, проти заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення не заперечує.
Відповідач ОСОБА_2 в судові засідання не з'являвся, про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Відзив на позовну заяву від відповідача не надходив.
З урахуванням ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у зв'язку з неявкою всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Відповідно до вимог ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності з повідомленням причин неявки, ненадання відповідачем відзиву на позовну заяву, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
У зв'язку з викладеним, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідача на підставі наявних у справі доказів і постановити заочне рішення, направивши за місцем мешкання відповідача копію рішення суду для відома.
Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що відповідно до розписки від 13 серпня 2017 року ОСОБА_2 взяв у борг грошові кошти у розмірі 43 500 гривень, у ОСОБА_1 та зобов'язався їх повернути до 13 листопада 2017 року (а.с.5), що також підтверджується письмовими поясненнями свідка ОСОБА_3 від 02 травня 2018 року (а.с.7).
На даний час відповідач свої зобов'язання не виконав, борг не повернув.
Відповідно до вимог ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.
Цивільним законом визначено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Згідно статей 526, 527, 530 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.
Частина 1 ст. 1049 ЦК України покладає на позичальника обов'язок повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.
За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.
Як вбачається з копії розписки від 13 серпня 2017 року сторони дійшли згоди про те, що позика буде повернута позичальникові ОСОБА_1 в строк до 13 листопада 2017 року.
Як передбачено ч. 3 ст. 1049 ЦК України, позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Тобто зобов'язання позичальника припиняються належним виконанням і з цього часу боржник є особою, яка повністю виконала свої боргові зобов'язання, про що також зазначено й в ст. 599 ЦК України.
Зі змісту норм ЦК України, які регулюють спірні правовідносини, слідує, що на іншу сторону договору - позикодавця покладається обов'язок при поверненні позики видати позичальникові розписку про отримання предмета позики (чи його частини) або повернути йому борговий документ (ст. 545 ЦК України).
З огляду на викладене, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.
Відповідно до ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України з відповідача підлягають стягненню на користь позивача судові витрати - сплачений судовий збір, який дорівнює 704,80 грн.
Керуючись ст. ст. 4, 12, 13, 81, 141, 259, 263, 264, 265, 274, 280-284 ЦПК України, суд,-
позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, - задовольнити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.
Рішення суду може бути оскаржено до Донецького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Добропільський міськрайонний суд Донецької області або безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст заочного рішення складений 16 жовтня 2018 року.

Головуюча суддя В.М. Любчик

16.10.2018