Постанова

Іменем України

26 вересня 2018 року

м. Київ

справа № 364/735/16-ц

провадження № 61-20397св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І., Коротуна В. М. (суддя-доповідач),

Крата В. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_2,

представник позивача - ОСОБА_3,

відповідач - ОСОБА_4,

представник відповідача - ОСОБА_5,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_2, в інтересах якої діє ОСОБА_3, на рішення Апеляційного суду Київської області

від 17 січня 2017 року у складі колегії суддів: Березовенко Р. В., Олійника В. І., Лівінського С. В.,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок протиправної поведінки.

Позовна заява мотивована тим, що вона є власником будинку АДРЕСА_1. 26 березня 2016 року внаслідок протиправних дій

ОСОБА_4 було пошкоджено вхідні двері до її будинку, про що було повідомлено поліцію. Позивач посилалась на те, що вона не має фінансової можливості самостійно усунути завдану їй майнову шкоду, яка була оцінена спеціалістом у 5 353,00 грн. Крім того, позивач посилалась на те, що внаслідок протиправної поведінки ОСОБА_4 їй також було завдано моральну шкоду, яка виражалась у негативних емоціях та переживаннях з приводу пошкодження майна та неможливості користуватися ним.

З урахуванням викладеного, ОСОБА_2 просила суд стягнути з відповідача на її користь майнову шкоду у розмірі 5 853,00 грн та моральну шкоду у розмірі 2 000,00 грн.

Під час розгляду судом першої інстанції даної справи позивач відмовилась від частини позовних вимог, а саме щодо стягнення з відповідача на її користь 2 000,00 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди та з урахуванням уточнень позовних вимог ОСОБА_2 просила суд стягнути з відповідача на її користь майнову шкоду у розмірі 5 353,00 грн та витрати на проведення оцінки завданих збитків у розмірі 500,00 грн.

Рішенням Володарського районного суду Київської області від 15 листопада 2016 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 на відшкодування майнової шкоди 5 353,00 грн та 500,00 грн судових витрат, всього 5 853,00 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що вина ОСОБА_4 у завданні позивачу майнової шкоди внаслідок пошкодження вхідної двері до будинку позивача є доведеною, проте в добровільному порядку відповідачем не відшкодована, у зв'язку з чим підлягає стягненню у судовому порядку.

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 17 січня 2017 року рішення Володарського районного суду Київської області від 15 листопада 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, апеляційний суд виходив із того, що оскільки пошкодження дверей відбулось двома особами, суд першої інстанції помилково стягнув майнову шкоду у повному розмірі з відповідача.

25 березня 2017 рокуОСОБА_2, в інтересах якої діє ОСОБА_3, подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що судом апеляційної інстанції неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору судом апеляційної інстанції та помилкового скасування рішення суду першої інстанції.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

04 травня 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин першої, другої та п'ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення апеляційного суду не відповідає.

Судом установлено, що ОСОБА_2 є власником житлового будинку АДРЕСА_1.

Згідно з матеріалами перевірки Володарського відділення Сквирського відділу поліції Головного управління Національної поліції України в Київській області 23 березня 2016 року ОСОБА_4 пошкодив вхідні двері до будинку позивача.

Висновком експертизи від 10 червня 2016 року про незалежну оцінку ринкової вартості часткового ремонту житлового будинку АДРЕСА_1, проведеної товариством з обмеженою відповідальністю «Володарський ВКБ» встановлено вартість заміни вхідного дверного блоку, що складала 5 353,00 грн.

Витрати позивача понесені на оплату незалежної оцінки становили 500,00 грн.

Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з частиною другою статті 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Таким чином, цивільне законодавство у деліктних зобов'язаннях передбачає презумпцію вини. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу саме на відповідачів покладено обов'язок доведення відсутності їх вини в завданні шкоди позивачу.

Факт вчинення правопорушення, внаслідок якого пошкоджено вхідні двері до будинку позивача з вини відповідача та розмір завданої шкоди підтверджено матеріалами перевірки Володарського відділення Сквирського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області та висновком експертизи про вартість проведення робіт з часткового ремонту, а саме заміни вхідного дверного блоку від 10 червня 2016 року.

Відповідно до статті 60 ЦПК України 2004 року кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків встановлених статтею 61 ЦПК України.

Установлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина четверта статті 60 ЦПК України 2004 року).

Отже, ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (стаття 212 ЦПК України 2004 року), з урахуванням встановлених обставин і вимог (статей 10, 60 ЦПК України 2004 року), правильно виходив з того, що відповідачем не спростовано факт того, що пошкодження двері будинку позивача сталося з його вини та не надано доказів на спростування розміру спричиненої шкоди.

Оскільки під час дослідження доказів та встановлення фактів у справі, судом першої інстанції не були порушені норми процесуального права, правильно застосовані норми матеріального закону, тому рішення суду є законним і обґрунтованим.

Установивши, що апеляційним судом скасовано судове рішення, яке відповідає закону, суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції відповідно до статті 413 ЦПК України.

Керуючись статтями 409, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палатиКасаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_2, в інтересах якої діє ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Апеляційного суду Київської області від 17 січня 2017 року скасувати, рішення Володарського районного суду Київської області від 15 листопада

2016 року залишити в силі.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення.

З моменту прийняття постанови судом касаційної інстанції скасоване рішення апеляційного суду втрачає законну силу.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді: Н. О. Антоненко

В.І. Журавель

В.М. Коротун

В.І. Крат