ВЕЛИКОБАГАЧАНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД
Справа № 525/780/16-ц
Провадження №2/525/4/2018
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23.05.2018 Великобагачанський районний суд Полтавської області в складі: головуючого - судді Лисенко Н.В., за участю секретаря Хоменка М.М., представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Велика Багачка Полтавської області в режимі відеоконференції в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 (представники позивача ОСОБА_1, ОСОБА_4) до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" (представник відповідача ОСОБА_2) про захист прав споживача, визнання несправедливими та недійсними п. 7.1 кредитного договору № PLOKGK00000077 від 20 червня 2007 року, зобов'язання зробити перерахунок розміру обов'язкового щомісячного платежу по кредиту та перерахунок суми боргових зобов'язань за кредитним договором, -

в с т а н о в и в:

Представник позивача ОСОБА_3 ОСОБА_5 звернувся 1 серпня 2016 року до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" про захист прав споживача та визнання окремих пунктів Кредитного договору недійсними.

З позовної заяви з уточненими позовними вимогами (т.1 а.с.а.с.188-194), прийнятої до розгляду ухвалою суду від 17 листопада 2016 року вбачається, що 20 червня 2007 року між позивачем ОСОБА_3 (позичальник) та ЗАТ КБ "Приватбанк" був укладений кредитний договір № PLOKGK00000077, відповідно до умов якого ЗАТ КБ "Приватбанк" зобов'язався надати позивачу кредит на споживчі цілі (купівлю квартири та сплату страхових платежів) у виді простої кредитної лінії в розмірі 30197,00 доларів США з терміном повернення до 18 червня 2027 року.

Позивач ОСОБА_3 вказує, що вищевказаний кредитний договір був укладений з порушенням норм чинного законодавства, про які він дізнався у вересні 2015 року, а саме: умови вищевказаного кредитного договору свідчать про наявність обману з боку ЗАТ КБ "Приватбанк" щодо однієї з істотних умов Кредитного договору - відсоткової ставки. Так, висновком № 110/111 судової економічної експертизи від 20 травня 2016 року встановлено, що не представляється можливим встановити відповідність реальної відсоткової ставки дійсній відсотковій ставці за відсутності інформації про заявлену реальну відсоткову ставку по даному кредитному договору, а також даним висновком експертизи розрахунок заборгованості ОСОБА_3 по кредитному договору № PLOKGK00000077 від 20 червня 2007 року станом на 14 грудня 2015 року в сумі 25561,48 доларів США документально не підтверджується.

Крім цього, позивач ОСОБА_3 в позовній заяві зазначає, що зміст кредитного договору № PLOKGK00000077 від 20 червня 2007 року не визначає, який саме обсяг послуг в себе включає платіж щодо додаткової щомісячної плати по кредиту (винагорода за надання фінансового інструменту у розмірі суми 0,2 % від суми виданого кредиту щомісячно в період сплати комісії за дострокове погашення кредиту відповідно до даного договору п.7.1 Кредитного договору), а також позивач ОСОБА_3 вказує, що відповідач ЗАТ КБ "Приватбанк" не провів з ним переддоговірну роботу в письмовій формі при укладенні спірного договору у відповідності до вимог ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів" та "Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту", не роз'яснив та не вказав інформацію про реальну процентну ставку та сукупну вартість кредиту, не склав обов'язкового додатку у виді графіку погашення кредиту, і користуючись необізнаністю позивача в галузі фінансів, в день укладання угоди вніс в текст низку обманних положень, які спотворюють істотні умови кредитного договору та створюють дисбаланс сторін договору на користь відповідача, також фінансового інструменту позивач від Банку не отримував, а твердження відповідача, що ним здійснювалися страхові платежі від імені позивача на користь страхової компанії є нікчемним та недоведеним, як наслідок, положення Договору про отримання позивачем кредиту в цій сумі є недійсним.

Посилаючись на вищевикладені обставини представник позивача ОСОБА_5 звернувся до суду із позовною заявою, в якій просив суд визнати порушеним право споживача фінансових послуг на проведення Банком переддоговірної роботи в письмовій формі, право споживача на інформацію про істотні умови договору, право споживача на інформацію про ціну договору, визнати несправедливими та недійсними умови п.7.1 Кредитного договору № PLOKGK00000077 від 20 червня 2007 року щодо сплати позивачем на користь відповідача винагороди за надання фінансового інструменту в розмірі суми 0,2 % від суми виданого кредиту щомісячного в період сплати з дати укладення Кредитного договору № PLOKGK00000077 від 20 червня 2007 року, щодо видачі відповідачем кредиту в сумі 5347,00 доларів США на сплату страхових платежів у випадках та порядку передбачених п.п.2.1.3, 2.1.7 Кредитного договору № PLOKGK00000077 від 20 червня 2007 року, абзацу 3 (три) п.7.1 вказаного договору щодо розміру щомісячного платежу по кредиту в сумі 293,14 доларів США в зв'язку із застосуванням відсоткової ставки, що не відповідає умовам Кредитного договору, зобов'язати відповідача зробити перерахунок розміру обов'язкового щомісячного платежу по кредиту з урахуванням відсоткової ставки, передбаченої за умовою п.1.1 Кредитного договору на рівні 0,84 % на місяць на суму залишку заборгованості за Кредитом з дати укладення кредитного договору № PLOKGK00000077 від 20 червня 2007 року та перерахунок суми боргових зобов'язань ОСОБА_3 за вказаним кредитним договором з урахуванням недійсності положень про видачу кредиту на страхові платежі та стягнення винагороди за надання фінансового інструменту станом на дату винесення рішення.

Ухвалою суду від 3 серпня 2016 року відкрито провадження по справі. Попереднє судове засідання по справі проведено 20 вересня 2016 року.

Ухвалою суду від 8 грудня 2016 року за клопотанням представника позивача ОСОБА_5 призначено по даній справі судову - економічну експертизу, на вирішення якої поставлені такі запитання: 1) чи вірним є твердження, що номінальна процентна ставка заявлена в п.7.1 спірного договору № PLOKGK00000077 від 20 червня 2007 року в системному зв'язку з положеннями пунктів 6.3 та 3.4 оспорюваного договору дорівнює 13,02 % річних (1,085% на місяць) у відповідності до таблиці "ОСОБА_3 дійсна номінальна %% ставка"; 2) яким повинен бути, за інших рівних умов, станом на момент укладання договору показник подорожчання кредиту та сукупну вартість кредиту?; 3) наскільки меншими є показники подорожчання кредиту та сукупної вартості кредиту за умови нарахування "винагороди за надання фінансового інструменту" на залишкову суму тіла кредиту, у відповідності до пунктів 6.3 та 3.4 кредитного договору?. Проведення експертизи доручено експертам "Українського науково-дослідного інституту спеціальної техніки та судових експертиз Служби безпеки України" (03113 м. Київ вул. М. Василенка, 3). На час проведення експертизи зупинено провадження по справі.

16 лютого 2017 року до суду надійшло повідомлення директора "Українського науково-дослідного інституту спеціальної техніки та судових експертиз" про неожливість надання висновку судово-економічної експертизи № 15/7 від 11 січня 2017 року в зв'язку з завантаженістю експертної установи.

1 березня 2017 року до суду надійшло клопотання представника позивача ОСОБА_5 про призначення по даній справі судово - економічної експертизи, проведення якої він просив доручити "Київському науково-дослідному інституту судових експертиз" (адреса 03057 м. Київ вул. Смоленська, 6) в зв'язку з тим, що експерти "Українського науково-дослідного інституту спеціальної техніки та судових експертиз Служби безпеки України", проведення експертизи, яким було доручено ухвалою суду від 8 грудня 2016 року, не можуть виконати замовлення.

Ухвалою суду від 2 березня 2017 року призначено по даній справі судово - економічну експертизу, на вирішення якої поставлені такі запитання: 1) чи вірним є твердження, що номінальна процентна ставка, заявлена в п.7.1 спірного договору № PLOKGK00000077 від 20 червня 2007 року в системному зв'язку з положеннями пунктів 6.3 та 3.4 оспорюваного договору дорівнює 13,02 % річних (1,085% на місяць) у відповідності до таблиці "ОСОБА_3 дійсна номінальна %% ставка"?;2) яким повинен бути, за інших рівних умов, станом на момент укладання договору показник подорожчання кредиту та сукупну вартість кредиту?;3) наскільки меншими є показники подорожчання кредиту та сукупної вартості кредиту за умови нарахування "винагороди за надання фінансового інструменту" на залишкову суму тіла кредиту, у відповідності до пунктів 6.3 та 3.4 кредитного договору?. Проведення даної експертизи доручено експертам "Київського науково-дослідного інституту судових експертиз" (03057 м. Київ вул. Смоленська, 6), а на час проведення експертизи зупинено провадження по справі.

4 квітня 2017 року до суду надійшло повідомлення заступника директора Київського науково-дослідного інституту судових експертиз ОСОБА_7 про повернення матеріалів даної справи для направлення до експертної установи за зоною обслуговування, а саме до Харківського НДІСЕ, оскільки останнім первинна експертиза не проводилася. Своє клопотання заступник директора мотивувала тим, що в зв'язку з надмірною завантаженістю експертів - економістів КНДІСЕ по виконанню експертиз призначених у кримінальних провадженнях, по цивільних, господарських, адміністративних справах провести вказану експертизу у 2017 році в Інституту не має можливості. Крім цього, в ухвалі суду від 2 березня 2017 року не наведені мотивовані причини призначення виконавцем саме Київського НДІСЕ.

26 квітня 2017 року до суду надійшло клопотання позивача ОСОБА_3 про призначення по даній справі судової - економічної експертизи, проведення якої просив доручити експертам Полтавського відділення Харківського НДІСЕ ім. засл. проф. Бокаріуса М.С. (м. Полтава, вулиця Чураївни, 1/1), на вирішення якої просив поставити аналогічні питання, викладені в клопотанні від 1 березня 2017 року, оскільки Київський науково-дослідний інститут судових експертиз, якому ухвалою суду від 2 березня 2017 року було доручено проведення вищевказаної експертизи, не має змоги провести судову - економічну експертизу по даній справі.

Ухвалами суду від 27 квітня 2017 року відновлено провадження по справі та проведення судової - економічної експертизи, що призначена ухвалою суду від 2 березня 2017 року по даній цивільній справі, доручено експертам Полтавського відділення Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. засл. проф. М.С. Бокаріуса (адреса: 36000 м. Полтава вулиця Чураївни, 1/1), на час проведення експертизи зупинено провадження по справі.

15 листопада 2017 року до суду надійшов висновок судової - економічної експертизи № 671/672 від 30 жовтня 2017 року по даній справі.

Ухвалою суду від 4 січня 2018 року ухвалено розглядати дану цивільну справу в порядку загального позовного провадження та поновлено провадження по справі. Підготовче засідання по справі призначено на 31 січня 2018 року.

30 січня 2018 року до суду надійшов відзив ПАТ КБ "Приватбанк" на позовну заяву ОСОБА_3, в яких представник відповідача ОСОБА_2 просив суд в задоволенні позових вимог ОСОБА_3 відмовити в повному обсязі.

Ухвалою суду від 31 січня 2018 року закрито підготовче провадження у справі та призначено дану цивільну справу для розгляду по суті на 12 березня 2018 року.

В судових засіданнях 12 березня, 26 квітня та 22 травня 2018 року позивач ОСОБА_3, його представники ОСОБА_9 та ОСОБА_1 позовні вимоги підтримали в повному обсязі, посилалися на обставини, що викладені в позові та просили суд його задовольнити.

Представник відповідача ПАТ КБ "Приватбанк" ОСОБА_2 в судових засіданнях позов ОСОБА_3 не визнав, в своїх поясненнях посилався на обставини, що викладені в запереченнях на позовну заяву від 20 вересня 2016 року та від 21 листопада 2016 року (т.1 а.с.85-89, т.2 а.с.3-10) та просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 в повному обсязі. При цьому вказав, що позов ОСОБА_3 є безпідставним та необгрунтованим, оскільки банківська установа виконала свій обов'язок та до укладення кредитного договору надала позивачу вичерпну інформацію про умови кредитування та про орієнтовану сукупну вартість кредиту, про реальну процентну ставку, а позивач в свою чергу з умовами кредитування ознайомився, підписав їх, засвідчив, повністю погодився з ними, крім того в п. 2.3.1 укладеного між сторонами кредитного договору позивач ОСОБА_3 погодився з наявністю в банківської установи права на збільшення розміру процентної ставки. Якщо суд прийде до висновку, щодо задоволення будь-якої з позовних вимог, просить застосувати строк давності та відмовити у зв'язку з спливом встановленого строку позовної давності за зверненням до суду згідно ст. 261 ЦК

Суд, заслухавши пояснення сторін, показання експерта Полтавського відділення Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. засл. проф. М.С. Бокаріуса Костенко Т.М., вивчивши та дослідивши матеріали справи, і давши їм належну оцінку, приходить до висновку, що в задоволенні позову ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" про захист прав споживача, визнання несправедливими та недійсними п. 7.1 кредитного договору № PLOKGK00000077 від 20 червня 2007 року, зобов'язання зробити перерахунок розміру обов'язкового щомісячного платежу по кредиту та перерахунок суми боргових зобов'язань за кредитним договором слід відмовити з наступних правових підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України, в редакції чинній з 15 грудня 2017 року, цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ч.3 ст. 89 ЦПК України).

У відповідності до ч.ч.1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ч.1 ст. 264 цього Кодексу під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання.

Судом встановлено, що 14 червня 2007 року позивач ОСОБА_3 звернувся до ЗАТ КБ "Приватбанк" із анкетою - заявою, в якій просив надати йому кредит на купівлю квартири в сумі 24850 доларів США на строк користування кредитом 240 місяців з відсотковою ставкою по кредиту в розмірі 0,84 % в місяць (т.1, а.с.а.с.. 90-91).

Попереднім висновком про можливість встановлення кредитного ліміту від 18 червня 2007 року встановлена можливість надання кредиту ОСОБА_3 на таких умовах: сума кредиту 24850 доларів США, резерв страхових платежів 5347 доларів США, загальна сума кредиту 30197 доларів США, вид кредиту - проста кредитна лінія, процентна ставка - 0,84 %, термін кредиту 240 місяців, щомісячна комісія - 0,2 %, сума щомісячної комісії 49,70 доларів США, графік погашення кредиту щомісячно, ануїтет - 243,44 доларів США, дата початку договору - 20 червня 2007 року, дата закінчення договору - 18 червня 2027 року. Ринкова вартість предмета застави становить 180000 грн. (запропонована застава є достатньою для отримання кредиту на визначених умовах) (т.1 а.с. 163).

20 червня 2007 року був укладений кредитний договір № PLOKGK00000077 між "ПриватБанк" (Банк) з одного боку та ОСОБА_3 (позичальник) з іншого боку, відповідно до якого Банк зобов'язався надати Позичальникові кредитні кошти шляхом видачі готівки через касу чи/або перерахування на рахунок зазначений в п.7.1 цього Договору (п.1.1 Договору). П.2.1.1 Договору передбачено, що Банк зобов'язується надати Кредит шляхом й у межах сум, зазначених у п.7.1 даного Договору, а також за умови виконання Позичальником умов, передбачених п.2.2.7 даного Договору. П.2.2.2 Договору передбачено, що позичальник зобов'язується сплатити відсотки за користування Кредитом, а п.2.2.3 Договору передбачено, що позичальник зобов'язується сплатити Банку винагороду, згідно п.п.7.1 та 6.2 даного Договору. В пункті 2.3.1 Договору вказано, що Банк має право в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки за користування Кредитом, при зміні конюнктури ринку грошових ресурсів в Україні, а саме: зміні курсу долара США до гривні більше ніж на 10 % у порівнянні з курсом долара США до гривні, встановленого НБУ на момент укладення даного Договору, зміні облікової ставки НБУ, зміні розміру відрахувань у страховий (резервний) фонд або зміні середньозваженої ставки по кредитах банків України у відповідній валюті (по статистиці НБУ). П.3.1 Договору передбачено, що за користування Кредитом у період з дати списання коштів із кредитного рахунку до дати погашення Кредиту Позичальник щомісяця, в Період сплати сплачує відсотки в розмірі, зазначеному в п.7.1 змінної частини даного Договору. Нарахування відсотків здійснюється в останню дату сплати відсотків, при цьому відсотки розраховуються на фактичний залишок заборгованості за кожний календарний день, виходячи з фактичної кількості днів користування Кредитом - 360 днів у році. Відсотки розраховуються щомісяця за період з першої дати поточного Періоду сплати включно. Дата погашення Кредиту в розрахунок не включається. Повне погашення відсотків здійснюється не пізніше дня повного погашення суми Кредиту. П.4.1 Договору передбачено, що при порушенні Позичальником будь-якого зобов'язання, передбачених п.п.2.2.2, 2.2.3 даного Договору Банк має право нарахувати, а позичальник зобов'язується сплатити Банку пеню в розмірі 0,15 % від суми простроченого платежу, але не менше 1 грн. за кожний день прострочки. П.6.3 Договору передбачено, що всі види платежів (за винятку кредиту винагороди за проведення додаткового моніторингу неустойки), що вносяться Позичальником за даним Договором є відсотками в розумінні ЦК України. П.7.1 Договору передбачено, що Банк зобов'язується надати Позичальникові кредитні кошти шляхом: надання готівкою через касу Банку на строк з 20 червня 2007 року по 18 червня 2027 року включно, у вигляді проста кредитна лінія у розмірі 30197 ( Тридцять тисяч сто дев'яносто сім) доларів США на наступні цілі: купівля двокімнатної квартири на вторинному ринку у сумі 24850 доларів США, а також в розмірі 5347,00 доларів США на сплату страхових платежів у випадках та в порядку, передбачених п.п. 2.1.3, 2.2.7 даного Договору, зі сплатою за користування Кредитом відсотків у розмірі 0,84 % на місяць на суму залишку заборгованості за Кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0,00% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, винагороди за надання фінансового інструменту y розмірі суми 0,2 % від суми виданого кредиту щомісяця в Період сплати, відсотків за дострокове погашення кредиту згідно з п.3.11 даного Договору та винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно п.6.2 даного Договору. Періодом сплати вважати період з 23 по 30 число кожного місяця. Погашення заборгованості за цим договором (за винятком винагороди, що сплачується в момент надання кредиту) здійснюється в наступному порядку: щомісяця в Період сплати Позичальник повинен надавати Банку кошти (щомісячний платіж) у сумі 293,14 доларів США для погашення заборгованості за Кредитним договором, що складається із заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди. У разі порушення вищевказаних термінів оплати (зокрема оплати заборгованості не в повному обсязі) на 120 календарних днів, - Позичальник зобов'язаний повернути (сплатити) суму кредиту (залишок заборгованості по кредиту), відсотків, винагороди, пені в повному обсязі в останній день місяця, в якому відбулося порушення термінів оплати на 120 календарних днів. П.7.2 Договору передбачено, що для виконання даного договору Банк відкриває Позичальникові рахунок НОМЕР_2 для зарахування коштів, спрямованих на погашення заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороді та ін. платежам. Забезпеченням виконання позичальником зобов'язань за даним Договором виступає договір іпотеки (двокімнатна квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1), а також всі інші види застави, іпотеки, поруки надані Банку з метою забезпечення зобов'язань за даним Договором (П.7.3 Договору) (т.1 а.с.16-18).

20 червня 2007 року між ОСОБА_3 та ЗАТ КБ "Приватбанк" був укладений договір іпотеки, згідно якого ОСОБА_3 (іпотекодавець) надав в іпотеку ЗАТ КБ "Приватбанк" (іпотекодержателю) нерухоме майно (Предмет іпотеки), зазначене в п. 33.3 цього Договору, а саме: двокімнатну квартиру, розташовану на першому поверсі 5-поверхового панельного будинку загальною площею 43,1 кв.м, житловою площею 23,80 кв.м. Предмет іпотеки належить Іпотекодавцю на праві власності на підставі Договору купівлі-продажу посвідченого 20 червня 2007 року приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу О.М. Колотіловим за реєстровим № 2060. Предмет іпотеки знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (т.1 а.с.19-21).

Позивач ОСОБА_3 отримав 24850 доларів США за кредитним договором № PLOKGK00000077 від 20 червня 2007 року (т.1 а.с.103).

ПриватБанк листом від 29 вересня 2008 року повідомив ОСОБА_3 про зміну умов кредитного договору № PLOKGK00000077 від 20 червня 2007 року. Так, починаючи з 30 жовтня 2008 року відсоткова ставка за даним договором складатиме 13,20 % на рік, розмір нового щомісячного платежу ОСОБА_3 міг дізнатися звернувшись у відділення банку після 30 жовтня 2008 року та мав можливість змінити валюту кредитування з доларів США на Євро, при цьому відсоткова ставка буде менше на 0,1 % і складатиме 9,98 % на рік або з доларів США на гривню, при цьому відсоткова ставка буде 23,79 % на рік. В даному повідомленні вказано, що ОСОБА_3 у випадку не згоди з вказаними змінами кредитного договору в строк не пізніше 23 жовтня 2008 року звернутися у віддлення ПриватБанку та надати письмове повідомлення про свою незгоду із зміненими умовами кредитування (т.2 а.с.122).

Відповідно до додаткової угоди до кредитного договору № PLOKGK00000077 від 20 червня 2007 року укладеної між ПАТ КБ "Приватбанк" та ОСОБА_3, починаючи з 5 липня 2010 року новий розмір річної відсоткової ставки складає 12,70 % (т.2 а.с.125).

Станом на 3 серпня 2015 року заборгованість позивача ОСОБА_3 по кредитному договору № PLOKGK00000077 від 20 червня 2007 року становить 23949,90 доларів США, з яких: загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) - 21339,06 доларів США (в тому числі залишок простроченої заборгованості за наданим кредитом-281,01 доларів США ), загальний залишок заборгованості за процентами - 1293,76 доларів США (в тому числі залишок заборгованості за процентами нарахованими на залишок простроченої заборгованості за кредитом -1211,65 доларів США), заборгованість з комісії - 99,40 доларів США (в тому числі заборгованість за простроченою комісією 99,40 доларів США), загальна сума нарахованої пені становить 65,94 доларів США, штраф фіксована частина -11,83 доларів США, штраф (відсоток від суми заборгованості) - 1139,91 доларів США (т.1 а.с.а.с.92-102).

До позовної заяви позивачем приєднана ксерокопія висновку № 110/111 судової економічної експертизи від 20 травня 2016 року, з якого вбачається, що номінальна процентна ставка заявлена в п.7.1 спірного кредитного договору в поєднанні з положеннями п.3.3 та п.6.3 спірного договору № PLOKGK00000077 укладеного 20 червня 2007 року між ПАТ КБ "Приватбанк" та ОСОБА_3 в розмірі 10,08 % річних не відповідає реальній процентній ставці, бо відсотки за користування змінювалися (10,08 %, 13,20 %, 12,70 %) та термін дії відсоткових ставок за користування кредитними коштами змінювалася. Реальна номінальна процентна ставка станом на 28 серпня 2015 року становить 12,37 % (перше питання). Експертизою встановлено, що в плановому графіку погашення наданому відповідачем документі "Платежі ОСОБА_3 Приват факт2", існує переплата ОСОБА_3 по кредиту в розмірі 798,77 дол. США ( т.1 а.с. а.с.28-34). ця ксеролкопія висновку не може бути належним доказом по справі оскільки висновок не підписаний експертом і копія не завірена належним чином.

Судом оглянуті виписки по кредитному договорі № PLOKGK00000077 від 20 червня 2007 року за період з 19 червня 2007 року по 19 жовтня 2016 року (т.1 а.с.108-126), меморіальні ордери щодо погашення заборгованості ОСОБА_3 по кредитному договорі № PLOKGK00000077 від 20 червня 2007 року (т.1 а.с.127-162) та виписки по кредитному договорі № PLOKGK00000077 від 20 червня 2007 року за період з 20 червня 2007 року по 16 червня 2017 року (т.2 а.с.126-175).

З висновку судово - економічної експертизи № 671/672 від 30 жовтня 2017 року вбачається, що розрахунок погашення кредиту та відсотків ОСОБА_3 згідно умов кредитного договору № PLOKGK00000077 від 20 червня 2007 року з урахуванням зазначеного в поставленому питанні розміру номінальної процентної ставки 13,02 % станом на 20 червня 2007 року наведено в додатку № 2 до експертизи. Дані проведеного розрахунку згідно додатку № 2 до експертизи не відповідають даним розрахунку згідно таблиці "ОСОБА_3 дійсна номінальна %% ставка". Відхилення між підсумковими даними додатку № 2 до експертизи "Розрахунок погашення кредиту та відсотків ОСОБА_3 згідно умов кредитного договору № PLOKGK00000077 від 20 червня 2007 року з урахуванням зазначеного в поставленому питанні розміру номінальної процентної ставки 13,02 %" та підсумковими даними наданої на дослідження таблиці "ОСОБА_3 дійсна номінальна %% ставка" наведені в таблиці № 1 дослідницької частини. Відсотки за користування кредитом у розмірі 0,84 % на місяць та винагорода за надання фінансового інструменту у розмірі 0,2 % на місяць є відсотками, але відрізняються механізмом їх нарахування. Відсотки за користування кредитом у розмірі 0,84 % на місяць нараховуються на суму залишку заборгованості за кредитом, а винагорода за надання фінансового інструменту у розмірі 0,2 % на місяць нараховується від суми виданого кредиту. Зазначений механізм нарахування відсотків передбачений п.7.1 кредитного договору № PLOKGK00000077 від 20 червня 2007 року підписаного сторонами. За результатами проведеного в ході дослідження розрахунку, сукупна вартість кредиту за кредитним договором № PLOKGK00000077 від 20 червня 2007 року з урахуванням нарахування "винагороди за надання фінансового інструменту" на залишкову суму тіла кредиту, становить у вигляді: реальної процентної ставки (у відсотках річних) в розмірі 15,06 % (п'ятнадцять цілих шість сотих), абсолютного значення подорожчання кредиту в розмірі 42082,80 дол. США (сорок дві тисячі вісімдесят два дол. США 80 центів). За результатами проведеного в ході дослідження розрахунку, сукупна вартість кредиту згідно кредитного договору № PLOKGK00000077 від 20 червня 2007 року на момент його укладання, з урахуванням винагороди за надання фінансового інструменту, нарахованої від суми виданого кредиту, становить у вигляді: реальної процентної ставки (у відсотках річних) в розмірі 15,06 % (п'ятнадцять цілих шість сотих), абсолютного значення подорожчання кредиту в розмірі 51285,59 дол. США (п'ятдесят одна тисяча двісті вісімдесят п'ять дол. США 59 центів). Сукупна вартість кредиту за кредитним договором № PLOKGK00000077 від 20 червня 2007 року з урахуванням нарахування "винагороди за надання фінансового інструменту" на залишкову суму тіла кредиту, становить у вигляді: реальної процентної ставки (у відсотках річних) в розмірі 15,06 % (п'ятнадцять цілих шість сотих), абсолютного значення подорожчання кредиту в розмірі 42082,80 дол. США (Сорок дві тисячі вісімдесят два дол. США 80 центів). Різниця між показниками реальної процентної ставки (у відсотках річних) за кредитним договором № PLOKGK00000077 від 20 червня 2007 року за умови нарахування "винагороди за надання фінансового інструменту" на залишкову суму тіла кредиту та реальної процентної ставки при нарахуванні "винагороди за надання фінансового інструменту" від суми виданого кредиту відсутня. Показник абсолютного значення подорожчання кредиту за кредитним договором № PLOKGK00000077 від 20 червня 2007 року за умови нарахування "винагороди за надання фінансового інструменту" на залишкову суму тіла кредиту є меншим від показника абсолютного значення подорожчання кредиту з урахуванням "винагороди за надання фінансового інструменту", нарахованої від суми виданого кредиту на 9202,79 дол. США (дев'ять тисяч двісті два долари 79 центів) (51285,59 дол. США- 42082,80 дол. США) (т.2 a.c.183-235).

Згідно зі статтею 192 Цивільного кодексу України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Частинами 1 і 3 ст. 533 Цивільного кодексу України передбачено, що грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Статтею 5 Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" встановлено, що операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій НБУ. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до пункту 2 статті 5 цього Декрету. Порядок надання дозволу Національного Банку України на банківські oперації та генеральних ліцензій установлюється Положенням про порядок видачі банком банківських ліцензій, письмових дозволів та ліцензій на виконання окремих операцій, затверджених постановою Правління Національного банку України № 275 від 17 липня 2001 року, у пункті 5.3 якого зазначено, що письмовий дозвіл на здійснення операцій з валютними цінностями, що перераховані в цьому положенні, є генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій, відповідно до декрету Кабінету Міністрів України.

Згідно ст. 509 Цивільного України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України вбачається, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до частин першої та другої статті 614 Цивільного кодексу України, особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Відповідно до ч.1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Частиною 2 цієї статті передбачено, що договір є одностороннім, якщо одна сторона бере на себе обов'язок перед другою стороною вчинити певні дії або утриматися від них, а друга сторона наділяється лише правом вимоги, без виникнення зустрічного обов'язку щодо першої сторони.

У відповідності до ст. 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 1 ст. 628 Цивільного кодексу України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов"язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 629 Цивільного кодексу України також передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України (ч.1 ст.1048 ЦК України).

Частиною 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 1 ст. 536 Цивільного кодексу України передбачено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Відповідно до ч.2 ст. 536 Цивільного кодексу України розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Згідно ч.1 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 230 Цивільного кодексу України визначено, що якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Закон України "Про захист прав споживачів" застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору.

Частиною 2 ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів", чинною на час виникнення спірних правовідносин, передбачено, що перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про: особу та місцезнаходження кредитодавця, кредитні умови, зокрема: мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений, форми його забезпечення, наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача, тип відсоткової ставки, суму, на яку кредит може бути виданий, орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат пов'язаних з одержанням кредиту його обслуговуванням та поверненням зокрема таких як адміністративні витрати витрати на страхування юридичне оформлення тощо), строк на який кредит може бути одержаний, варіанти повернення кредиту включаючи кількість платежів їх частоту та обсяги, можливість дострокового повернення кредиту та його умови, необхідність здійснення оцінки майна та якщо така оцінка є необхідною ким вона здійснюється, податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію, переваги та недоліки пропонованих схем кредитування.

Частиною 1 ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів" передбачено, що продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Частиною 2 цієї статті передбачено, що умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Крім цього, частиною 3 даної статті передбачено, що несправедливими є, зокрема, умови договору про: 1) звільнення або обмеження юридичної відповідальності продавця (виконавця, виробника) у разі смерті або ушкодження здоров'я споживача, спричинених діями чи бездіяльністю продавця (виконавця, виробника); 2) виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов'язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов'язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); 3) встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; 4) надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору; 5) встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п'ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов'язань за договором; 6) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права розірвати договір із споживачем на власний розсуд, якщо споживачеві таке право не надається; 7) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права не повертати кошти на оплату ненаданої продукції у разі розірвання договору з ініціативи продавця (виконавця, виробника); 8) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права розірвати договір, укладений на невизначений строк із споживачем без повідомлення його про це, крім випадків, установлених законом; 9) установлення невиправдано малого строку для надання споживачем згоди на продовження дії договору, укладеного на визначений строк, з автоматичним продовженням такого договору, якщо споживач не висловить відповідного наміру; 10) установлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; 11) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; 12) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати характеристики продукції, що є предметом договору; 13) визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору; 14) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права визначати відповідність продукції умовам договору або надання йому виключного права щодо тлумачення договору; 15) обмеження відповідальності продавця (виконавця, виробника) стосовно зобов'язань, прийнятих його агентами, або обумовлення прийняття ним таких зобов'язань додержанням зайвих формальностей; 16) встановлення обов'язку споживача виконати всі зобов'язання, навіть якщо продавець (виконавець, виробник) не виконає своїх; 17) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права передавати свої права та обов'язки за договором третій особі, якщо це може стати наслідком зменшення гарантій, що виникають за договором для споживача, без його згоди. Перелік несправедливих умов у договорах із споживачами не є вичерпним (ч.4 ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів").

У відповідності з правовою позицією Верховного суду України, яка викладена у Постанові від 02.12.2015 року по справі № 6-1341цс15, за змістом статей 11,18 Закону України "Про захист прав споживачів" до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Статтею 21 Закону України "Про захист прав споживачів" передбачено, що крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається, що для цілей застосування цього Закону та пов'язаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо: 1) при реалізації продукції будь-яким чином порушується право споживача на свободу вибору продукції; 2) при реалізації продукції будь - яким чином порушується свобода волевиявлення споживача та/або висловлене ним волевиявлення; 3) при наданні послуги, від якої споживач не може відмовитись, а одержати може лише в одного виконавця, виконавець нав'язує такі умови одержання послуги, які ставлять споживача у нерівне становище порівняно з іншими споживачами та/або виконавцями, не надають споживачеві однакових гарантій відшкодування шкоди, завданої невиконанням (неналежним виконанням) сторонами умов договору; 4) порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач; 5) будь-яким чином (крім випадків, передбачених законом) обмежується право споживача на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про відповідну продукцію; 6) споживачу реалізовано продукцію, яка є небезпечною, неналежної якості, фальсифікованою; 7) ціну продукції визначено неналежним чином; 8) документи, які підтверджують виконання договору, учасником якого є споживач, своєчасно не передано (надано) споживачу.

Частиною 1 статті 22 Закону України "Про захист прав споживачів" передбачено, що захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом.

Статтею 36 Закону України "Про банки і банківську діяльність" передбачено, що банки зобов'язані формувати резервний фонд на покриття непередбачених збитків по всіх статтях активів та позабалансових зобов'язаннях.

В статті 47 Закону України "Про банки і банківську діяльність" вказано, що банк має право надавати банківські та інші фінансові послуги (крім послуг у сфері страхування), а також здійснювати іншу діяльність, визначену в цій статті.Банк має право здійснювати банківську діяльність на підставі банківської ліцензії шляхом надання банківських послуг.До банківських послуг належать: 1) залучення у вклади (депозити) коштів та банківських металів від необмеженого кола юридичних і фізичних осіб; 2) відкриття та ведення поточних (кореспондентських) рахунків клієнтів, у тому числі у банківських металах, та рахунків умовного зберігання (ескроу); 3) розміщення залучених у вклади (депозити), у тому числі на поточні рахунки, коштів та банківських металів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик. Банківські послуги дозволяється надавати виключно банку.

Допитаний в судовому засіданні судовий експерт Полтавського відділення Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. засл. проф. М.С. Бокаріуса Костенко Тетяна Миколаївна в своїх поясненнях посилалася на доводи, що викладені у висновку № 671/672 судової економічної експертизи по даній справі та на письмові відповіді, що надані нею на питання представника позивача ОСОБА_1 від 13 березня 2018 року, зокрема зазначила, що реальна процентна ставка за результатами проведеного в ході дослідження розрахунку сукупної вартості кредиту за кредитним договором з урахуванням нарахування винагороди за надання фінансового інструменту на залишкову суму тіла кредиту становить 15,06 %, а номінальна процентна ставка становить 10,08 %, як і становила на момент укладення кредитного договору, а з 5 липня 2010 року номінальна ставка становить 12,70 %. Розрахунок проведено на дату видачі кредиту згідно зазначеної в питанні умови не передбаченої кредитним договором. Обчислення суми зазначених в договорі відсотків на місяць 0,84 % (залишкова вартість кредиту) та 0,2 % (сума виданого кредиту) передбачає проведення окремих арифметичних дій. Обчислення суми відсотків в розмірі 12,48 % річних до невизначеної суми кредиту передбачає інші арифметичні дії, що не відповідає умовам договору та вплине на результат обчислення.

З наданих роз'яснень судового експерта Полтавського відділення Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. засл. проф. М.С. Бокаріуса Костенко Т.М. щодо висновку № 671/672 судової економічної експертизи від 30 жовтня 2017 року, наданих за клопотанням представника позивача ОСОБА_1 вбачається, що вказана експертиза проведена в межах поставлених питань в повному обсязі. При цьому експертом у роз'ясненнях вказано, що з урахуванням умов кредитного договору відсотки за користування кредитом у розмірі 0,84 % на місяць та винагорода за надання фінансового інструменту у розмірі 0,2 % на місяць є відсотками, але відрізняються механізмом їх нарахування. Відсотки за користування кредитом у розмірі 0,84 % на місяць нараховуються на суму залишку заборгованості за кредитом, а винагорода за надання фінансового інструменту у розмірі 0,2 % на місяць нараховується від суми виданого кредиту. Експертом вказано, що сукупна вартість кредиту за кредитним договором № PLOKGK00000077 від 20 червня 2007 року з урахуванням нарахування винагороди за надання фінансового інструменту на залишкову суму тіла кредиту становить у вигляді реальної процентної ставки (у відсотках річних) в розмірі 15,06 % абсолютного значення подорожчання кредиту в розмірі 42082,80 дол. США. В ході дослідження встановлено, що різниця між показниками реальної процентної ставки (у відсотках річних) за кредитним договором № PLOKGK00000077 від 20 червня 2007 року за умови нарахування "винагороди за надання фінансового інструменту" на залишкову суму тіла кредиту та реальної процентної ставки при нарахуванні "винагороди за надання фінансового інструменту" від суми виданого кредиту відсутня (т.3 a.c. 83-86).

Постановою Правління Національного Банку України № 168 від 10 травня 2007 року, чинною на час виникнення спірних правовідносин, (далі Постанова), затверджено Правила надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту. Так, пунктом 2.1 Постанови передбачено, що Банки зобов'язані перед укладенням кредитного договору надати споживачу в письмовій формі інформацію про умови кредитування, а також орієнтовну сукупну вартість кредиту зазначивши таке: а) найменування та місцезнаходження банку - юридичної особи та його структурного підрозділу; б) умови кредитування, зокрема: можливу суму кредиту; строк, на який кредит може бути одержаний; мету, для якої кредит може бути використаний; форми та види його забезпечення; необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, у тому числі між зобов'язаннями споживача; тип процентної ставки (фіксована, плаваюча тощо); переваги та недоліки пропонованих схем кредитування; в) орієнтовну сукупну вартість кредиту з урахуванням: процентної ставки за кредитом, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача, які пов'язані з отриманням, обслуговуванням і погашенням кредиту (у тому числі на користь третіх осіб - страховиків, оцінювачів, реєстраторів, нотаріусів тощо); варіантів погашення кредиту, уключаючи кількість платежів, їх періодичність та обсяги; можливості та умов дострокового повернення кредиту; г) інші умови, передбачені законодавством.

Пунктом 2.2. Постанови передбачено, що інформація про платежі споживача, які зазначені в пункті 2.1 цієї глави, надається з обов'язковим зазначенням бази їх розрахунку (зазначається сума, на підставі якої робиться розрахунок, зокрема сума наданого кредиту, сума непогашеного кредиту, фіксована сума тощо). Згідно п. 2.3. Постанови у разі, якщо окремі умови кредитування діятимуть протягом не всього строку користування кредитом, банки мають обов'язково ознайомити споживача з умовами, а також зі строком, протягом якого діятимуть такі умови, та з порядком інформування споживача про їх зміну.

Пунктом 3.1. Постанови передбачено, що Банки зобов'язані в кредитному договорі або додатку до нього надавати детальний розпис сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача, зазначивши таке: значення процентної ставки та порядок обчислення процентних доходів відповідно до вибраного банком методу згідно з вимогами нормативно-правових актів Національного банку; перелік, розмір і базу розрахунку всіх комісій (тарифів) банку, що пов'язані з наданням, обслуговуванням і погашенням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, здійснення валютно-обмінних операцій, юридичне оформлення тощо; перелік і розмір інших фінансових зобов'язань споживача, які виникають на користь третіх осіб згідно з вимогами законодавства України та/або умовами кредитного договору (страхові платежі під час страхування предмета застави, життя та працездатності споживача, розмір зборів до Пенсійного фонду України, комісії під час купівлі-продажу іноземної валюти для погашення кредиту та процентів за користування ним, біржові збори, послуги реєстраторів, нотаріусів, інших осіб тощо).

В пункті 3.2. Постанови вказано, що Кредитний договір має містити графік платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача за кожним платіжним періодом з урахуванням даних, передбачених у додатку до цих Правил. У графіку платежів має бути докладно розписана сукупна вартість кредиту за кожним платіжним періодом.

Пунктом 3.3. Постанови передбачено, що Банки зобов'язані в кредитному договорі зазначати сукупну вартість кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг та інших фінансових зобов'язань споживача, які пов'язані з отриманням, обслуговуванням і погашенням кредиту, а також зазначити її в процентному значенні та у грошовому виразі у валюті платежу за кредитним договором, у вигляді: а) реальної процентної ставки (у процентах річних), яка точно дисконтує всі майбутні грошові платежі споживача за кредитом до чистої суми виданого кредиту; б) абсолютного значення подорожчання кредиту (у грошовому виразі), розрахунок якого здійснюється шляхом підсумовування всіх платежів (проценти за користування кредитом, усі платежі за супутні послуги, пов'язані з наданням кредиту, його обслуговуванням і погашенням), здійснених споживачем як на користь банку, так і на користь третіх осіб під час отримання, обслуговування та погашення кредиту. Крім цього, пунктом 3.4 Постанови передбачено, що Банки зобов'язані в кредитному договорі зазначити: вид і предмет кожної супутньої послуги, яка надається споживачу; обґрунтування вартості супутньої послуги (нормативно-правові акти щодо визначення розмірів зборів та обов'язкових платежів, тарифів нотаріусів, страхових компаній, суб'єктів оціночної діяльності, реєстраторів за надання витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна про наявність чи відсутність обтяжень рухомого майна, інших реєстрів тощо); про відкриття банківського рахунку, відкритого з метою зарахування на нього суми наданого кредиту або надання кредиту за рахунком (овердрафт), умови відкриття, ведення та закриття такого рахунку, тарифи та всі суми коштів, які споживач має сплатити за договором банківського рахунку у зв'язку з отриманням кредиту, його обслуговуванням і погашенням; правило, за яким змінюється процентна ставка за кредитом, якщо договором про надання кредиту передбачається можливість зміни процентної ставки за кредитом залежно від зміни облікової ставки Національного банку або в інших випадках.

В пункті 3.5 Постанови вказано, що Банки мають право змінювати процентну ставку за кредитом лише в разі настання події, не залежної від волі сторін договору, яка має безпосередній вплив на вартість кредитних ресурсів банку. Банки не мають права змінювати процентну ставку за кредитом у зв'язку з волевиявленням однієї із сторін (зміни кредитної політики банку). Пунктом 3.8 Постанови передбачено, що у разі надання кредиту в іноземній валюті банки зобов'язані під час укладення кредитного договору: попередити споживача, що валютні ризики під час виконання зобов'язань за кредитним договором несе споживач; надати інформацію щодо методики, яка використовується банком для визначення валютного курсу, строків і комісій, пов'язаних з конвертацією валюти платежу у валюту зобов'язання під час погашення заборгованості за кредитом та процентами за користування ним.

Конституційний Суд України у справі від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 про захист прав споживачів кредитних послуг у мотивувальній частині рішення зазначив, що держава забезпечує особливий захист більш слабкого суб'єкта економічних відносин, а також фактичну, а не формальну рівність сторін у цивільно-правових відносинах, шляхом визначення особливостей договірних правовідносин у сфері споживчого кредитування та обмеження дії принципу свободи цивільного договору. Це здійснюється через установлення особливого порядку укладення цивільних договорів споживчого кредиту, їх оспорювання, контролю за змістом та розподілу відповідальності між сторонами договору.

Відповідно до ст. ст. 77-78 ЦПК України суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень Зважаючи на те, що факт обману має довести позивач, як підставу визнання п. 7.1 Кредитного договору недійсним, суд вважає, що позивачем цей факт належним чином доведено не було.

Таким чином, підстав для визнання п. 7.1 кредитного договору недійсним як такого, що укладений в результаті обману, суд не вбачає.

Суд, системно аналізуючи норми діючого цивільного законодавства у їх застосуванні до правовідносин, що склалися між сторонами, вважає, що позовні вимоги щодо порушкння прав споживача фінансових послуг на проведення преддоговорної робогти у письмовій формі, право споживача на інформацію про істот ні умови договору, право споживача на інформацію про ціну договору задоволенню не підлягають оскільки позивач не надав доказів на підтвердження того, що відповідачем не надано цю інформацію, не навів доказів в чому саме є порушення права позивача, як споживача банківських послуг, в чому полягає несправедливість та недобросовісність щодо умов п. 7.1 кредитного договору. Позовні вимоги також не були обґрунтовані в частині того, що позивач не був ознайомлений зі змістом та умовами надання йому споживчого кредиту ще до підписання оспорюваного кредитного договору, і фактично зводяться до намагання позивача шляхом судового втручання у договірні правовідносини змінити умови укладеного між сторонами кредитного договору.

Що стосується пропуску строку позовної давності, про застосування якого заявив представник банку ОСОБА_2 , то необхідно зазначити наступне. Відповідно до статтьі 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки ( стаття 257 ЦК України).

При цьому, відповідно до частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України) .

Як вбачається з матеріалів справи, кредитний договір від 20.06.2007 року містить підпис позивача ОСОБА_12 Саме з моменту підписання зазначеного договора слід вважати, що останній був ознайомлений з його змістом, а звернувся до суду лише 01.08.2017 року. При цьому, відмовити в позові через пропуск без поважних причин строку звернення до суду можливо лише в тому разі, коли позов є обґрунтованим. У разі безпідставності позовних вимог при пропуску строку звернення до суду у позові належить відмовити за безпідставністю, необґрунтованістю позовних вимог.

За таких обставин, посилання предствавника банку на те, що ОСОБА_12 пропустив строк позовної давності є зайвим, так як в задоволенні зустрічного позову судом належить відмовити через відсутність правових підстав для його задоволення.

Як вбачається із матеріалів справи, спірний кредитний договір № PLOKGK00000077 від 20 червня 2007 року підписаний сторонами позивачем ОСОБА_3 та відповідачем ПАТ КБ "Приватбанк" (ЗАТ КБ "Приватбанк"), які досягли згоди з усіх істотних його умов, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, у тому числі у Банку була відповідна банківська ліцензія на видачу кредиту у валюті, волевиявлення сторін було вільним і відповідало їхній внутрішній волі, умови кредитного договору викладені чітко та з наявністю повної інформації стосовно умов кредитування; позивач ОСОБА_3 підписав кожну сторінку кредитного договору, а також загальні умови кредитування, заяву позичальника про отримання кредиту, в якій підтвердив, що йому надано в письмовій формі та в повному об'ємі інформацію, передбачену п. 2 ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів", на момент укладення договору та протягом 9 років з дня його укладення не заявляв додаткових вимог щодо умов спірного договору, виконував його умови.

Аркуш справи, на якому викладено п. 7.1 Кредитного договору, також підписано сторонами. Позивач погодився з сумою кредиту на сплату страхових платежів, з розміром винагороди за надання фінансового інструменту - 0,2 відсотка від суми наданого кредиту щомісяця, з сумою щомісячного платежу в сумі 293,14 доларів США, який включає заборгованість по кредиту, відсоткам, винагороді. Суд погоджується з поясненнями експерта при роз'ясненні експертного висновку стосовно суми страхових платежів, виплата яких регламентується п. 2.1.3., 2,1,7 , експерт зазначила, що сума страхових платежів , зазначена в п. 7.1 договору, використовується лише у передбачених договором випадках і до їх виплати на ці суми не нараховуються відсотки.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" про захист прав споживача, фінансових послуг, визнання несправедливими та недійсними п. 7.1 кредитного договору № PLOKGK00000077 від 20 червня 2007 року, зобов'язання зробити перерахунок розміру обов'язкового щомісячного платежу по кредиту та перерахунок суми боргових зобов'язань за кредитним договором задоволенню не підлягає.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України в разі відмови в позові судові витрати покладаються на позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 203,215,230,526, 536, 610, 614,626-629,1049,1054 Цивільного кодексу України, ст. 11,18,21,22 Закону України "Про захист прав споживачів", ст. 47 Закону України "Про банки і банківську діяльність", Постановою Правління Національного Банку України № 168 від 10 травня 2007 року, чинною на час виникнення спірних правовідносин, ст.ст. 2, 3, 4, 12, 18, 76, 81,141, 263- 265, 273ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

В задоволенні позову ОСОБА_3, жителя АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 (представники позивача ОСОБА_1, жителька АДРЕСА_3, ОСОБА_4, житель АДРЕСА_2) до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк", юридична адреса: 01001 м. Київ вул. Грушевського, буд.1Д, МФО 305299, (представник позивача ОСОБА_2, адреса робочого місця: АДРЕСА_4)про захист прав споживача, визнання несправедливими та недійсними п. 7.1 кредитного договору № PLOKGK00000077 від 20 червня 2007 року, зобов'язання зробити перерахунок розміру обов'язкового щомісячного платежу по кредиту та перерахунок суми боргових зобов'язань за кредитним договором відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Апеляційного суду Полтавської області. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до пп.15.5 п.15 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Великобагачанський районний суд Полтавської області.

Повний текст рішення складений 01.06.2018 року.

Суддя -