Номер провадження: 22-ц/785/4844/18
Номер справи місцевого суду: 520/7057/16-ц
Головуючий у першій інстанції Калініченко Л.В.
Доповідач Журавльов О. Г.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.10.2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Журавльова О.Г.,

суддів: Комлевої О.С., Кравця Ю.І.,

за участю секретаря Бєляєвої А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім'єю, поділ спільного майна подружжя, визнання права власності, стягнення грошових коштів, за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу, поділ спільного майна подружжя, визнання права власності, стягнення грошових коштів, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_4 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 06 березня 2018 року (суддя Калініченко Л.В.),

встановив:

У червні 2016 року ОСОБА_2 звернулась до суду з вказаним позовом, уточнивши який, просила в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя виділити ОСОБА_3 автомобіль марки «Range Rover Sport», 2011 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, припинити право спільної сумісної власності на вказаний автомобіль; стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію, що становить 1/2 частку вартості автомобіля марки «Range Rover Sport», 2011 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, в розмірі 450000 гривень 00 копійок; встановити факт проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 однією сім'єю без реєстрації шлюбу з січня 2010 року.

Позов обґрунтовано тим, що ОСОБА_2 та ОСОБА_5 перебували у шлюбі, який був зареєстрований 07 вересня 2013 року Виконавчим комітетом Авангардівської селищної ради Овідіопольського району Одеської області та розірваний 16 лютого 2016 року відділом ДРАЦС у Київському районі Одеського міського управління юстиції, актовий запис №33.

За час перебування у шлюбі сторони придбали автомобіль марки «Range Rover Sport», 2011 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2, вартістю 40000 доларів США, який був оформлений на колишнього чоловіка - ОСОБА_3 та зараз перебуває в його користуванні.

У зв'язку з тим, що вказаний автомобіль є неподільною річчю, спільне користування та володіння ним неможливе, а також у зв'язку з тим, що її колишній чоловік - ОСОБА_3 бажає залишити автомобіль у своєму володінні та користуванні, позивач не заперечує проти отримання грошової компенсації замість частки вказаного автомобіля, яка їй належить на праві спільної сумісної власності подружжя.

Вартість грошової компенсації 1/2 частки вартості автомобіля марки «Range Rover Sport», 2011 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, визначено в розмірі 450000 гривень 00 копійок, оскільки відповідно до даних з офіційного сайту Міністерства економіки розвитку і торгівлі, середня вартість автомобіля марки «Range Rover Sport», 2011 року випуску, на день подання позову становить 900000 гривень 00 копійок.

Крім того, позивач ОСОБА_2 у заявлених вимогах просить суд встановити факт проживання сторін однією сім'єю з січня 2010 року. В обґрунтування вказаної вимоги ОСОБА_2 посилається на те, що вона з відповідачем з 12 по 22 жовтня 2011 року спільно відпочивали у Єгипті та з 17 по 28 жовтня 2012 року у Таїланді, на підтвердження чого надала до суду копії фотокарток (т.1 а.с.234-237).

Оскільки сторони не мають можливість в добровільному порядку поділити спільне сумісне майно, позивач була вимушена звернутись до суду з відповідним позовом.

Представником ОСОБА_3 - ОСОБА_6 було подано до суду зустрічний позов до ОСОБА_2, уточнивши який, просив суд встановити факт проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 однією сім'єю без реєстрації шлюбу з 01 листопада 2012 року по 07 вересня 2013 року; визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_3 та ОСОБА_2 наступне майно: грошові кошти в сумі 10000 доларів США; транспортний засіб марки «Smart», модель «City», тип - легковий купе В, 2003 року випуску, чорного кольору, номер шасі (кузова, рами) - НОМЕР_9, об'єм двигуна - 698, тип пального - бензин, реєстраційний номер НОМЕР_3; телевізор марки «SAMSUNG», модель «UE55J47500», вартістю 18141 гривня 00 копійок; ноутбук марки «APPLE», модель «MacBook Аіr13» вартістю 11000 гривень 00 копійок; соковитискач марки «PHILLIPS», модель «HR», вартістю 2500,00 гривень.

Здійснити розподіл спільного сумісного майна ОСОБА_3 та ОСОБА_2 наступним шляхом: визнати за ОСОБА_2 право власності на транспортний засіб марки «SMART», модель «CITY», 2003 року випуску, об'єм двигуна 698, реєстраційний номер НОМЕР_3; телевізор марки «SAMSUNG», модель «UE55J47500»; ноутбук марки «АPPLE», модель MacBook Air 13; соковитискач марки «PHILLIPS», модель «HR»; стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 1/2 частку грошових коштів, що є спільною сумісною власністю в сумі 5000 доларів США, що еквівалентно 130600 гривень 00 копійок та грошову компенсацію, що становить 1/2 частку вартості транспортного засобу автомобіля марки «SMART», модель «CITY», 2003 року випуску, об'єм двигуна 698, реєстраційний номер НОМЕР_3, телевізора марки «SAMSUNG», модель «UE55J47500», ноутбуку марки «APPLE», модель «MacBook Аіr13» вартістю 11000,00 гривень, соковитискача марки «PHILLIPS», модель «HR», в розмірі 70298 гривень 00 копійок, а всього стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 грошові кошти в розмірі 200898 гривень 00 копійок.

В обґрунтування заявлених вимог ОСОБА_3 посилається на те, що починаючи з 01 листопада 2012 року по 07 вересня 2013 року він разом із ОСОБА_2 почали проживати спільно однією сім'єю без реєстрації шлюбу в органах РАЦС, в квартирі АДРЕСА_1 за його - ОСОБА_3 місцем реєстрації.

В період з 07.03.2013 року він купив за власні грошові кошти в розмірі 9000,00 доларів США транспортний засіб автомобіль марки «SMART», модель «CITY», 2003 року випуску, об'єм двигуна 698, реєстраційний номер НОМЕР_4, який вони вирішили зареєструвати на його на той час цивільну дружину ОСОБА_2

Також, позивач за зустрічним позовом зазначив, що ними в цей період було спільно придбано наступне майно: телевізор марки «SAMSUNG», модель «UE55J47500», вартістю 2000 доларів США; ноутбук марки «APPLE», модель «MacBook Air 13», вартістю 1200 доларів США; соковитискач марки «PHILLIPS», модель «HR», вартістю 250 доларів США.

Як зазначено ОСОБА_3, на цей час вищевказане майно перебуває у ОСОБА_2 та з огляду на поданий нею позов про поділ майна подружжя остання не бажає визнавати право власності ОСОБА_3 на вказане майно, набуте під час їх спільного проживання, у зв'язку з чим ОСОБА_3 вимушений звернутися до суду з зустрічним позовом.

Окрім придбання ними вищевказаного майна в період сумісного проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу з 01.11.2012 року по 07.09.2013 року, в період шлюбу ними було також заощаджені грошові кошти в розмірі 10000 доларів США. Після розлучення вказані грошові кошти залишилися у відповідача ОСОБА_2, якими остання розпорядилася на власний розсуд.

Надалі ОСОБА_3 наприкінці жовтня 2016 року стало відомо, що одразу після розірвання шлюбу в лютому 2016 року, ОСОБА_2 уклала із ТОВ «БЛАГО-ІНВЕСТ ПЛЮС» договір купівлі-продажу майнових прав на об'єкт нерухомого майна та внесла спільні грошові кошти подружжя за вказаним договором без його згоди.

З відповіді ТОВ «БЛАГО-ІНВЕСТ ПЛЮС» за вих. №264 від 14.11.2016 року він дізнався, що 24.02.2016 року дійсно між ТОВ «БЛАГО-ІНВЕСТ ПЛЮС» та ОСОБА_2 був укладений договір купівлі-продажу майнових прав на об'єкт нерухомого майна №2-1-4/28 та станом на 14.11.2016 року ОСОБА_2 вже не є стороною цього договору, а майнові права були переоформлені третій особі.

Таким чином, з огляду на те, що майнові права на об'єкт нерухомого майна за договором купівлі-продажу №2-1-4/28, та станом на 14.11.2016 року вже були відчужені відповідачем на користь третьої особи, ОСОБА_3 вважає, що поділу підлягають саме спільно заощаджені грошові кошти, які були внесені за цим договором в розмірі 10000 доларів США, та з урахуванням положень ст. 70 Сімейного кодексу України, його частка складає 5000 доларів 00 центів США, що на цей час складає 130600 гривень 00 копійок.

Позивач за зустрічним позовом також стверджує, що за час розгляду даної справи, була визначена вартість транспортного засобу марки «Smart City», реєстраційний номер НОМЕР_5 та відповідно до висновку №5473/5560 від 03.03.2017 року судової автотоварознавчої експертизи складає 108955 гривень 00 копійок.

Також відповідно до товарних чеків від 01.07.2013 року, від 04.04.2013 року та від 20.05.2013 року, вартість рухомого майна, про поділ якого йдеться в позові складає: телевізора марки «SAMSUNG», модель «UE55J47500» - 18141 гривня 00 копійок; ноутбука марки «APPLE», модель «MacBook Аіr13» - 11000 гривень 00 копійок; соковитискача марки «PHILLIPS», модель «HR» - 2500 гривень 00 копійок.

Таким чином, вартість майна, набутого ними під час проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу з 01 листопада 2012 року по 07 вересня 2013 року становить 140596 гривень 00 копійок.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 06 березня 2018 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім'єю, поділ спільного майна подружжя, визнання права власності, стягнення грошових коштів, та зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу, поділ спільного майна подружжя, визнання права власності, стягнення грошових коштів задоволені частково.

Встановлено факт проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 однією сім'єю без реєстрації шлюбу з 01 листопада 2012 року по 07 вересня 2013 року.

Визнано спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_3 рухоме майно - автомобіль марки «Smart», модель «City», тип - легковий купе В, 2003 року випуску, чорного кольору, номер шасі (кузова, рами) - НОМЕР_9, об'єм двигуна - 698, тип пального - бензин, реєстраційний номер НОМЕР_3.

Визнано спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_3 рухоме майно - 30,97% автомобіля марки «Land Rover», модель «Range Rover Sport (Supercharged)», тип - універсал В, 2011 року випуску, чорного кольору, номер шасі (кузова, рами) - НОМЕР_10, об'єм двигуна - 4999, тип пального - бензин, реєстраційний номер НОМЕР_2 (транзитні номерні знаки НОМЕР_11).

Поділено спільне майно ОСОБА_2 та ОСОБА_3 наступним чином:

Визнано за ОСОБА_2 право особистої приватної власності на автомобіль - марки «Smart», модель «City», тип - легковий купе В, 2003 року випуску, чорного кольору, номер шасі (кузова, рами) - НОМЕР_9, об'єм двигуна - 698, тип пального - бензин, реєстраційний номер НОМЕР_3.

Визнано за ОСОБА_3 право особистої приватної власності на автомобіль - марки «Land Rover», модель «Range Rover Sport (Supercharged)», тип - універсал В, 2011 року випуску, чорного кольору, номер шасі (кузова, рами) - НОМЕР_10, об'єм двигуна - 4999, тип пального - бензин, реєстраційний номер НОМЕР_2 (транзитні номерні знаки НОМЕР_11).

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 7434 гривні 00 копійок, що становить різницю вартості автомобіля - марки «Land Rover», модель «Range Rover Sport (Supercharged)», тип - універсал В, 2011 року випуску, чорного кольору, номер шасі (кузова, рами) - НОМЕР_10, об'єм двигуна - 4999, тип пального - бензин.

У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім'єю, поділ спільного майна подружжя, визнання права власності, стягнення грошових коштів відмовлено.

У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу, поділ спільного майна подружжя, визнання права власності, стягнення грошових коштів відмовлено.

Задовольняючи позовні вимоги сторін лише частково, суд першої інстанції виходив з недоведеності обставин та необґрунтованості вимог в частині відмови позовних вимог.

Зазначене рішення суду оскаржує в апеляційному порядку ОСОБА_2 через представника ОСОБА_4

В скарзі з посиланням на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права ставиться питання про часткове скасування судового рішення та ухвалення нового рішення, яким встановити факт проживання ОСОБА_2 з ОСОБА_3 однією сім'єю з 01.01.2010 року по дату реєстрації шлюбу 07.09.2013 року. Визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_2 з ОСОБА_3 автомобіля марки «Range Rover Sport», 2011 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1.

Стягнути з ОСОБА_3 грошові кошти в розмірі 352505,00 грн. різниці вартості автомобіля марки «Range Rover Sport», 2011 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 та автомобіль - марки «Smart», модель «City», тип - легковий купе В, 2003 року випуску, чорного кольору, номер шасі (кузова, рами) - НОМЕР_9, об'єм двигуна - 698, тип пального - бензин, реєстраційний номер НОМЕР_3.

Вимогу щодо стягнення з ОСОБА_3 половини вартості погіршення стану спірного автомобілю після розірвання шлюбу в сумі 505407,44 грн. просить залишити без розгляду. В іншій частині просить судове рішення залишити без змін.

Основними доводами апеляційної скарги є посилання на те, що суд першої інстанції неповно дослідив докази, та наполягає на задоволенні її позовних вимог.

Інші сторони судове рішення не оскаржували.

На апеляційну скаргу представником ОСОБА_3 - ОСОБА_6 надано відзив, яким вони заперечують проти задоволення апеляційної скарги.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги та заперечень на неї викладених у відзиву, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Згідно ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що 07 вересня 2013 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 був укладений шлюб, зареєстрований Виконавчим комітетом Авангардівської селищної ради Овідіопольської області, у зв'язку з чим ОСОБА_2 змінила прізвище на «ОСОБА_2», що підтверджується відповідним записом в паспорті громадянина України серії НОМЕР_12, виданим на ім'я ОСОБА_2, а також особисто визнано сторонами по справі.

Вказаний шлюб між сторонами по справі розірваний 16 лютого 2016 року, про що Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Київському районі Одеського міського управління юстиції складено відповідний актовий запис №33, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_13, виданим 16 лютого 2016 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 СК України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Конституційним Судом України у рішенні від 03.06.1999 року за №5-рп/99 (справа про офіційне тлумачення терміна «член сім'ї») визначено таку обов'язкову ознаку члена сім'ї, як ведення спільного господарства.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану.

Згідно ч. 4 ст. 3 СК України, сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Поняття сім'ї, сформульоване в цій статті, не містить такої обов'язкової ознаки сім'ї, як знаходження саме в зареєстрованому шлюбу. Сім'я розглядається як соціальний інститут і водночас як союз конкретних осіб. Сім'я є первинним та основним осередком суспільства. Сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки, що й є ознаками сім'ї.

Відповідно до Хартії прав сім'ї, сім'я це щось більше, ніж просто правова, суспільна чи економічна одиниця, це спільнота любові і солідарності, це те місце, де зустрічаються різні покоління і допомагають один одному зростати у людській мудрості та узгоджувати індивідуальні права з іншими вимогами суспільного життя. Альтернативою шлюбу є конкубінат, тобто фактичне спільне проживання жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу. Жінка та чоловік мають на це право і відповідно право на повагу до свого вибору з боку держави та суспільства.

Європейський суд з прав людини при розгляді справи Кичана зауважив, що відносини де - факто, як і відносини, що ґрунтуються на шлюбі, можуть вважатись сімейним життям.

У справі «Джонстон проти Ірландії» (справа номер ECH-1986-S-006) було встановлено, що заявники прожили спільно близько 15 років. На цій підставі Європейський суд зробив висновок, що вони складали сім'ю, а тому мають право на захист, незважаючи на те, що їх зв'язок існує поза шлюбом.

Конституційне право на особисту свободу дає підстави для висновку про те, що людина має право сама вибирати форму організації свого сімейного життя. Закон не може їй цього диктувати, як і того, з ким людина має проживати однією сім'єю, за винятком лише певних обмежень, які сформульовані у статті 3 Сімейного Кодексу України.

Згідно з п. 5 ч.1 ст. 315 ЦПК України, факт проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу може бути встановлений у судовому порядку.

Згідно роз'яснень Верховного Суду України у листі «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 01.01.2012 року, доказами, які свідчать про факт проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу можуть бути: свідоцтва про народження дітей, довідки з місця проживання, свідчення свідків, листи ділового та особистого характеру тощо).

Також це можуть бути: свідоцтво про смерть одного із «подружжя», свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько, виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що «подружжя» вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства.

Позивач ОСОБА_2 у заявлених вимогах просить суд встановити факт проживання сторін однією сім'єю з січня 2010 року.

Позивач за зустрічним позовом ОСОБА_3 просить суд встановити факт проживання сторін однією сім'єю з 01 листопада 2012 року по 07 вересня 2013 року.

В обґрунтування вказаної вимоги ОСОБА_2 посилається на те, що вона з відповідачем з 12 по 22 жовтня 2011 року спільно відпочивали у Єгипті та з 17 по 28 жовтня 2012 року у Таїланді, на підтвердження чого надала до суду копії фотокарток (т. 1 а.с.234-237).

Проте, копії фотокарток, які містять інформацію про відпочинок сторін не можуть підтверджувати факт саме спільного проживання сторін по справі, тому висновок суду в цій частині є обґрунтованим.

Посилання ОСОБА_2, що факт знайомства сторін у вересні 2009 року підтверджується копією фотокартки з зображенням золотої каблучки, на якій викарбувана дата їх знайомства 07.09.2009 року, судом першої інстанції також обґрунтовано не прийнято до уваги, оскільки позивачем за первісним позовом вказана фотокартка до заперечень на зустрічний позов взагалі надана не була, що було встановлено судом в судовому засіданні 30.06.2017 року.

Свідки ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 надали суду суперечливі пояснення, з яких неможливо встановити, чи проживали сторони разом та вели спільне господарство, були пов'язані спільним побутом.

Отже, судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції, що позовні вимоги ОСОБА_2 в частині визнання факту проживання її та ОСОБА_3 однією сім'єю без реєстрації шлюбу та ведення спільного господарства з січня 2010 року недоведені та необґрунтовані, тому задоволенню не підлягають.

Згідно ст.74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Згідно з ч. 1 ст. 57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно: набуте нею, ним до шлюбу; майно набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти які належали їй, йому особисто.

Частиною 1 ст. 69 СК України визначено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 22, п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК (2947-14), ч. 3 ст. 368 ЦК) (435-15), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо. Майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним договором) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох.

Відповідно до ч. 3, 4 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Судом встановлено, що 28.08.2015 року на ім'я ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, був зареєстрований автомобіль марки «Land Rover», модель «Range Rover Sport (Supercharged)», тип - універсал В, 2011 року випуску, чорного кольору, номер шасі (кузова, рами) - НОМЕР_10, об'єм двигуна - 4999, тип пального - бензин, на підставі довідки-рахунку ААЕ №265293 від 19.08.2015 року виданої Одеською філією ПП «ВТП Гермес», що підтверджується листом Територіального сервісного центру №5141 Регіонального сервісного центру в Одеській області за №32/15/5141-3210 від 27.08.2016 року.

З вказаної довідки також вбачається, що на автомобіль видано номерний знак НОМЕР_2 та свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_15.

20.04.2016 року автомобіль було перереєстровано у зв'язку з втратою свідоцтва про реєстрацію на підставі заяви власника. Видано свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_14.

14.07.2016 року автомобіль марки «Land Rover», модель «Range Rover Sport (Supercharged)», номер шасі (кузова, рами) - НОМЕР_10, на підставі заявника власника знятий з обліку для реєстрації. Видано транзитні номерні знаки НОМЕР_11 та облікова картка про зняття транспортного засобу, повернуто свідоцтво про реєстрацію.

Згідно з довідкою рахунку ААЕ №265293 від 19.08.2015 року, виданою Одеською філією ПП «ВТП Гермес» вбачається, що ОСОБА_3 19.08.2015 року було придбано автомобіль марки «Land Rover», модель «Range Rover Sport (Supercharged)», тип - універсал В, 2011 року випуску, чорного кольору, номер шасі (кузова, рами) - НОМЕР_10, об'єм двигуна - 4999, тип пального - бензин, вартістю 800000 (вісімсот тисяч) гривень 00 копійок.

Отже встановлено, що ОСОБА_3 в період шлюбу з ОСОБА_2 був придбаний вищевказаний автомобіль.

Згідно з обліковою карткою №7027787 від 13.08.2015 року (т.1 а.с.64) вбачається, що ОСОБА_3 на праві власності належав автомобіль марки «BMW», модель 530D, номер кузова НОМЕР_6, номер двигуна НОМЕР_7, реєстраційний номер НОМЕР_2, який був зареєстрований за ОСОБА_3 19.06.2012 року, та знятий з обліку 13 серпня 2015 року.

З розписки від 13.08.2015 року, складеною ОСОБА_3 вбачається, що останній отримав від ОСОБА_11 грошові кошти в сумі 25000 доларів США за продаж автомобіля марки «BMW», модель 530D, реєстраційний номер НОМЕР_2.

У відповідності до положень ст. 57 СК України, не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов'язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них.

Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю.

Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи цю норму права (статтю 60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто критеріями, які дозволяють надати спірному набутому майну режим спільного майна є: час набуття такого майна, кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття), мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий режим спільної власності подружжя.

Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 Сімейного кодексу України).

Судом встановлено, що вищевказаний автомобіль марки «BMW», модель 530D, реєстраційний номер НОМЕР_2, був придбаний ОСОБА_3 19.06.2012 року, до початку спільного проживання однією сім'єю з ОСОБА_2, у зв'язку з чим, вказаний автомобіль не є об'єктом спільної сумісної власності подружжя сторін по справі та належав ОСОБА_3 на праві особистої приватної власності подружжя, тому грошові кошти отримані ОСОБА_3 13.08.2015 року з продажу автомобіля марки «BMW», модель 530D, реєстраційний номер НОМЕР_2, в сумі 25000 доларів США, є його особистою власністю.

На підставі вище встановлених обставин, вбачається, що автомобіль марки «Land Rover», модель «Range Rover Sport (Supercharged)», тип - універсал В, 2011 року випуску, чорного кольору, номер шасі (кузова, рами) - НОМЕР_10, об'єм двигуна - 4999, тип пального - бензин, був придбаний ОСОБА_3, в період шлюбу з ОСОБА_2, вартістю в 800000 гривень, через шість днів після отримання грошових коштів в сумі 25000 доларів США від продажу автомобіля марки «BMW», модель 530D, реєстраційний номер НОМЕР_2, які належали йому на праві особистої власності.

Станом на день придбання автомобіля марки «Land Rover», модель «Range Rover Sport (Supercharged)», тип - універсал В, 2011 року випуску, чорного кольору, номер шасі (кузова, рами) - НОМЕР_10, об'єм двигуна - 4999, тип пального - бензин, а саме 19.08.2015 року, грошові кошти в сумі 25000 доларів США згідно курсу НБУ (1долар США=22,0876) еквівалентні 552190 гривень 00 копійок.

У зв'язку з чим, всупереч доводів апеляційної скарги, сума коштів у розмірі 552190 гривень, які були внесені ОСОБА_3 на купівлю спірного автомобіля марки «Land Rover», модель «Range Rover Sport (Supercharged)», тип - універсал В, 2011 року випуску, чорного кольору, номер шасі (кузова, рами) - НОМЕР_10, є його особистою власністю та відповідно частка у вказаному майні, яка дорівнює внесеним позивачем грошовим коштам в сумі 552190 грн., є його особистою приватною власністю.

Інша ж частина коштів в сумі 247810 гривень, яка була також внесена в рахунок купівлі вказаного спірного автомобіля, є спільною сумісною власністю позивача та відповідача, та відповідно частка в майні, а саме 30,97% (247810*100%/800000,00=30,97%) автомобіля марки «Land Rover», модель «Range Rover Sport (Supercharged)», тип - універсал В, 2011 року випуску, чорного кольору, номер шасі (кузова, рами) - НОМЕР_10, об'єм двигуна - 4999, тип пального - бензин, реєстраційний номер НОМЕР_2, яка дорівнює зазначеній сумі, є спільною сумісною власністю сторін ОСОБА_3 та ОСОБА_2, оскільки придбана в період перебування у шлюбі.

Також судом встановлено, що в період проживання сторін однією сім'єю без реєстрації шлюбу, 07.03.2013 року за ОСОБА_2 був зареєстрований транспортний засіб марки «SMART», модель «CITY», тип - легковий купе В, 2003 року випуску, чорного кольору, номер шасі (кузова, рами) - НОМЕР_9, об'єм двигуна - 698, тип пального - бензин, реєстраційний номер НОМЕР_3.

Сторони по справі в судовому засіданні не заперечували факт того, що вказаний автомобіль марки «SMART», модель «CITY», реєстраційний номер НОМЕР_3, є спільною сумісною власністю ОСОБА_3 та ОСОБА_2, у зв'язку з чим, вказаний факт у відповідності до ч.1 ст. 82 ЦПК України додатковому доказуванню не підлягає.

Згідно ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ст.63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно ч. 1 ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

За змістом ч. 1 ст. 71 СК України, майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (ч. 3 ст. 71 СК України).

При поділі майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, у разі, якщо речі є неподільними, присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно допускається лише за його згодою та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду (ч.ч. 4, 5 ст. 71 СК України).

У п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21 грудня 2007 року роз`яснено, що вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 Сімейного кодексу України щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 Цивільного кодексу України, за умови звернення подружжя (кожного з них) до суду з таким позовом (ст.11 Цивільного кодексу України) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Згідно з висновком Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України №5473/5560 судової автотоварознавчої експертизи по визначенню ринкової вартості автомобілів від 03 березня 2017 року, ринкова вартість транспортного засобу марки «Smart City», реєстраційний номер НОМЕР_3, станом на 02.02.2017 року, становить 108955 гривень 00 копійок. Середня ринкова вартість транспортного засобу марки «Range Rover Sport», реєстраційний номер НОМЕР_2, станом на 16.02.2016 року, становить 1410631 гривня 00 копійок. Ринкова вартість транспортного засобу марки «Range Rover Sport», реєстраційний номер НОМЕР_2, станом на час проведення експертизи, а саме 02.02.2017 року, у фактичному технічному стані становить 399816 гривень 13 копійок.

З урахуванням того, що автомобіль марки «Smart City», реєстраційний номер НОМЕР_3, є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_2, ринкова вартість якого складає 108955 гривень 00 копійок, то частка грошових коштів кожного з подружжя у вказаному майні складає по 54477 гривень 50 копійок (108955,00/2=54477,50).

Оскільки спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_2 визнано 30,97% автомобіля марки «Land Rover», модель «Range Rover Sport (Supercharged)», реєстраційний номер НОМЕР_2, ринкова вартість якого складає 399816 гривень 13 копійок, тому спільні кошти ОСОБА_3 та ОСОБА_2 з вказаної частки вказаного майна складають в сумі 123823 гривні 01 копійка (30,98%*399816,13/100%=123823,01), з яких частка грошових коштів кожного з подружжя у вказаному майні складає по 61911 гривень 50 копійок.

У п. 30 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21 грудня 2007 року роз`яснено, рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об'єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК (2947-14). У випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Якщо за час окремого проживання подружжя після фактичного припинення шлюбних відносин спільне майно його членами не придбавалося, суд відповідно до ч. 6 ст. 57 СК (2947-14) може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте кожним з них за цей період та за вказаних обставин, і провести поділ тільки того майна, що було їхньою спільною власністю до настання таких обставин. При вирішенні спору про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами 2, 3 ст. 70 СК (2947-14) в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї, але і випадки коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу (ч. 1 ст. 60 СК). Рішення суду повинно містити мотиви та обґрунтування відступу від засади рівності часток подружжя у їхньому спільному майні.

При розподілу спірного майна судом враховано, що ОСОБА_2 в порядку поділу майна подружжя заявлено вимогу щодо визнання за ОСОБА_3 права власності на автомобіль марки «Land Rover», модель «Range Rover Sport (Supercharged)», реєстраційний номер НОМЕР_2, який зареєстрований за ОСОБА_3 та перебуває в його користуванні, а ОСОБА_3 у зустрічному позові в порядку поділу майна подружжя заявлено вимогу щодо визнання за ОСОБА_2 права власності на автомобіль марки «Smart City», реєстраційний номер НОМЕР_3, який зареєстрований за ОСОБА_2 та перебуває в її користуванні.

Оскільки встановлено, що частковий поділ спільного майна подружжя викличе неузгодження стосовно порядку користування майном та його розпорядженням, з урахуванням того, що між сторонами склались неприязливі стосунки з приводу неможливості розподілу спільного сумісного майна мирним шляхом, та у разі залишення майна у режимі спільного сумісного майна подружжя (спільної сумісної власності), що в подальшому може призвести до багаточисленних спорів між ними з цього приводу та подальшому багаточисленному зверненню до суду з позовами для вирішення цих питань, суд дійшов правильного висновку про неможливість поділу майна подружжя шляхом визнання ідеальних часток подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишення майні у їх спільній частковій власності, та до обґрунтованого висновку про розподіл спільного сумісного майна подружжя, а саме: визнати за ОСОБА_2 право особистої приватної власності на автомобіль - марки «Smart», модель «City», тип - легковий купе В, 2003 року випуску, чорного кольору, номер шасі (кузова, рами) - НОМЕР_9, об'єм двигуна - 698, тип пального - бензин, реєстраційний номер НОМЕР_3; визнати за ОСОБА_3, РНОКПП НОМЕР_8, право особистої приватної власності на автомобіль - марки «Land Rover», модель «Range Rover Sport (Supercharged)», тип - універсал В, 2011 року випуску, чорного кольору, номер шасі (кузова, рами) - НОМЕР_10, об'єм двигуна - 4999, тип пального - бензин, реєстраційний номер НОМЕР_2 (транзитні номерні знаки НОМЕР_11).

З урахуванням вищевикладеного розподілу спільного сумісного майна подружжя, частка коштів належних на праві спільної сумісної власності подружжю ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у майні виділеному ОСОБА_3, в якому сума спільних коштів подружжя складає 123823 гривні 01 копійка, є більшою ніж у майні виділеному ОСОБА_2, в якому сума спільних коштів подружжя складає 108955 гривень 00 копійок, а саме різниця становить 14868 гривень 01 копійок, з яких частка кожного з подружжя складає 7434 гривні 00 копійок.

Таким чином, всупереч доводів апеляційної скарги, стягненню з ОСОБА_3, на користь ОСОБА_2 підлягають грошові кошти в сумі 7434 гривні 00 копійок, що становить різницю вартості спільного сумісного майна подружжя під час його поділу.

Згідно висновку Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України №5473/5560 від 03 березня 2017 року, експертом встановлена середня ринкова вартість транспортного засобу марки «Range Rover Sport», реєстраційний номер НОМЕР_2, станом на 16.02.2016 року, в сумі 1410631 гривня 00 копійок, а ринкова вартість транспортного засобу марки «Range Rover Sport», реєстраційний номер НОМЕР_2, станом на час проведення експертизи, а саме 02.02.2017 року, у фактичному технічному стані становить 399816 гривень 13 копійок.

Експертом у висновку зазначено, що станом на 16.02.2016 року визначалась саме середня ринкова вартість транспортного засобу марки «RANGE ROVER SPORT», реєстраційний номер НОМЕР_2, яка становила 1410631 гривень, оскільки станом на 16.02.2016 року (день розірвання шлюбу) автомобіль експертом не оглядався.

Доказів позивачем на підтвердження належного стану спірного автомобіля марки «RANGE ROVER SPORT», реєстраційний номер НОМЕР_2, станом на день розірвання шлюбу, а саме станом на 16.02.2016 року, до суду не надано.

Також позивачем не надано до суду і доказів, що виявлені пошкодження спірного автомобіля станом на 12 жовтня 2016 року сталися саме у зв'язку з неналежним використанням ОСОБА_3 вказаного транспортного засобу та з його вини.

Тому вимоги ОСОБА_2 про стягнення з відповідача п'ятдесяти відсотків вартості погіршення стану спірного автомобіля «RANGE ROVER SPORT», реєстраційний номер НОМЕР_2, після розірвання шлюбу в сумі 505407 гривень 44 копійки, всупереч доводів апеляційної скарги, є необґрунтованими та не підлягаючими задоволенню.

Враховуючи встановлене, суд першої інстанції, з'ясувавши обставини справи та давши належну оцінку зібраним доказам, дійшов до обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову ОСОБА_2 Вказані висновки суду відповідають зібраним у справі доказам, яким судом дана належна оцінка, правильно визначена юридична природа правовідносин що виникли і закон, який їх регулює, а доводи апеляційної скарги про порушення прав апелянта є необґрунтованими та не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальної частині оскаржуваного рішення. Доводи апеляційної скарги стосовно того, що суд неправильно встановив обставини справи в частині встановлення факту проживання однією сім'єю, поділу майна подружжя, не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальної частині оскаржуваного рішення. Докази та обставини, на які посилається апелянт в скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив наявні у справі докази, дав їм належну оцінку, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам ст. ст. 263, 375 ЦПК України, підстави для його скасування відсутні.

Судом першої інстанції на основі об'єктивної оцінки наданих сторонами доказів повно встановлено фактичні обставини справи та правильно застосовано норми матеріального права.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, на законність судового рішення не впливають.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», § 58, рішення від 10 лютого 2010 року).

Суди розглядають цивільні справи відповідно до вимог ст. 13 ЦПК України, тобто в межах заявлених вимог та на підставі наданих сторонами доказів.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановленим цим Кодексом.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином колегія суддів вважає, що суд першої інстанції розглянув справу відповідно до ст. 13 ЦПК України: за зверненням фізичних осіб, в межах заявлених ними вимог та на підставі наданих ними доказів, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 268, п. 1 ч. 1 ст. 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 06 березня 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст Постанови складено 18 жовтня 2018 року.

Головуючий О.Г.Журавльов

Судді О.С.Комлева

Ю.І.Кравець