Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

Справа №377/456/18

Провадження №2/377/211/18

11 жовтня 2018 року Славутицький міський суд Київської області у складі: головуючої - судді Теремецької Н.Ф., за участю секретаря судового засідання Прядко Н.М.,

позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Славутичі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,-

УСТАНОВИВ:

10 липня 2018 року до суду надійшла позовна заява, у якій позивач, посилаючись на ст. 317, 319, 383, ч.2 ст.386, ст. 405 ЦК України, просить визнати відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1.

Позовні вимоги обґрунтовувались тим, що позивач є власницею квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2. Після розлучення і поділу спільного сумісного майна відповідач продав їй частку вказаної квартири, яка належала йому на праві спільної часткової власності. Згідно п. 11 договору купівлі-продажу 1/2 частки квартири від 09.12.2016 року, відповідач повинен був знятися з реєстраційного обліку квартири не пізніше 09.06.2017 року, проте цього не зробив. Відповідач перестав проживати в даній квартирі одразу після укладення договору купівлі-продажу. Фактична реєстрація відповідача у жилому приміщенні, яке належить на праві власності позивачеві, створює перешкоди у здійсненні нею, як власником цього жилого приміщення, права користування та розпорядження своїм майном. В зв'язку з чим виникла необхідність у зверненні до суду з позовом про визнання відповідача таким, що втратив права користування жилим приміщенням.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 свої вимоги підтримала і просила їх задовольнити, пославшись на зазначені у позовній заяві обставини. Суду пояснила, що відповідач, з яким вона розлучилася 18 липня 2016 року, два роки не проживає в спірній квартирі. Після розірвання шлюбу та поділу майна вона викупила у нього його частку у квартирі , і він зобов'язався знятися з реєстрації за адресою спірної квартири. Залишити квартиру -це було його особисте рішення, вона не чинила перешкод йому у користуванні квартирою. Місце проживання відповідача на даний час їй не відомо.

Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи за правилами ст. ст. 128 - 130 ЦПК України був повідомлений належним чином, клопотання про відкладення розгляду справи та заяви про розгляд справи за його відсутністю до суду не надав, відзив на позов не надіслав.

За наявністю умов, передбачених ст. ст. 280 - 282 ЦПК України, за згодою позивача суд ухвалив заочне рішення у справі.

Свідок ОСОБА_4 суду показала, що вона є матір'ю позивача і часто буває у її квартирі. Протягом двох років відповідач, який є її колишнім зятем, в квартирі відсутній. Відсутні в квартирі і його речі. Де він проживає на даний час, їй не відомо. Позивач ніколи не чинила перешкоди відповідачу у користуванні квартирою.

Вислухавши пояснення позивача, свідка, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1, позивач у справі, та ОСОБА_2, відповідач у справі, перебували у шлюбі, зареєстрованому 25 серпня 2001 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Славутицького міського управління юстиції у Київській області, актовий запис № 131, який був розірваний згідно рішення Славутицького міського суду Київської області від 18.07.2016 року, копія якого долучена до матеріалів справи.

02 грудня 2016 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено договір про поділ спільного сумісного майна подружжя, посвідчений приватним нотаріусом Славутицького міського нотаріального округу Київської області та зареєстровано в реєстрі за № 1230, відповідно до якого сторони підтвердили, що після укладення договору право спільної сумісної власності припиняється, замість чого кожний з них набуває право власності на 1/2 частку квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1.

Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень № 74658050, 02.12.2016 року за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстровано право власності, за кожним, на 1/2 частку квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1. Номер запису про право власності 17779370.

09 грудня 2016 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено договір купівлі-продажу 1/2 частки квартири, посвідчений приватним нотаріусом Славутицького міського нотаріального округу Київської області та зареєстровано за № 1255. Відповідно до цього договору ОСОБА_1 придбала у ОСОБА_2 1/2 частку квартири за номером АДРЕСА_1

Право власності ОСОБА_1 на 1/2 частки квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, придбаної у ОСОБА_2, зареєстровано 09.12.2018 року за номером 17921597, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень № 75323275 від 09.12.2016 року.

Згідно п. 11 Договору купівлі-продажу 1/2 частки квартири від 09.12.2016 року, сторони домовились про те, що продавець вирішить питання щодо зняття його з реєстраційного обліку з квартири, частка якої продається за цим Договором, не пізніше 09 червня 2017 року.

На час розгляду справи в суді згідно довідки управління адміністративних послуг Славутицької міської ради Київської області за адресою: АДРЕСА_2, зареєстровані, крім позивача ОСОБА_5 - дочка, ОСОБА_5 - син, ОСОБА_2 - відповідач.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ч. 1 ст. 318 цього Кодексу).

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ч. 1 ст. 319 цього Кодексу).

Відповідно до ч. 1 ст. 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них.

Згідно правил ч. 1 ст. 29 цього Кодексу місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Стаття 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання» зобов'язує громадянина України, а також іноземця чи особи без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання.

Згідно ч. 1 ст. 7 цього Закону зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема: заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Відповідно до ч. 1 ст. 401 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом.

Як зазначено у ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла, в тому числі і колишній, втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним та власником житла або законом.

В судовому засіданні було з'ясовано, що згідно п. 11 Договору купівлі-продажу 1/2 частки квартири від 09.12.2016 року, відповідач у справі, як продавець по вказаному договору, зобов'язався вирішити питання щодо зняття його з реєстраційного обліку з квартири не пізніше 09 червня 2017 року.

Як зазначено позивачем у позовній заяві та стверджувалось у судовому засіданні, відповідач після укладення Договору купівлі-продажу 1/2 частки квартири від 09.12.2016 року, не знявся у встановлений договором строк з реєстрації у квартирі позивача та протягом двох років відсутній без поважних причин в цій квартирі.

Враховуючи, що відповідач відсутній в квартирі більше року без поважних причин, будь-якої домовленості між позивачем та відповідачем з приводу збереження його права користування на час його відсутності в них не було, а законом інше не визначено, то є достатні підстави для визнання відповідача особою, що втратила право користування квартирою, розташованою за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 258, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1, особою, що втратила право користування жилим приміщенням, розташованим за адресою: АДРЕСА_3.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_2, судові витрати по оплаті судового збору в сумі 704 гривні 80 копійок.

Заочне рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку. Апеляційна скарга подається через Славутицький міський суд Київської області до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_2.

Відповідач - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1.

Повне заочне рішення виготовлено 16 жовтня 2018 року.

Суддя Н. Ф. Теремецька