Справа № 236/1420/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2018 року Краснолиманський міський суд Донецької області в складі:

головуючого судді - Бікезіної О.В.,

за участю секретаря- Снігирьової О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Лиман цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

21.05.2018 року до Краснолиманського міського суду Донецької областінадійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що є власником житлового будинку, розташованого за адресою: Донецька область, м. Лиман, вул. Чайковського, 8. Окрім неї у зазначеному будинку зареєстровані: ОСОБА_2 колишній чоловік позивача, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 діти позивача. 03 березня 2015 року рішенням Краснолиманського міського суду Донецької області розірвано шлюб між позивачем та відповідачем. З 03 червня 2014 року відповідач ОСОБА_2 забрав речі та виїхав із спірного будинку, 22 грудня 2014 року передав вказаний житловий будинок з земельною ділянкою у власність позивача ОСОБА_1, про що свідчить договір дарування. До теперішнього часу відповідач не припинив реєстрацію у вказаному будинку. На теперішній часйого перебування позивачу не відоме. В добровільному порядку відповідач з реєстрації знятися не бажає, що порушує право власності позивача, а також право користування та розпорядження нерухомим майном у повному обсязі. За цих обставин позивач змушена звернутися до суду з позовом, оскільки рішення суду їй необхідне для зняття відповідача з реєстрації. Просить визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим будинком, розташованим за адресою: Донецька область, м. Лиман, вул. Чайковського, 8.

Позивач ОСОБА_5, 08.10.2018 року до суду не прибула, надала заяву про розгляд справи без її участі (а.с. 57). У судовому засіданні 02.08.2018 року підтвердила факти викладені у позовній заяві, просила позовну заяву задовольнити у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не прибув, надав заяву про розгляд справи без його участі (а.с. 53).

Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з'ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши такі фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до положень статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власницею житлового будинку, розташованого за адресою: Донецька область, м. Лиман, вул. Чайковського, 8, що підтверджується наданими позивачем копією договору дарування житлового будинку та земельної ділянки від 11 грудня 2014 року, посвідченого державним нотаріусом Краснолиманської державної нотаріальної контори (а.с. 11), Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 11.12.2014 (а.с. 12-13) та рішенням Краснолиманського міського суду Донецької області від 03 березня 2015 року про розірвання шлюбу між ОСОБА_2 та ОСОБА_6 (а.с. 9-10). Після розірвання шлюбу прізвище позивача - "Деордієва".

Відповідач ОСОБА_2, колишній чоловік позивача зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується довідкою про склад сімї або зарєстрованих осіб у житловому будинку від 14.03.2018 року (а.с. 6), копією паспорта відповідача ОСОБА_2 (а.с. 14), довідкою наданою 22.05.2018 року виконавчим комітетом Лиманської міської ради Донецької області (а.с. 28).

Відповідно до акту обстеження від 30.03.2018 року, що складений головою комітету м-ну "Комунальник", у присутності сусідів: ОСОБА_7, та ОСОБА_8, ОСОБА_2 за адресою: Донецька область, м. Лиман, вул. Чайковського, б.8 не мешкає з 03.06.2014 року (а.с.8).

Відповідно до ст. 8 ОСОБА_9 України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. ОСОБА_9 України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі ОСОБА_9 України і повинні відповідати їй. ОСОБА_9 України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі ОСОБА_9 України гарантується. Ст. 41 ОСОБА_9 України проголошує право кожного володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

При цьому право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право приватної власності є непорушним.

Непорушність права власності проголошена і в низці міжнародних документів (ст. 17 Загальної декларації прав людини (ООН,10.12.1948 року), ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 1950).

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Аналізуючи право особи на мирне володіння своїм майном, Європейський суд з прав людини дійшов висновків, згідно з якими визнанням права кожного на мирне володіння своїм майном, по суті, гарантує право власності; право розпорядження є традиційним і фундаментальним аспектом права власності (рішення Суду у справі «Маркс проти Бельгії» від 27.04.1979 року, п. 63).

Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Нормами ст. 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

За ч.1 ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Частиною 1 ст. 383 ЦК України встановлено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї.

Вимогами ст. 386 ЦК України передбачено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Як зазначено в ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. п. 34, 39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», під час розгляду позовів про визнання особо такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК України) із зняттям останнього з реєстрації.

Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Як вбачається із досліджених судом письмових доказів, позивач має право власності на житловий будинок, розташований за адресою: Донецька область, м. Лиман вул. Чайковського, б. 8. Відповідач протягом тривалого часу користувався вказаним житловим приміщенням, але з 2014 року відсутній за адресою реєстрації. Власнику належать право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Той факт, що ОСОБА_2 з 2014 року по теперішній час за адресою: Донецька область, м. Лиман вул. Чайковського, 8 не проживає, особистих його речей в будинку не має підтвердили в судовому засіданні свідки ОСОБА_8 та ОСОБА_7, які у судовому засіданні суду показали, що є сусідами родини позивача. До 2014 року відповідач ОСОБА_2 проживав у будинку, з літа 2014 року він там не проживає. На теперішній час у вказаному будинку проживає позивач ОСОБА_10 разом з дітьми.

Оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані та підлягають задоволенню, а тому відповідач ОСОБА_2 має бути визнаний таким, що втратив право користування житловим приміщенням, оскільки його право користування будинком перешкоджає позивачу, як власнику житла, розпоряджатися даним житлом на свій розсуд.

Позивач не вимагає компенсації за понесені судові витрати, пов'язані із зверненням до суду і розглядом цивільної справи.

Керуючись ст. ст. 317, 319, 383, 391, 405 ЦК України, ст. ст. 4, 13, 18, 76-83, 141, 263-265, 280-283 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_1, яка зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, до ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, РНОКПП НОМЕР_2, який зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням- задовольнити повністю.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, РНОКПП НОМЕР_2, таким, що втратив право на користування житловим будинком, розташованим за адресою: Донецька область, м. Лиман, вул. Чайковського, буд. 8, який належить на праві приватної власності ОСОБА_1.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку в Донецький апеляційний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У відповідності до п.п. 15.5 п.15 ч. 1 розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення виготовлений 08 жовтня 2018 року.

Суддя -