Справа № 611/734/18
Провадження № 2/611/306/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2018 року Барвінківський районний суд Харківської області в складі:

головуючого - судді Коптєва Ю.А.,

за участю секретаря Ведмідь І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Барвінкове в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-

в с т а н о в и в:

31 червня 2018 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим будинком, розташованим за адресою: вул. Зорге, 11, м. Барвінкове, Харківська область.

В обґрунтування позову зазначив, що він є власником житлового будинку, розташованого за адресою: вул. Зорге, 11, м. Барвінкове, Харківська область, в якому відповідач не проживає з січня 2018 року, на неодноразові прохання позивача знятись з реєстрації з вказаного будинку відповідач не реагує, її особисті речі у будинку відсутні, житлом не цікавиться, комунальні платежі не сплачує, що покладає на позивача додатковий тягар матеріальних зобов'язань та перешкоджає вільно розпоряджатися належним майном.

У зв'язку з вищенаведеними обставинами позивач просить позов задовольнити.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав викладених у позові.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні проти позову заперечувала повністю, підтвердила той факт, що в житловому будинку, розташованому за адресою: вул. Зорге, 11 м. Барвінкове Харківської області, не проживає з січня 2018 року. Також повідомила про те, що знятись з реєстрації з вказаного будинку згодна добровільно, але після поділу спільного майна з позивачем.

Відповідач у судове засідання призначене на 01 жовтня 2018 року не зявились, про дату, час і місце проведення якого була повідомлена належним чином. Враховуючи зазначене, судом було ухвалено провести судове засідання за відсутності відповідача.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно зясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до наступного висновку.

В судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником житлового будинку, що розташований за адресою: вул. Зорге, 11, м. Барвінкове, Харківська область, відповідно до договору дарування від 12 липня 1991 року, свідоцтва про право на спадщину за заповітом, інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна (а.с.6-9).

З довідки від 29 липня 2018 року, виданої депутатом Барвінківської міської ради Харківської області за адресою: вул. Зорге, 11, м. Барвінкове, Харківська область, зареєстрована, але фактично не проживає відповідач ОСОБА_2 (а.с.5)

Згідно до ч.1 ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Конституція України статтею 47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року, відповідно до закону №475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст.ст. 316, 317 ЦК України, право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до положень, передбачених ст.ст.383, 391 ЦК України, власник жилого будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і вправі вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Згідно з постановою Пленуму Верховного суду України від 12.04.1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», на ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресовка кореспонденції, утворення сімї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладання трудового договору на визначений строк, тощо).

Відповідно до абзацу 6 ст. 3 Закону України від 11.12.2003 року №1382-ІV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації.

Тобто правовою підставою для перебування на реєстраційному обліку є проживання чи перебування в житлі за певною адресою.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 року №1382-ІV, зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Як випливає із цієї норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: позбавлення права власності на житлове приміщення; позбавлення права користування житловим приміщенням; визнання особи безвісно відсутньою; оголошення фізичної особи померлою.

Закон України. «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», передбачає, що положення ст.7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.

Таким чином, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про позбавлення власника права власності на житлове приміщення або права користування такої особи житловим приміщенням.

Вказані вище правові позиції викладені в Постанові Верховного Суду України №6-57 від 16 січня 2012 року.

Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 386 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд бере до уваги пояснення відповідача, яка особисто, в судовому засіданні підтвердила той факт, що вона не проживає у вказаному житловому будинку з січня 2018 року.

Судом встановлено, що відповідач ніяких претензій на житло не має, позивач, як власник житлового будинку, ніяких договорів (оренди, найму чи піднайму) з відповідачем не укладав, особливих домовленостей між ними щодо порядку та строків користування житловим будинком не має. Позивач ніяких перешкод у здійсненні права користування жилим приміщенням відповідачу не чинив, за захистом порушеного права на проживання відповідач не зверталася.

Таким чином судом достовірно встановлено, що відповідач по справі, своїми діями створює перешкоди, які заважають нормальному здійсненню права власності позивача на утримання житлового будинку.

При викладених обставинах суд доходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованим та підлягають задоволенню, тому що інтереси позивача порушені, він не має змоги користуватися та розпоряджатися належним йому майном за своїм розсудом, а також по теперішній час несе збитки по сплаті житлово-комунальних послуг за відповідача, які не мешкають тривалий час у даному житлі.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 13, 81,89, 128, 264, 265, 268, 272 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, - задовольнити повністю.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженку ІНФОРМАЦІЯ_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1, такою, що втратила право користування житловим будинком, розташованим за адресою: вул. Зорге, 11, м. Барвінкове, Харківська область.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обовязки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно - телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Барвінківський районний суд Харківської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Ю.А. Коптєв