АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/789/151/18 Доповідач - Дикун С.І.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 січня 2018 року м. Тернопіль

Апеляційний суд Тернопільської області в складі:

головуючого - Дикун С.І.

суддів - Парандюк Т. С., Храпак Н. М.,

з участю секретаря - Коваль О.І.

з участю сторін - відповідача ОСОБА_1, позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 607/14083/17 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду від 13 грудня 2017 року, ухваленого суддею Черніцькою І.М., по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів,-

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2017 року ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 2000 грн. щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову і до досягнення дитиною повноліття.

В обгрунтування позову зазначає, що перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який у 2016 році було розірвано. Від шлюбу сторони мають сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2. Після розірвання шлюбу син проживає разом з нею та перебуває на її утриманні. Позивачка вказує, що відповідач добровільної участі в утриманні сина не приймає, а вона не має можливості самостійно надавати для сина належне матеріальне утримання, достатнє для його віку та рівня розвитку, оскільки отримуваного нею доходу недостатньо для повноцінного забезпечення малолітньої дитини. Відповідач є працездатною особою, займається ремонтом мобільних телефонів, комп'ютерної техніки та отримує дохід. Крім того, факт отримання відповідачем доходів підтверджується придбанням ним квартири АДРЕСА_1.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 13 грудня 2017 року позов задоволено частково. Стягнуто із ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі 1500 грн. починаючи з 10 листопада 2017 року і до досягнення дитиною повноліття. У задоволенні решти позовних вимог відомлено. Стягнуто з ОСОБА_1 640 грн. судового збору в дохід держави.

Не погоджуючись із рішенням суду через його необгрунтованість, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким стягнути з нього в користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 в розмірі 1000 грн. щомісячно. Особа, яка подала апеляційну скаргу вказує, що офіційно не працює, інколи підробляє, ремонтуючи мобільні телефони і комп'ютерну техніку, у зв'язку з чим отримує середньомісячний дохід в розмірі 2000 грн, однак, в оскаржуваному рішенні зазначено, що ОСОБА_1 отримує 3200 грн на місяць, що не відповідає дійсності. Відповідач наголошує, що стягнення з нього 1500 грн. аліментів щомісячно ставить його у важке матеріальне становище, оскільки на його утриманні перебуває мати-пенсіонерка, яка отримує мінімальну пенсію.

У судовому засіданні відповідач апеляційну скаргу підтримав, зіславшись на доводи, викладені в ній.

Позивач апеляційної скарги не визнала, мотивуючи, що рішення суду першої інстанції є таким, що відповідає чинному законодавству та обставинам, встановленим по справі.

Апеляційний суд, заслухавши суддю-доповідача, учасників процесу, що з'явились у судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення з огляду на наступне.

Задовольняючи частково позов, суд виходив з тих обставин, що відповідач є особою молодого віку, працездатним, має задовільний стан здоров'я, працює та отримує дохід, інших утриманців не має, набув у власність нерухоме майно, а тому розмір аліментів на дитину підлягає до стягнення у сумі 1500 грн.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він відповідає фактичним обставинам справи та вимогам закону.

Судом установлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 20 квітня 2016 року.

Від даного шлюбу у сторін народився син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що стверджується свідоцтвом про народження серії 1-ИД №153944 від 17.02.2012 року, виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції, про що зроблено актовий запис за №383.

Син ОСОБА_4 проживає разом з матір'ю АДРЕСА_2 в м.Тернополі, що не заперечується відповідачем та підтверджується довідкою ТОВ «Добродій ЛТД» за №882 від 09.11.2017 року.

Відповідач проживає окремо. Інших утриманців, крім сина ОСОБА_4, немає.

Встановлено, що відповідач працює неофіційно, займається ремонтом мобільних телефонів та комп'ютерної техніки, що визнається сторонами спору.

Відповідно до довідки Тернопільського дошкільного навчального закладу №25 від 10.11.2017року за №82, ОСОБА_3 відвідує дошкільний заклад №25 з червня 2017 року.

Згідно з інформацією з державного реєстру речових прав на нерухоме майно за №101700128 від 26.10.2017 року встановлено, що ОСОБА_1 19 вересня 2017 року набув у приватну власність двохкімнатку квартиру, заг.пл. 61,3 кв.м. та комору по вул. Білогірська,18г/87 в м.Тернополі.

Відповідно до ст. 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї (ст. 150 Сімейного кодексу України).

Згідно зі ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

У разі ухвалення судом рішення про стягнення аліментів, згідно частини 3 статті 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

За змістом ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних осіб; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, а також інші обставини, що мають істотне значення для справи.

При цьому, згідно ч.2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

При визначенні розміру аліментів суд першої інстанції правомірно врахував те, що малолітня дитина проживає разом з матір'ю та перебуває на її утриманні, тоді як, відповідно до вимог сімейного законодавства діти мають право на отримання матеріальної допомоги з боку обох батьків. Позивач та відповідач є особами працездатного віку, доказів про наявність медичних протипоказань встановлених щодо працевлаштування та заняття певними видами діяльності суду не надано.

Як вбачається з ч. 1 ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Визначаючи щомісячний розмір аліментів в 1500 грн. суд першої інстанції виходив з того, що відповідач має об'єктивну можливість сплачувати аліменти у зазначеному вище розмірі.

Так, з інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно за №101700128 від 26.10.2017 року вбачається, що ОСОБА_1 19 вересня 2017 року набув у приватну власність двохкімнатку квартиру, заг.пл. 61,3 кв.м. та комору по вул. Білогірська,18г/87 в м.Тернополі.

ОСОБА_1 також не представлено суду жодних доказів про те, що він за своїм станом здоров'я чи матеріальним становищем, не може виконувати своїх обов'язків по утриманню дитини та сплачувати аліменти у розмірі, визначеному судом.

Колегія суддів також критично оцінює надані відповідачем відомості з Управління Пенсійного фонду про те, що він не отримує доходу, оскільки вказані відомості підтверджують лише той факт, що відповідач офіційно не працевлаштований та не сплачує страхові внески. Крім того, в судовому засіданні відповідач підтвердив той факт, що він працює та отримує щомісячний дохід.

Більше того, відсутність доходу не звільняє батьків від обов'язку сплачувати аліменти на утримання дитини.

Апеляційний суд не приймає доводи апеляційної скарги стосовно того, що судом не враховано факту перебування на його утриманні матері-пенсіонерки як підставу для скасування оскаржуваного рішення, оскільки доказів на підтвердження зазначених доводів, в порядку, передбаченому ст.ст.81,83 ЦПК України, відповідачем не подано.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції, визначаючи розмір аліментів у сумі 1500 грн., у повній мірі врахував вимоги ст. 182 СК України. Так, з матеріалів справи та пояснень сторін вбачається, що у відповідача не існує будь-яких інших зобов'язань з утримання, доказів поганого стану здоров'я відповідачем не надано, він є працездатною особою, а тому не існує перешкод для виконання ним обов'язку по утриманню власної дитини у повному обсязі і сплати аліментів в розмірі, достатньому для забезпечення дитині можливості нормального розвитку.

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, про занадто великий розмір аліментів не можуть братись до уваги, оскільки, враховуючи економічний стан країни в цілому, а також пріоритет якнайкращих інтересів дитини, колегія суддів приходить до висновку, що менший розмір аліментів не зможе забезпечити повного і належного розвитку дитини.

Таким чином, встановивши вищевказані фактичні обставини справи, дослідивши наявні у справі докази в їх сукупності та проаналізувавши означені вище норми права, які регулюють виниклі правовідносини сторін, колегія суддів приходить до висновку про обов'язок відповідача утримувати дитину та про можливість стягнення з нього аліментів у твердій грошовій сумі визначеній судом першої інстанції, оскільки менший розмір аліментів, на даний час, не забезпечить належного утримання дитини та порушить її права, закріплені Законом.

Отже, суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, надав всім доводам сторін належну правову оцінку, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності та постановив законне, правильне по суті і справедливе рішення.

При апеляційному розгляді справи порушень норм матеріального і процесуального права, які є підставою для скасування рішення, в справі не виявлено.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду без змін.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний

суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду від 13 грудня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складене 11 січня 2018 року.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області ОСОБА_5