Справа № 226/2071/17

Провадження 4-с/226/18/2018
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2018 року Димитровський міський суд Донецької області у складі:

головуючого судді Клепка Л.І.,

за участю секретаря судового засідання Тіссен О.В.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Мирноград Донецької області скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність заступника начальника Мирноградського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Донецькій області ОСОБА_2, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на бездіяльність заступника начальника Мирноградського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Донецькій області ОСОБА_2, в обґрунтування якої зазначив, що рішенням Димитровського міського суду Донецької області від 14.12.2017 у справі №226/2071/17 були частково задоволені його вимоги до ДП «Мирноградвугілля» і на його користь стягнуто середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 17986,28 гривень та судовий збір в сумі 437,89 гривень.

16.02.2018 Мирноградським ВДВС відкриті виконавчі провадження №55819916 (середній заробіток) та №55820088 (судовий збір).

17.08.2018 закінчився шестимісячний строк з дати відкриття виконавчих проваджень, однак рішення суду не досі виконано. 28.08.2018 він звернувся із заявою до керівника відділу щодо подання ним до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику в сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, оригіналів виконавчих документів по вищевказаних виконавчих провадженнях разом із супровідним листом та завірених належним чином копій інших матеріалів виконавчого провадження, але 24.09.2018 отримав відповідь про відсутність підстав для задоволення вимог.

Вважає вказану бездіяльність такою, що порушує його права з огляду на положення ч.2 ст.4 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», якими визначено, що у разі, якщо рішення суду про стягнення коштів з державного підприємства або юридичної особи не виконано протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, його виконання здійснюється за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду. Просить суд зобовязати відділ вжити заходів для виконання рішення суду з урахуванням вказаної норми закону.

До суду заявник ОСОБА_1 не з'явився, зазначивши у скарзі про її розгляд без його участі.

Представник Мирноградського ВДВС до судового засідання також також не прибув. Начальником відділу подано відзив на скаргу, згідно з яким вказані заявником виконавчі листи дійсно перебувають на виконанні у відділі. Виконавчі провадження за цими листами приєднані до зведеного виконавчого провадження№1061379, для забезпечення виконання якого 22.02.2017 арештоване все рухоме і нерухоме майно ДП «Мирноградвугілля»; 19.09.2017 арештовані грошові кошти підприємства на рахунках в банківських установах. 04.04.2017 здійснено опис та арешт майна боржника, яке не задіяне у виробничому процесі та не знаходиться у податковій заставі, 04.01.2018 майно передане на реалізацію до СЕТАМ. 12.03.2018 на депозитний рахунок відділу надійшли кошти в сумі 262200,00 гривень від реалізації арештованого майна, які розподілені між стягувачами другої черги. Першочергові стягувачі по цьому провадженню відсутні, вимоги ОСОБА_1 знаходяться у третій черзі. До боржника ДП «Мирноградвугілля» застосувати Закон України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» неможливо, оскільки відсутні підстави для повернення виконавчого документу стягувачу та виконавчі документи знаходяться на виконанні у відділі, борг буде сплачено ОСОБА_3 в порядку черговості. Зауважено, що заявником подана скарга на бездіяльність в.о. начальника відділу ОСОБА_2, яка не проводила жодних дій у виконавчому провадженні. Вважає вимоги скарги необґрунтованими та просить відмовити в їхньому задоволенні.

Суд, дослідивши обґрунтування поданої скарги, матеріали справи та законодавство, що регулює дані правовідносини, вбачає відсутність підстав для задоволення скарги, виходячи з такого.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Судом встановлено, що рішенням Димитровського міського суду Донецької області від 14.12.2017 позов ОСОБА_1 до ДП «Мирноградвугілля» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні задоволено частково, стягнуто з ДП «Мирноградвугілля» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку в розмірі 17986,28 гривень та судовий збір в сумі 437,89 гривень, в задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Згідно ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі рішення) сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень, проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України,цим Законом,іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Однією із засад виконавчого провадження є забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців (ст.2 Закону України «Про виконавче провадження»).

16.02.2018 Мирноградським міським відділом ДВС ГТУЮ у Донецькій області відкриті виконавчі провадження №55819916 щодо стягнення з ДП «Мирноградвугілля» на користь ОСОБА_1 середнього заробітку та №55820088 про стягнення судового збору.

28.08.2018 ОСОБА_1 до Мирноградського ВДВС у звязку з невиконанням рішення суду подано заяву (клопотання) про подання до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику в сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, оригіналу виконавчого документу по виконавчому провадженню №55819916 разом із супровідним листом та завіреними належним чином копій інших матеріалів виконавчого провадження.

Листом №14.26-22/2979 від 10.09.2018 в.о. начальника Мирноградського ВДВС ОСОБА_2 заявникові повідомлено про неможливість виконання вимог його заяви з огляду на відсутність підстав для повернення виконавчого документа стягувачу, передбачених пунктами 2-4, 9 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження», розяснено, що виконавчі провадження щодо стягнення на його користь середнього заробітку та судового збору приєднані до зведеного виконавчого провадження №1061379, яке триває, і його вимоги будуть задоволені в порядку черговості.

Згідно з ч.1 ст.30 Закону України «Про виконавче провадження» виконання кількох рішень про стягнення коштів з одного боржника здійснюється державним виконавцем, який відкрив перше виконавче провадження щодо такого боржника, у рамках зведеного виконавчого провадження.

Суд констатує, що ОСОБА_1 відділом ДВС було надано розгорнуту відповідь про стан виконавчого провадження, в якій зазначено про приєднання виконавчого провадження до зведеного виконавчого провадження №1061379, вказані дати винесення постанов державного виконавця із забезпечення виконання рішення суду, дати надсилання запитів та адресати, дати та суть вчинених дій з реалізації майна боржника, розподілу коштів в порядку, передбаченому ст.46 Закону України «Про виконавче провадження». Крім того, розяснено, що на цей час проведено опис приміщень боржника, які не задіяні у виробничому процесі, і після оцінки і реалізації майна борг буде сплачено в порядку черговості.

Частиною другою статті 19 Конституції України закріплено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обовязковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно з ч.1 ст.2 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобовязання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є: державний орган; державні підприємство, установа, організація (далі державне підприємство); юридична особа, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства (далі юридична особа). Примусова реалізація майна юридичних осіб це відчуження обєктів нерухомого майна та інших основних засобів виробництва, з використанням яких юридичні особи провадять виробничу діяльність, а також акцій (часток, паїв), що належать державі та передані до їх статутного фонду.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст.4 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» виконання рішень суду про стягнення коштів з державного підприємства або юридичної особи здійснюється в порядку, визначеному Законом України «Про виконавче провадження», з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом. У разі, якщо рішення суду про стягнення коштів з державного підприємства або юридичної особи не виконано протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, його виконання здійснюється за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Частина третя ст.4 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» встановлює, що протягом десяти днів з дня встановлення державним виконавцем факту наявності підстав для повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до пунктів 2-4, 9 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження», крім випадків, коли стягувач перешкоджає провадженню виконавчих дій, але не пізніше строку, встановленого частиною другою цієї статті, керівник відповідного органу державної виконавчої служби подає до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, документи та відомості, необхідні для перерахування стягувачу коштів, згідно з переліком, затвердженим Кабінетом Міністрів України, про що повідомляє в установленому порядку стягувача.

Відповідно до пунктів 2-4, 9 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу, якщо: у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними; стягувач відмовився залишити за собою майно боржника, не реалізоване підчас виконання рішення, за відсутності іншого майна, на яке можливо звернути стягнення; стягувач перешкоджає проведенню виконавчих дій або не здійснив авансування витрат виконавчого провадження, передбачене статтею 43 цього Закону, Закону, не зважаючи на попередження виконавця про повернення йому виконавчого документа; законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

Таким чином, з урахуванням вищевказаних норм законодавства та досліджених наявних в матеріалах справи документів суд приходить до висновку, що вимоги стягувача щодо вчинення дій, передбачених Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», є передчасними, оскільки станом на дату розгляду скарги триває виконання судових рішень у зведеному виконавчому провадженні, державним виконавцем виконуються передбачені законом дії, спрямовані на задоволення вимог стягувачів, виконавчі дії не завершено і підстав для повернення виконавчих документів стягувачам немає. Відтак, наразі немає підстав і для виконання вимог ч.2 ст.4 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», оскільки в контексті положень ч.3 ст.4 цього Закону положення частини другої застосовуються виключно за наявності підстав для повернення виконавчого документа стягувачу, визначених пунктами 2-4 та 9 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ч.ч.1,3 ст.451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Оскільки судом не встановлено порушення державним виконавцем норм Закону України «Про виконавче провадження» та Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», дії державного виконавця були вчинені відповідно до закону та в межах його повноважень, суд вважає, що права чи свободи заявника не були порушені, у звязку з чим в задоволенні скарги слід відмовити.

Суд не вважає слушним зауваження, викладене начальником ВДВС у відзиві на скаргу щодо неправильного зазначення заявником субєкта оскарження в.о. начальника відділу ОСОБА_2, оскільки саме за підписом цієї особи, яка на той час виконувала функції керівника органу ДВС, заявникові була надана відповідь, з якою він не погодився, і саме на керівника органу ДВС Законом України покладено обовязок в разі наявності на те підстав подання до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, документів та відомостей, необхідних для перерахування стягувачу коштів.

На підставі вищевикладеного та керуючись Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», Законом України «Про виконавче провадження», ст.ст. 447, 451 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

В задоволенні скарги ОСОБА_1 на бездіяльність заступника начальника Мирноградського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Донецькій області ОСОБА_2 відмовити повністю.

Ухвала суду може бути оскаржена до Апеляційного суду Донецької області через Димитровський міський суд протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя: Л.І. Клепка