Справа №336/3852/18
Провадження № 2/336/2234/2018
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 жовтня 2018 року м.Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі судді Жупанової І.Б., за участі секретаря судового засідання Падалка А.Р., розглянувши у м. Запоріжжі у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу №336/3852/18 пр. 2/336/2234/2018 за позовом ОСОБА_1, яка діє в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета позову, на стороні позивача, - Відділ реєстрації фізичних осіб по Шевченківському району управління державної реєстрації фізичних осіб департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, зняття з реєстрації за вказаною адресою,

без проведення судового засідання та повідомлення сторін,

В С Т А Н О В И В:

Позивачка в інтересах малолітньої доньки ОСОБА_2 засобами поштового звязку 09.07.2018 звернулась до суду із зазначеною позовною заявою, просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартирою № 11 в будинку №85, який розташований по вул. Іванова у м.Запоріжжі, зняти його з реєстрації за вказаною адресою.

За змістом позову, її доньці ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_1 на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_4 05.12.2009 за р.№4581. За вказаною адресою позивачка мешкає разом із донькою. З відповідачем позивачка перебувала у шлюбі. ОСОБА_3 з 2008 року змінив адресу свого проживання, з 05.12.2009 не має права власності на вказану квартиру, з того часу не зберігає свої речі, не здійснює капітальний та поточний ремонт у житловому приміщення, як і сплату за житлово-комунальні послуги. Реєстрація відповідача за вказаною адресою не дозволяє позивачці здійснити оформлення субсидії на сплату за спожиті житлово-комунальні послуги. В позасудовому порядку відповідач відмовляється знятись з реєстраційного обліку. Будь-якої домовленості про збереження за відповідачем житлової площі на період його відсутності між ним та ОСОБА_5 не існує.

З підстав, передбачених ст. 72 ЖК України, п.1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ст. 405 ЦК України, позивачка просить задовольнити позов в повному обсязі.

25.07.2018 позивачкою подано до матеріалів справи уточнену в частині найменування третьої особи позовну заяву.

Ухвалою судді від 26.07.2018 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, постановлено розглядати справу у порядку спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та без повідомлення сторін, за наявними у справі матеріалами. Інших процесуальних дій у справі судом вчинено не було.

Відповідач повідомлений про розгляд справи Шевченківським районним судом м.Запоріжжя, про що в матеріалах справи міститься розписка, написана ним власноручно в суді 20.09.2018 року, не скористався своїм правом, передбаченим ч.1 ст. 191 ЦПК України, а саме, до матеріалів справи відзиву на позовну заяву не подав.

Представник третьої особи надіслав до справи пояснення щодо позову, згідно з якими Департамент реєстраційних послуг ЗМР проти задоволення позову не заперечує, просить здійснювати розгляд справи без участі представника.

Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України у звязку із розглядом справи судом за відсутності її учасників, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши позовну заяву, дослідивши наявні письмові докази у справі, із врахуванням думки третьої особи, суд встановив фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини, які склалися між сторонами, та дійшов висновку про те, що позовна заява підлягає частковому задоволенню у звязку із таким.

Предметом позову є захист прав малолітньої дитини ОСОБА_2, матірю якої є позивачка ОСОБА_5, на користування та розпорядження житловим приміщенням, - квартирою № 11 в будинку №85 по вул. Іванова у м.Запоріжжі.

Підставою для звернення до суду із зазначеним позовом стала наявність перешкод у користуванні власницею житла та її законного представника (матері) вказаним нерухомим майном, що створюються з боку відповідача, який відмовляється в позасудовому порядку знятись з реєстрації за вказаною адресою.

Судом встановлено, що малолітній ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, на підставі договору від 05.12.2009, в інтересах якої під час його укладення діяла ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_4 05.12.2009 за р.№4581, належить квартира АДРЕСА_2, загальною площею 42,5 кв.м, житловою площею 26,66 кв.м.

У вказаному житловому приміщенні зареєстровані позивачка ОСОБА_5, її колишній чоловік відповідач ОСОБА_3 та їх спільна малолітня дитина - донька ОСОБА_2 (копія свідоцтва про народження дитини серії 1-ЖС №078199, виданого Шевченківським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, актовий запис №1416 від 15.11.2007). Реєстрація відповідача за адресою: АДРЕСА_3, підтверджена відомостями департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради, наданими 20.07.2018 у відповідь на відповідний запит суду від 16.07.2018.

Задовольняючи позов в частині визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, суд виходить з таких норм чинного законодавства.

Так, ст.ст. 317, 319, 321 ЦК України врегульовано, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно обмежений у здійсненні цього права.

Крім того, чинним законодавством встановлено загальні засади захисту права власності, а саме за змістом ст. ст. 13, 41 Конституції України, ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Нормою ч.1 ст. 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Судом встановлено, що з 2008 року відповідач залишив зареєстроване місце свого проживання, з цього часу мешкає за іншою адресою: м.Запоріжжя, вул. Знаменська, буд.44-а, 11.06.2013 уклав шлюб із ОСОБА_6 (копія паспорта ОСОБА_3 серії СА №710758, виданого Шевченківським РВ УМВС України в Запорізькій області 17.03.1998, копія акту щодо не проживання ОСОБА_3 від 22.05.2018), особистих речей та майна у житловому приміщенні не має. З реєстраційного обліку за місцем проживання ОСОБА_3 в позасудовому порядку не знятий, житлово-комунальні послуги та квартирна плата нараховуються із врахуванням його реєстрації у житловому приміщенні, що порушує права позивачки, яка змушена здійснювати сплату за спожиті послуги самостійно, та її дитини власниці нерухомого майна.

Оскільки відсутня правова підстава для збереження подальшої реєстрації відповідача, який внаслідок укладення договору дарування, вказаного вище, від 05.12.2009, не є співвласником квартири, крім того, він створює перешкоди у користуванні та розпорядженні майном, судом встановлено підстави для задоволення позову в цій частині.

При обранні способу захисту у здійсненні права власності суд виходить зі змісту ч.1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України» N1382-IV від 11.12.2003 року, у відповідності до якої зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, зокрема, про позбавлення права користування житловим приміщенням.

Тому визнання відповідача таким, що втратив право користування квартирою, є достатньою підставою для зняття його з реєстрації. З цих підстав у задоволенні позову в частині зняття відповідача з реєстраціїу квартирі № 11 в будинку №85, який розташований по вул. Іванова у м.Запоріжжі, необхідно відмовити.

Слід зауважити, що положення Житлового кодексу України до правовідносин, що виникли між сторонами, застосуванню, в даному випадку, не підлягають, розповсюджуються на захист прав тимчасово відсутнього наймача та членів його сімї, а не власника житлового приміщення.

За змістом ч.1 ст.141 ЦПК України, оскільки позивачка з підстав, передбачених п.14 ч.2 ст.3 Закону України «Про судовий збір», звільнена від сплати судового збору, який підлягав сплаті із урахуванням змісту п.1.2 ч.2 ст. 4, ч.3 ст. 6 вказаного нормативно-правового акту за розгляд судом двох вимог немайнового характеру, в доход держави із відповідача слід стягнути судовий збір у сумі 704,80 гривень.

Керуючись ст. ст. 2, 7, 10, 12-13, 76-82, 89, 133, 141, 187, 229, 245, 247, 258-259, 263-266, 268, 272-273, 275, 279 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_2, адреса: АДРЕСА_4, РНОКПП НОМЕР_1), яка діє в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, адреса: АДРЕСА_4, РНОКПП не відомий) до ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_3, адреса реєстрації: АДРЕСА_3, адреса фактичного місця проживання: ІНФОРМАЦІЯ_4, РНОКПП НОМЕР_2), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета позову, на стороні позивача, - Відділ реєстрації фізичних осіб по Шевченківському району управління державної реєстрації фізичних осіб департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради (м.Запоріжжя, вул. Олександрівська, буд.84, код за ), про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, зняття з реєстрації за вказаною адресою, - задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право користування квартирою № 11, розташованою у будинку №85 по вул. Іванова у м.Запоріжжі.

В задоволенні вимоги про зняття з реєстрації ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_5, - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 в доход держави судовий збір у сумі 704,80 гривень (сімсот чотири гривні 80 копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обовязки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності у особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення - якщо така адреса відсутня.

Суддя: І.Б. Жупанова