Постанова

Іменем України

17 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 127/21349/16-ц

провадження № 61-32395св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротуна В. М. (суддя-доповідач), Курило В. П.,

Червинської М. Є.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

представник позивача - ОСОБА_5,

відповідач - ОСОБА_6,

представники відповідача: ОСОБА_7, ОСОБА_8,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 16 травня 2017 року у складі судді Вохмінової О. С. та ухвалу Апеляційного суду Вінницької області

від 19 вересня 2017 року у складі колегії суддів: Ковальчука О. В., Войтка Ю. Б., Марчук В. С.,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_6 про розірвання договору довічного утримання.

Позовна заява мотивована тим, що вона 16 березня 2016 року уклала з

ОСОБА_6договір довічного утримання (догляду), відповідно до умов якого передала йому у власність належну їй на праві власності квартиру АДРЕСА_1. Відповідно до умов договору відповідач зобов'язався надавати їй довічне матеріальне забезпечення в розмірі 300 грн на місяць, купувати лікарські засоби, щотижнево забезпечувати продуктами харчування, щоденно доглядати, однак, взятих на себе обов`язків не виконує. Оскільки відповідач самоусунувся від виконання своїх обов'язків, вона вимушена звертатись за допомогою до інших людей. Починаючи з серпня

2016 року ОСОБА_4 доглядає її сусідка ОСОБА_5, яка повністю забезпечує її продуктами та доглядом.

З урахуванням викладеного, ОСОБА_4 просила суд розірвати договір довічного утримання та визнати за нею право власності на вказану квартиру.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 16 травня 2017 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Вінницької області

від 19 вересня 2017 року, позов ОСОБА_4 задоволено.

Розірвано договір довічного утримання між ОСОБА_4 та ОСОБА_6, посвідчений 16 березня 2016 року приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Плахотнюк О. В. за реєстровим номером 682.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на квартиру АДРЕСА_1.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішення суду першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, мотивовано тим, що відповідач не виконує умови договору довічного утримання від 16 березня 2016 року, у зв'язку з чим договір підлягає розірванню на підставі статті 755 ЦК України. Крім того, наслідком розірвання договору довічного утримання у зв'язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов'язків за договором є повернення до відчужувача права власності на майно, яке було ним передане відповідно до положень статті 756 ЦК України.

У жовтні 2017 року ОСОБА_6 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що відповідач належним чином виконував свої зобов'язання за договором довічного утримання, тому відсутні правові підстави для його розірвання.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України ця справа передана до Касаційного цивільного суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 755 ЦК України договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов'язків, незалежно від його вини.

Згідно з частиною першою статті 755 ЦК України у разі розірвання договору довічного утримання (догляду) у зв'язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов'язків за договором, відчужувач набуває право власності на майно, яке було ним передане, і має право вимагати його повернення.

Відповідно до вимог частини третьої статті 10 ЦПК України 2004 року кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку в силу вимог статей 10, 60, 212 ЦПК України 2004 року, встановивши, що відповідач не виконував обов'язки, передбачені договором довічного утримання, щодо утримання ОСОБА_4, дійшов обґрунтованого висновку щодо наявності підстав для розірвання спірного договору на підставі пункту 1 частини першої статті 755 ЦК України та повернення до відчужувача права власності на майно, яке було ним передане відповідно до положень статті 756 ЦК України.

Докази та обставини, на які посилається заявник в касаційній скарзі, були предметом дослідження судами першої та апеляційної інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами попередніх інстанцій були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 389, 400, 401, 416, ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 16 травня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 19 вересня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. М. Коротун

В. П.Курило

М. Є.Червинська