Постанова

Іменем України

17 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 314/492/16-ц

провадження № 61-24780св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: МартєваС. Ю. (суддя-доповідач), Лесько А. О., Штелик С. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5,

треті особи: ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Апеляційного суду Запорізької області від 21 березня 2017 року в складі колегії суддів: Подліянової Г. С., Дашковської А. В., Кримської О. М.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У січні 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5, за участю третіх осіб: ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, про визнання правочину удаваним в частині покупця, визнання покупцем та визнання права власності.

Позовна заява мотивована тим, що у зв'язку з постійним місцем роботи у м. Вільнянську Запорізької області вона вирішила придбати житловий будинок АДРЕСА_1

21 травня 2013 року позивач продала належний їй автомобіль й за ці кошти розрахувалася з продавцями житлового будинку. Проте в належний час через зайнятість на роботі з'явитися до нотаріуса для оформлення договорів купівлі-продажу будинку та земельної ділянки позивач не змогла, тому на її прохання договори були оформлені на ім'я її доньки ОСОБА_5

На початку 2016 року позивачу стало очевидно, що ОСОБА_5 переоформлювати будинок на її ім'я не збирається. Вважала, що обов'язки покупця за договором купівлі-продажу виконала позивач, а відповідач скористалася правами покупця.

Посилаючись на зазначенні обставини, ОСОБА_4 просила визнати договори купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами та земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1, укладені 24 вересня 2013 року між ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_5, удаваними з моменту їх укладення в частині покупця, визнати ОСОБА_4 покупцем за цими договорами, визнати за ОСОБА_4 право власності на спірні будинок та земельну ділянку.

Заочним рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 05 грудня 2016 року в складі судді Беспалько Т. Д. позов задоволено.

Визнано удаваним в частині зазначення покупцем ОСОБА_5 з моменту його укладення договір купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1, укладений 24 вересня 2013 року між ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_5

Визнано удаваним в частині зазначення покупцем ОСОБА_5 з моменту його укладення договір купівлі-продажу земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1, укладений 24 вересня 2013 року між ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_5

Визнано ОСОБА_4 покупцем за договором купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1, укладеним 24 вересня 2013 року між ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_5

Визнано ОСОБА_4 покупцем за договором купівлі-продажу земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1, укладеним 24 вересня 2013 року між ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_5

Визнано за ОСОБА_4 право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на земельну ділянку загальною площею 0,1117 га за адресою: АДРЕСА_1.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що грошові кошти за будинок та за земельну ділянку були сплачені готівкою та отримані продавцями від ОСОБА_4 до підписання договорів купівлі-продажу. Нерухомість фактично була придбана ОСОБА_4 за її власні кошти, а дії відповідача спрямовані на позбавлення позивача права власності на житло та земельну ділянку.

Рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 21 березня 2017 року заочне рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 05 грудня 2016 року скасовано, в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивоване тим, що позивач пред'явила позов тільки до ОСОБА_5, проте суд не залучив у якості співвідповідача ОСОБА_8, який є співвласником спірного житлового будинку та земельної ділянки.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить рішення суду апеляційної інстанції скасувати, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції неповно з'ясував обставини справи, ОСОБА_8 не є співвласником спірного житлового будинку та земельної ділянки, оскільки нерухомість придбана за кошти ОСОБА_4

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Суд установив, що 05 травня 2012 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_8 укладено шлюб, який рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 15 травня 2014 року розірвано.

24 вересня 2013 року між ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_5 укладено договори купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами й земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1.

Отже, спірні договори купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки від 24 вересня 2013 року були укладені дружиною ОСОБА_8 - ОСОБА_5 в період шлюбу.

У пункті 19 договору купівлі-продажу житлового будинку та у пункті 5.6 договору купівлі-продажу земельної ділянки зазначено, що купівля-продаж здійснюється за згодою чоловіка покупця ОСОБА_8, письмово засвідчена згода знаходиться у справах державного нотаріуса.

Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

ОСОБА_8 в апеляційній скарзі зазначав, що спірні житловий будинок та земельна ділянка були придбані за спільні кошти подружжя ОСОБА_8, з моменту укладення цих договорів й до сьогодні він, ОСОБА_5 та їхні діти проживають у спірному житловому будинку.

У пункті 2.2 договору купівлі-продажу земельної ділянки та у пункті 5 договору купівлі-продажу житлового будинку зазначено, що кошти за будинок та земельну ділянку в розмірі 30 000,00 грн та 10 000,00 грн відповідно були передані покупцем ОСОБА_5 продавцям ОСОБА_9 та ОСОБА_7 готівкою до підписання цих договорів.

Ухвалюючи рішення та задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_4, суд першої інстанції вирішив питання про права та обов'язки співвласника спірного житлового будинку та земельної ділянки, який брав участь у справі не як співвідповідач, а як третя особа.

Суд касаційної інстанції погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про те, що позовні вимоги, задоволення яких призведе до фактичного позбавлення ОСОБА_8 права власності на вищезазначені об'єкти нерухомості, до останнього не заявлялися. Предметом позову у цій справі є захист порушеного права позивача шляхом позбавлення ОСОБА_8 права власності на житловий будинок та на земельну ділянку. За цих обставин позов ОСОБА_4 не підлягає задоволенню як такий, що не заявлений до особи, співучасть якої у справі є обов'язковою.

Доводи касаційної скарги про те, що ОСОБА_8 не є співвласником спірного житлового будинку та земельної ділянки є безпідставними, оскільки спростовуються наведеним вище.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду апеляційної інстанції - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Запорізької області від 21 березня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: С. Ю. Мартєв

А.О. Лесько

С.П. Штелик