ун. № 759/3940/18
пр. № 2/759/4072/18
28 серпня 2018 року Святошинський районний суд м. Києва у складі:
головуючого судді - П'ятничук І.В.,
при секретарі - Медвідчук В.В.,
з участю представника позивача - ОСОБА_1,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3
про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-
22 березня 2018 року позивач ОСОБА_2 через представника - адвоката ОСОБА_4 звернулась до суду із зазначеним позовом до відповідача ОСОБА_3 просила суд постановити рішення, яким визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1
В обґрунтування заявлених вимог позивач вказує на те, що вона - позивач, відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 08 серпня 2006 р. є власником квартириАДРЕСА_1. В 2007 р. в вказану квартиру з її згоди було зареєстровано відповідача по справі, в подальшому в 2014 р. між ними було зареєстровано шлюб, який відповідно до рішення Святошинського районного суду м.Києва від 11 грудня 2017 р. розірвано, однак ще з початку 2016 р. відповідач виїхав з спірної квартири, забрав всі свої речі, з того часу в квартирі не з'являється, витрат по утриманню даної жилої площі не несе,, однак залишається зареєстрованим в спірній квартирі, чим порушує права позивача як власника квартири.
Враховуючи наведене та посилаючись на ст.ст. 317, 319, 383, 346, 391, 495 ЦК України просила заявлені позовні вимоги задовольнити.
Позивач в судове засідання не з'явилась, направила до суду свого представника з належним чином оформленими повноваженнями, тому суд вважає можливим розглядати справу в їх відсутності.
В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив про їх задоволення, вказував суду на обставини викладені в позовній заяві та на те, що відповідач з вересня 2015 р. виїхав в добровільному порядку з спірної квартири, забравши всі свої речі, жодним чином з даного часу спірною квартирою не цікавиться, витрат по її утриманню не несе.
Відповідач у судове засідання не з'явився, про дату та час судового засідання повідомлялася належним чином, причини нявки суду не повідомив.
Будь-яких заяв клопотань зі сторони відповідача на адресу суду не надходило.
Суд вважає, за можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та постановити заочне рішення, проти чого не заперечує позивач, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об'єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази, керуючись законом, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Суд, всебічно з'ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини.
Судом встановлено, що позивач відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 08 серпня 2006 р. є власником квартири АДРЕСА_1 ( а.с. 8-9)
Відповідно до довідки філії 803-804 в квартирі АДРЕСА_1 власником якої є позивач з 2007 р. зареєстрований відповідач по справі. ( а.с. 6)
Відповідно до акту затвердженого начальником ЖЕД ОСОБА_5 07.06.2017 р. відповідач ОСОБА_3 в квартирі АДРЕСА_1 -зареєстрований але більше року не проживає. ( а.с. 7).
Як вбачається з матеріалів справи відповідно до рішення Святошинського районного суду м.Києва від 11 грудня 2017 р. шлюб зареєстрований між позивачем та відповідачем 21 лютого 2014 року, про що відділом державної реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції у м. Києві зроблено актовий запис № 154. Вказаним рішенням суду встановлено, що з вересня 2015 р. сторони разом не проживають.
Допитаний судом в якості свідка ОСОБА_6 вказував суду на те, що з 2016 р. він товаришує з позивачкою, часто буває в її квартирі АДРЕСА_1, однак жодного разу в квартирі не бачив ні відповідачів ні його речей.
Статтею 41 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним. Аналогічне визначене статтею 321 ЦК України щодо непорушності права власності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а згідно ч.1 ст.16 ЦПК України, кожен має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
В частині 1 ст.316 ЦК України визначено поняття права власності - це право особи на річ (майно) яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Згідно частини 1 ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.
А у відповідності до частини 1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Крім цього, відповідно до частини 1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
В статті 391 ЦК України визначено, що власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Відповідно до ст.7 Закону України від 11.12.2003 р. «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.
Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою.
Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.
Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.
Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги в частині визнання відповідача таким, що втратив право користування квартирою є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 15, 16, 316-319, 321, 328, 383, 386, 391, 405 ЦК України, ст. ст. 150, 156 ЖК України, Законом України від 11.12.2003 р. «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» ст.ст. . 4, 5, 10, 12, 13, 17-19, 76-82, 141, 258, 259, 263-266, 268, 280-282, 352, 354, 355 ЦПК України, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, визнати таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через Святошинський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І.В.П'ятничук