Постанова

Іменем України

02 серпня 2018 року

м. Київ

справа № 490/7714/16-ц

провадження № 61-23424св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Штелик С. П. (суддя-доповідач), Лесько А. О., Мартєва С. Ю.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - Державна казначейська служба в Миколаївській області,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 17 лютого 2017 року у складі судді Черенкової Н. П. та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 03 травня 2017 року у складі суддів: Ямкової О. О., Колосовського С. Ю., Локтіонової О. В.,

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У серпні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом до Державної казначейської служби в Миколаївській області про відшкодування моральної шкоди.

Позов мотивовано тим, що ОСОБА_4 як співвласник житлового будинку АДРЕСА_1 звернувся із заявою на ім'я начальника Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції в Миколаївській області з проханням щодо організації перевірки незаконного будівництва, яке здійснюється іншим співвласником будинку ОСОБА_5, проте у проведенні такої перевірки йому було відмовлено.

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 14 квітня 2016 року задоволено його адміністративний позов та зобов'язано начальника Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції в Миколаївській області ОСОБА_6 організувати проведення перевірки щодо дотримання ОСОБА_5 вимог законодавства під час будівництва господарської споруди за адресою: АДРЕСА_1.

Вказував, що бездіяльністю начальника Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції в Миколаївській області ОСОБА_6 йому спричинена моральна шкода, яку вона оцінює в 5 000 грн та яка підлягає стягненню з Державної казначейської служби в Миколаївській областіна підставі положень статті 56 Конституції України, підпунктів 1, 2 постанови Кабінету Міністрів України від 09 липня 2014 року № 294 «Про затвердження Положення про Державну архітектурно-будівельну інспекцію України» та пункту 1 положення про Державну архітектурно-будівельну інспекцію України.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 17 лютого 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем не надано доказів вини відповідача, його протиправної поведінки та не доведено причинно-наслідкового зв'язку між ними.

Ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 03 травня 2017 року рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 17 лютого 2017 року залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що надання відповіді посадовою особою органу державної влади на звернення позивача без проведення перевірки, так і незадоволення ОСОБА_4 змістом відмови у її проведенні, не свідчить про заподіяння такою особою моральної шкоди позивачу, який скористався своїм правом на оскарження таких дій до адміністративного суду. Здійснення позивачем права на судовий захист своїх інтересів не є порушенням його прав, що може призвести до заподіяння йому моральної шкоди.Підстави для покладення на відповідача цивільно-правової відповідальності згідно зі статтями 1167, 1173 ЦК України та відшкодування шкоди відсутні.

У касаційній скарзі, поданій у травні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_4 просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалу апеляційного суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій не застосували положення Конституції України, якими було обґрунтовано позов та який підлягає безспірному задоволенню, судом розглянуто справу за відсутності позивача, судом апеляційної інстанції безпідставно застосовано до спірних правовідносин статті 1167, 1173 ЦК України, тоді як позовні вимоги ґрунтуються виключно на положеннях статей 8, 56 Конституції України, судові рішенні ухвалені з порушенням норм матеріального та процесуального права, тому суд розглянув справу із порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Суди установили, що у березні 2015 року ОСОБА_4 як співвласник житлового будинку АДРЕСА_1 звернувся через свого представника із заявою на ім'я начальника Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції в Миколаївській області ОСОБА_6 щодо необхідності проведення перевірки здійснення будівництва іншим співвласником будинку ОСОБА_5 У проведенні зазначеної перевірки позивачу було відмовлено з посиланням на те, що такі перевірки вже неодноразово проводилися, внаслідок чого Інспекцією приймалися відповідні документи та позивач звертався до суду.

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 14 квітня 2016 року позов ОСОБА_4 задоволено, зобов'язано начальника Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції в Миколаївській області ОСОБА_6 організувати проведення перевірки дотримання ОСОБА_5 вимог законодавства під час будівництва господарської споруди розміром 3,1 на 1,5 метрів за адресою: АДРЕСА_1 (в тому числі шляхом видачі розпорядчих документів на проведення такої перевірки).

Ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 22 червня 2016 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_4 про ухвалення додаткового судового рішення у справі в частині визнання бездіяльності посадової особи протиправною.

Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути: відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Відповідно до вимог статті 56 Конституції України, статей 1173, 1174 ЦК України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень незалежно від вини цих органів чи посадових осіб.

Правовою підставою для цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, є правопорушення, що включає як складові елементи шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв'язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця є, як правило, відповідне судове рішення (вирок) суду, що набрало законної сили, або відповідне рішення вищестоящих посадових осіб державної виконавчої служби, інші докази.

Стаття 23 ЦК України передбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів.

Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків.

Під моральною шкодою необхідно розуміти втрати немайнового характеру, внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв'язку із знищенням чи пошкодженням майна, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Відповідно до частин третьої та четвертої статті 10 ЦПК України в редакції, чинній на час розгляду справи, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджає про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (стаття 57 ЦПК України в редакції, чинній на час розгляду справи).

Відповідно до статті 60 ЦПК України в редакції, чинній на час розгляду справи, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, установлених статтею 61 цього Кодексу.

При вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди обов'язковому з'ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та чим він при цьому керувався, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Установлено, що протягом 2013-2015 років Управлінням Державної архітектурно-будівельної інспекції в Миколаївській області, його посадовими особами неодноразово розглядалися заяви-звернення позивача та його представника з питань незаконного будівництва господарських споруд іншим співвласником ОСОБА_5, за наслідками яких приймалися рішення про застосування до нього різних видів відповідальності, а також щодо подачі до суду позовів про знесення таких споруд. За кожним зверненням надані відповіді, в тому числі і відповідь за зверненням позивача від 13 березня 2015 року про відсутність підстав для проведення чергової перевірки здійснення співвласником будівництва іншої споруди.

Повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено згідно вимог статті 212 ЦПК України в редакції, чинній на час розгляду справи, суди дійшли обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4, оскільки позивач не довів, що внаслідок протиправної бездіяльності начальника управління Державної архітектурно-будільної інспекції України в Миколаївській області, зокрема, відмови у проведенні перевірки об'єкта будівництва, він зазнав моральних чи фізичних страждань, а також не надав належних доказів, які б свідчили про негативні наслідки відмови у проведенні перевірки, що вплинуло на зміну звичайного способу життя позивача.

Доводи касаційної скарги про те, що заявника не було повідомлено про розгляд справи судом першої інстанції, є безпідставними та спростовуються матеріалами справи, з яких вбачається, що відповідач належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, проте в судові засідання не з'явився, надав до суду заяви в яких просив розглядати справу за його відсутністю. Також, позивач був належним чином повідомлений про розгляд справи судом апеляційної інстанції, про що свідчить зворотнє повідомлення з особистим підписом позивача (а. с. 129).

Інші доводи касаційної скарги зводяться до помилкового розуміння норм матеріального права та на законність судових рішень у справі не впливають.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

З урахуванням викладеного та керуючись статтями 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 17 лютого 2017 року та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 03 травня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: С. П. Штелик

А. О. Лесько

С.Ю.Мартєв