Провадження № 2/537/1029/2018
Справа № 537/3685/18
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
16.10.2018 року Крюківський районний суд міста Кременчука Полтавської області в складі: головуючої судді Зоріної Д.О., при секретарі Мєняйлові О.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Кременчуці за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 в особі законного представника ОСОБА_2, за участю третьої особи Органу опіки та піклування виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, -
Позивач, ОСОБА_1, звернувся до суду із позовною заявою, де просить суд ухвалити рішення, яким визнати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме квартирою №56 в будинку №89 по вулиці Республіканській в місті Кременчуці Полтавської області.
Свої вимоги позивач мотивував тим, що він є наймачем квартири АДРЕСА_1 на підставі ордеру №318 на вказану квартиру, отриманого його батьком 21 січня 1998 року на склад сімї із трьох осіб, в тому числі на позивача та на його матір на право займання ними житлового приміщення. У звязку зі зняттям з реєстрації ОСОБА_4 та ОСОБА_5, позивач залишився єдиними наймачем квартири та за його згодою 14 листопада 2012 року за цією адресою було зареєстровано місце проживання його дружини ОСОБА_2 та доньки ОСОБА_3 Позивач зазначає, що з 20 грудня 2013 року відповідачі за адресою: квартира АДРЕСА_1, не проживають, участі у його утриманні не приймають, чи порушують права позивача, оскільки він повинен сплачувати кошти за надані житлово-комунальні послуги з урахуванням реєстрації відповідачів. Враховуючи те, що відповідачі не проживають у спірному житлі більше чотирьох років, а їх реєстрація створює для наймача житлового приміщення перешкоди, викликані необхідністю сплачувати вартість комунальних послуг з урахуванням реєстрації відповідачів, позивач вважає, що відповідачами втрачено право користування житловим приміщенням квартири АДРЕСА_2, оскільки вони відсутні у вказаній квартирі понад шість місяців без поважних причин, у звязку із чим ОСОБА_1 і вимушений звернутись до суду.
Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не зявився, хоча належним чином повідомлявся судом про дату, час та місце розгляду справи, однак завчасно надав до суду заяву, згідно якої просив суд розглянути справу без його участі та зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує.
Відповідач, ОСОБА_2, яка є також законним представником відповідача ОСОБА_3, в судове засідання не зявилась, хоча належним чином була повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, не надала до суду пояснень про причини неявки.
Представник третьої особи, Органу опіки та піклування виконкому Кременчуцької міської ради Полтавської області, в судове засідання не зявився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, не надав до суду пояснень про причини неявки.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 280 Цивільно-процесуального Кодексу України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не зявився в судове засідання без поважних причини або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу без участі учасників справи, на підставі письмових матеріалів справи, оскільки відповідачі належним чином повідомлялись судом про дату, час та місце слухання справи, відповідач не повідомила суд про причини неявки, нею не подано відзив, позивач не заперечує проти ухвалення заочного рішення.
Вивчивши та проаналізувавши матеріали справи, суд встановив наступне.
Позивач ОСОБА_1 є наймачем квартири АДРЕСА_2, що вбачається із ордеру на житлове приміщення №318, виданого 21 січня 1998 року Кременчуцькою міською Радою народних депутатів.
Згідно зі статтею 321 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений у його здійсненні.
Відповідно до статті 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Як встановлено в судовому засіданні, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому 29 вересня 2012 року у Крюківському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Кременчуцького МУЮ Полтавської області шлюбі, від якого вони мають дитину ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.
Шлюб між сторонами було розірвано на підставі судового рішення.
Зазначені вище факти підтверджуються наступними документами: свідоцтвом про шлюб серії І-КЕ №096881, видане Крюківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Кременчуцького МУЮ Полтавської області; свідоцтвом про народження серії І-КЕ №189824, видане 19 листопада 2013 року Крюківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кременчуцького МУЮ у Полтавській області; рішенням Крюківського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 13 вересня 2016 року по справі №537/3360/16-ц; рішенням Крюківського районного суду міста Кременчука Полтавської області по справі 537/5675/16-ц.
За адресою: квартира АДРЕСА_2 були зареєстровані дружина позивача ОСОБА_2 та донька позивача ОСОБА_3
Факт реєстрації відповідачів за зазначеною адресою підтверджується повідомленнями Крюківської районної адміністрації виконкому Кременчуцької міської ради Полтавської області за вих..№5956/01-22 та №5950/01-27 від 31 серпня 2018 року.
Як встановлено в судовому засіданні, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за адресою реєстрації не проживають.
Так, згідно акту про непроживання ТОВ «Добробит» від 21 листопада 2014 року, підписаний громадянами ОСОБА_6 та ОСОБА_7, та засвідчений фахівцями ОСОБА_8 та ОСОБА_9, за адресою: АДРЕСА_3, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не проживають з 20 грудня 2013 року по теперішній час.
Відповідно до змісту акту №207, виданого 07 серпня 2018 року ОСББ «Правобережне 89», посвідченого головою правління ОСОБА_10, громадяни ОСОБА_11 та ОСОБА_12 підтвердили, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_3, не проживають з 20 грудня 2013 року і по теперішній час.
Згідно із частиною 1 статті 383 Цивільного кодексу України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.
У відповідності до частини 1 статті 386 власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчиненню нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.
Відповідно до вимог статті 391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Статтею 41 Конституції України, статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод,до якої України приєдналась 17 липня 1997 року відповідно до закону №475/97-ВР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Приймаючи до уваги викладене, суд приходить до висновку, що відповідачами внаслідок наявності їх реєстрації у помешканні, наймачем якого є позивач, створює перешкоди останньому у користуванні житловим приміщенням, в зазначеному домоволодінні не проживають понад шість місяців.
Згідно зі статтею 163 Житлового кодексу УРСР, у разі тимчасової відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частини третьої і частиною четвертою статті 71 цього Кодексу.
Так, відповідно до частини 1 статті 71 Житлового кодексу УРСР, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.
Так, в судовому засіданні достовірно встановлений факт, що відповідачі, ОСОБА_2 та ОСОБА_3, зареєстровані у ІНФОРМАЦІЯ_2, наймачем якого є позивач. Однак, відповідачі не проживають у зазначеному домоволодінні з 2013 року і по теперішній час.
Зважаючи на вищевикладене, суд приходить до висновку, що відповідачами втрачено право на користування зазначеним житлом, оскільки вони відсутні у вказаному будинку понад шість місяців без поважних причин.
Враховуючи викладене, приймаючи до уваги доведений в судовому засіданні факт непроживання відповідачів, ОСОБА_2 та ОСОБА_3В в помешканні, наймачем якого є позивач, понад шість місяців без поважних причин, а також ті обставини, що реєстрація відповідачів перешкоджає позивачу, як наймачу житла, в повній мірі користуватися належними йому правами в зазначеному домоволодінні, суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1, у звязку з чим вони підлягають задоволенню.
Керуючись статтями 5, 10, 13, 19, 76, 77, 81, 133, 141, 263, 264, 265, 280, 281, 282 Цивільного процесуального кодексу України, статтями 29, 319, 321, 383, 386, 391, 405 Цивільного Кодексу України, статтями 163, 71 Житлового кодексу УРСР, суд , -
Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме квартирою №56 в будинку №89 по вулиці Республіканській в місті Кременчуці Полтавської області.
Заява про перегляд заочного рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Суддя : Д.О. Зоріна