У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.10.2018 Справа №607/16488/17

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

- головуючої судді Черніцької І.М.

- за участю секретаря судового засідання Бойко І.І.

з участю представника ОСОБА_1 -

адвоката ОСОБА_2,

позивача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про розстрочку виконання рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 13 березня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення боргу,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про розстрочку виконання рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 13 березня 2018 року, яким з неї на користь ОСОБА_3 стягнуто борг за договором позики від 07 квітня 2014 року в розмірі 44216 грн. 00 коп.

В обгрунтування вимог заявник посилається на те, що у неї та її сімї склались важкі матеріальні умови, які утруднюють виконання рішення суду. Вона, її батько та син протягом 2017 року неодноразово перебувала на стаціонарному лікуванні. Її сукупний дохід за 2017 рік становить 4270,50 грн. Будь-якого іншого доходу та нерухомого майна не має.

Посилаючись на наведене, заявник просить суд розстрочити сплату заборгованості на 12 місяців щомісячними платежами у розмірі по 3600 грн., починаючи з 01 вересня 2018 року по 01 серпня 2019 року.

В судове засідання заявник ОСОБА_1 не зявилась, хоча про час та місце була належним чином повідомлена.

Представник заявника адвокат ОСОБА_2 в судовому засіданні заяву підтримала. Посилаючись на викладені в заяві обставини, просила її задовольнити.

Позивач ОСОБА_3 в судовому засіданні заперечила проти задоволення заяви про розстрочку виконання рішення. Пояснила, що вона є інвалідом третьої групи, пенсіонером, крім пенсії іншого доходу не отримує, а тому розстрочка виконання рішення суду порушить її права та позбавить можливості вимагати стягнення сум згідно ст. 625 ЦПК України за весь час прострочення виконання зобовязання. Посилаючись на наведене, просила відмовити у задоволені заяви.

Судом встановлено, що рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 13 березня 2018 року з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_3 стягнуто борг за договором позики від 07 квітня 204 року в розмірі 44216 гривень та 640 гривень судового збору.

Вказане рішення суду не оскаржувалось та набрало законної сили.

17 квітня 2018 року на підставі зазначеного рішення Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області видано виконавчий лист №607/16488/17.

04 травня 2018 року державним виконавцем Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області винесено постанову про відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчого листа Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області №607/16488/17.

Згідно відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків від 30 липня 2018 року за №4336 вбачається, що інформація про доходи ОСОБА_1 за період з 4 кварталу 2017 року по 1 квартал 2018 року відсутня.

Відповідно до індивідуальних відомостей про застраховану особу форми ОК-5 ПФУ від 24 липня 2018 року встановлено, що ОСОБА_1 за 2017 рік отримала дохід в розмірі 4270,50 гривень.

Згідно виписки із медичної картки амбулаторного хворого від 06 лютого 2017 року, виданої КЗ ТОР «Тернопільська університетська лікарня» вбачається, що 01 лютого 2017 року ОСОБА_1 проведено артроскопію правого колінного суглоба, краєва резекція заднього рогу латерального меніска, краєва резекція переднього рогу та тіла медіального меніска, синовіектомія, дебрідмент гіпертрофованого жирового тіла ОСОБА_4.

З консультативного висновку спеціаліста від 04 квітня 2017 року, виданого КЗ ТОР «Тернопільська університетська лікарня» слідує, що ОСОБА_1 надано рекомендації обмежити тривалу ходу до 4 місяців.

Відповідно до виписки із медичної картки амбулаторного хворого від 22 травня 2017 року, виданої Тернопільським обласним клінічним онкологічним диспансером, ОСОБА_5 05 травня 2017 року проведено операцію по видаленню пухлини м/т правої стопи в проекції IV пальця проксимальної фаланги. Після операційний період протікав без ускладнень, було рекомендовано спостереження хірурга за місцем проживання.

Згідно виписки із медичної картки амбулаторного хворого №1753/5719 від 01 грудня 2017 року, виданої КУ ТРР «Теребовлянський ЦРЛ» встановлено, що ОСОБА_6 перебував з 24 листопада 2017 року по 01 грудня 2017 року на стаціонарному лікуванні в КУ ТРР «Теребовлянський ЦРЛ» з діагнозом сечо-камяна хвороба, правобічна ниркова коліка, уретрит.

Відповідно до консультативного висновку спеціаліста від 21 березня 2018 року, виданого КЗ ТОР «Тернопільська університетська лікарня», ОСОБА_1 надано рекомендації обмежити тривалу ходу до 4 місяців.

З квитанцій № від 16 травня 2016 року та № від 01 жовтня 2018 року встановлено, що ОСОБА_1 на виконання рішення суду сплатила 4612 гривень.

З пенсійного посвідчення серії ААЖ №135035 виданого 27 грудня 2011 року вбачається, що ОСОБА_3 є інвалідом третьої групи довічно, загальне захворювання.

Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, вважає, що заява не підлягає до задоволення, виходячи із наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 3, 4 ст. 435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сімї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 33 Закону України «Про виконавче провадження» за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо), сторони мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення. Рішення про розстрочку виконується в частині та у строки, встановлені цим рішенням.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 10 постанови від 26 грудня 2003 року N 14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження», задоволення заяви про розстрочку виконання рішення суду можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає, виходячи із особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення суду (хвороба боржника або членів його сім'ї, стихійне лихо, інші надзвичайні події, тощо).

Таким чином, системне тлумачення положень ст. 435 ЦПК України, ст. 33 Закону України «Про виконавче провадження» дає підстави дійти висновку, що розстрочка виконання рішення суду може бути надана у виняткових випадках, що обумовлюють об'єктивні ускладнення при виконанні судового рішення або наявність яких робить його виконання неможливим.

Відповідно до вимог ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюється іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Згідно з вимогами ч. 3 ст. 27 ЦПК України, особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Виходячи з позиції Європейського суду з прав людини, викладеної у рішенні (ОСОБА_7 проти України) було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов'язкове для виконання, судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (див. рішення у справі "Горнсбі проти Греції" (Hornsby v. Greece), від 19 березня 1997 року, п. 40, Reports of Judgments and Decisions 1997-11). Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок (див. рішення у справі "Іммобільяре Саффі" проти Італії" (Immobiliare Saffi v. Italy). [GC], N 22774/93, п. 66, ECHR 1999-V).

У такому самому контексті відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, як це передбачено першим реченням першого пункту статті 1 Першого протоколу (див., серед інших джерел, згадане вище рішення у справі ОСОБА_6 п. 53).

Судом не встановлено, а заявником не надано суду жодних доказів на підтвердження передбачених законом виняткових підстав для розстрочки виконання судового рішення та обставин, які унеможливлюють або ускладнюють його виконання.

Відсутність роботи, доходу, перенесені операції заявником та членами її сімї у 2017 році не є тими винятковими обставини, які дають право на розстрочку виконання рішення суду в силу вимог ст. 435 ЦПК України.

Так, надані заявником копії документів про отриманий нею дохід містять інформацію за 2017 рік та перший квартал 2018 року. Однак, жодних відомостей про майновий стан заявника на теперішній час суду не надано.

При цьому, судом встановлено, що ОСОБА_1 є особою працездатного віку, групи інвалідності не встановлено, а відтак має можливість працевлаштуватися, отримувати дохід та виконувати рішення суду.

Із наданих копій медичних виписок та довідок вбачається, що в ОСОБА_1 та членів її сімї сина ОСОБА_5 та батька ОСОБА_6 дійсно були проблеми із здоровям, вони хворіли та перебували на лікуванні в медичних закладах. Проте, вказана медична документація стосується 2017 року, в якому було виявлено хвороби та здійснено їх лікування. Жодних доказів про те, що на даний час ОСОБА_1 або члени її сімї хворіють на тяжкі захворювання, у звязку із чим перебувають на лікуванні, суду не надано.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Положеннями ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" зобов'язано суди застосовувати при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерела права, а ЄСПЛ притримується у своїх рішеннях позиції того, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа "Коробов проти України" № 39598/03 від 21.07.2011 року), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the UnitedKingdom), п. 161, Series A заява № 25).

Таким чином, ОСОБА_1 не доведено належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, за європейським стандартом доказування «поза розумним сумнівом», факт існування виняткових обставин, які утруднюють чи роблять неможливим виконання нею рішення суду.

Крім того, суд приймає до уваги те, що позивач ОСОБА_3 є інвалідом третьої групи, пенсіонером, іншого доходу крім пенсії не отримує, а також те, що тривале невиконання зобовязання порушує пункт 1 статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та позбавляє позивача права на користування власністю.

Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановленні обставини справи, суд приходить до переконання про відсутність підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про розстрочку виконання рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 13 березня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення боргу.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 267, 353-355, 435 ЦПК України, Законом України "Про виконавче провадження", суд, -

У Х В А Л И В :

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про розстрочку виконання рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 13 березня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення боргу відмовити.

Ухвала набирає законної сили після її проголошення, якщо інше не передбачено ЦПК.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду або через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області протягом 15 днів з дня складення повного тексу судового рішення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 15 днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала суду складена 05 вересня 2018 року.

Головуючий суддяОСОБА_8