Ухвала

Іменем України

22 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 760/19209/17-ц

провадження № 61-45592ск18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Курило В. П. (суддя-доповідач), Коротуна В. М.,

Червинської М. Є.

розглянув касаційну скаргу представника ОСОБА_4, яка діє в інтересах ОСОБА_5 та ОСОБА_6, ? ОСОБА_7 на ухвалу Апеляційного суду міста Києва від

10 вересня 2018 року в справі за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_9 про поділ майна,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Солом'янського районного суду міста Києва від 23 квітня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_8 до ОСОБА_9 про поділ майна задоволено.

У порядку поділу майна подружжя визнано за ОСОБА_8 право власності на житловий будинок АДРЕСА_1, вартістю

1 557 700,00 грн.

У порядку поділу майна подружжя визнано за ОСОБА_9 право власності на: мотоцикл марки «HARLEY DAVIDSON», модель FXSTI, 2004 року випуску,

VIN: НОМЕР_1, вартістю 235 620,00 грн; мотоцикл марки «HARLEY DAVIDSON», 2006 року випуску, VIN: НОМЕР_2, вартістю

225 803,00 грн; мотоцикл марки «HOND», модель 750, 1973 року випуску, ідентифікаційний номер НОМЕР_3, вартістю 88 488,00 грн; моторний човен марки «Alley Craft Scout», реєстраційний номер НОМЕР_4, HIN (код борту) НОМЕР_5, вартістю 294 525,00 грн; автомобіль марки «BMW», модель F80006A, номер двигуна НОМЕР_6, VIN: НОМЕР_7, вартістю 314 160,00 грн; автомобіль марки «MAZDA 3», VIN: НОМЕР_8, вартістю 418 880,00 грн.

Стягнуто з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_8 8 000,00 грн судового збору.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, представник

ОСОБА_4 ? ОСОБА_7 оскаржив його в апеляційному порядку.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 10 вересня 2018 року відмовлено у прийнятті апеляційної скарги ОСОБА_4, поданої її представником ОСОБА_7, на рішення Солом'янського районного суду міста Києва від 23 квітня 2018 року.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що суд першої інстанції не вирішував будь-які питання про права та обов'язки ОСОБА_4, яка не приймала участь у справі.

12 жовтня 2018 року представник ОСОБА_4, яка діє в інтересах

ОСОБА_5 та ОСОБА_6, ? ОСОБА_7 звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 10 вересня 2018 року та передати справу до апеляційного суду для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням судом норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

У касаційній скарзі заявлено клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження, посилаючись на те, що копію ухвали Апеляційного суду міста Києва від 10 вересня 2018 року отримано ОСОБА_4 через засоби поштового зв'язку 01 жовтня 2018 року. На підтвердження вказаного заявником надано копію конверта, направленого апеляційним судом, та відстеження кореспонденції через інтернет-сайт «Укрпошта» за штрихкодованим ідентифікатором № 465.

У частині другій статті 390 ЦПК України передбачено, що учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Клопотання представника ОСОБА_4, яка діє в інтересах

ОСОБА_5 та ОСОБА_6, ? ОСОБА_7 про поновлення строку на касаційне оскарження ухвали Апеляційного суду міста Києва від 10 вересня 2018 року підлягає задоволенню, оскільки причини пропуску строку на касаційне оскарження є поважними.

Касаційна скарга мотивована тим, що судом апеляційної інстанції невірно визначено суб'єктний склад учасників справи, оскільки ОСОБА_4 зверталася до апеляційного суду за захистом не своїх прав, а прав її малолітніх дітей ? ОСОБА_5 та ОСОБА_6, як законний представник. Судом, в порушення пункту 3 частини першої статті 264 ЦПК України та

статті 18 Закону України «Про охорону дитинства» не було враховано факт проживання та реєстрації у спірному житловому будинку АДРЕСА_1двох малолітніх дітей, не залучено до участі у справі Службу у справах дітей та сім?ї Солом?янської районної у місті Києві державної адміністрації.

Суд апеляційної інстанції, володіючи інформацією, що батько малолітнього ОСОБА_6 та син ОСОБА_9 помер, не застосував положення частини першої статті 265 Сімейного Кодексу щодо обов'язку баби утримувати малолітнього онука під час поділу житлового будинку, в якому проживає малолітній ОСОБА_6

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

У частині першій статті 352 ЦПК України передбачено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Оскільки спір у справі № 760/19209/17-ц виник між ОСОБА_8 та ОСОБА_9 про поділ рухомого та нерухомого майна, яке є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, право власності на яке зареєстровано на ОСОБА_8 та ОСОБА_9, а малолітні ОСОБА_5 та ОСОБА_6 не є співвласниками цього майна, тому суд апеляційної інстанції зробив обґрунтований висновок про те, що оскарженим рішенням не вирішувалось питання про права та інтереси малолітніх дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_6, в інтересах яких діє ОСОБА_4

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду як касаційного суду процедура, яка застосовується у Верховному Суді, може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Аналіз змісту касаційної скарги та оскарженого судового рішення свідчить, що правильне застосовування судом апеляційної інстанції норм права є очевидним, а касаційна скарга - необґрунтованою.

Керуючись статтею 390, пунктом 5 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Клопотання представника ОСОБА_4, яка діє в інтересах ОСОБА_5 та ОСОБА_6, ? ОСОБА_7 про поновлення строку на касаційне оскарження ухвали Апеляційного суду міста Києва від 10 вересня 2018 року задовольнити.

Поновити представнику ОСОБА_4, яка діє в інтересах ОСОБА_5 та ОСОБА_6, ? ОСОБА_7 строк на касаційне оскарження ухвали Апеляційного суду міста Києва від 10 вересня 2018 року.

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_4, яка діє в інтересах ОСОБА_5 та ОСОБА_6, ? ОСОБА_7 на ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 10 вересня 2018 року в справі за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_9 про поділ майна.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В. П. Курило

В. М. Коротун

М. Є. Червинська