Справа № 344/4827/18
Провадження № 22-ц/4808/36/18
Головуючий у 1 інстанції Островський Л. Є.
Суддя-доповідач Ясеновенко
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2018 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Ясеновенко Л.В.,

суддів: Мелінишин Г.П., Томин О.О.,

секретаря Возняк В.Д.,

з участю представника відповідача,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 на рішення Івано-Франківського міського суду, постановлене у складі судді Островського Л.Є. 01 червня 2018 року у м. Івано-Франківську,

в с т а н о в и в:

16.04.2018 року ОСОБА_3 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_4 про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 2000 грн. на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, посилаючись на те, що вони з відповідачем проживають окремо і останній у добровільному порядку не надає кошти на утримання дочки.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 01 червня 2018 року позов задоволено частково.

Постановлено стягувати з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання дочки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1 500 гривень щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 16 квітня 2018 року.

Також постановлено стягнути з ОСОБА_4 на користь Державної судової адміністрації України 704 грн. 80 коп. судового збору.

ОСОБА_4 в особі представника ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, у якій посилається на порушення судом норм процесуального та матеріального права.

Так, суд в порушення вимог ст. 200 ЦПК України, прийняв рішення в підготовчому засіданні, не врахувавши того, що відповідач позов не визнав та подав відзив на нього. Крім того, за наявності клопотання представника відповідача про розгляд справи з його участю, суд не повідомив належним чином про місце і час розгляду справи.

Апелянт вказує на те, що при визначенні розміру аліментів судом не було враховано того, що він в даний час ніде не працює, створив нову сім'ю і на його утриманні перебуває малолітній син 2015 року народження.

Не врахувавши вказані обставини, суд порушив положення ст. 182 СК України щодо обставин, які враховуються при визначенні розміру аліментів, та ст. 184 СК України, якою передбачено стягнення аліментів у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Апелянт стверджує, що з урахуванням наведених обставин, відповідач не має можливості сплачувати аліменти на утримання дочки в розмірі, зазначеному позивачем. Доказів, які б підтверджували змогу відповідача сплачувати аліменти на утримання дочки, позивачем не надано. Також зазначає, що позивач не надав доказів жодного із видів доходів, визначених «Переліком видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №146 від 26.02.1993 року.

З наведених підстав представник апелянта просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі 1 500 грн. та ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути аліменти у розмірі 900 грн.

Відзиву на апеляційну скаргу позивач не подала.

Згідно із абзацом третім пункту 3 розділу XII Прикінцеві та Перехідні положення Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та пунктом 8 розділу XIII Перехідних положень Цивільного процесуального Кодексу України в редакції Закону України від 03.10.2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжували здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

В засіданні апеляційного суду представник відповідача ОСОБА_5 доводи апеляційної скарги підтримала.

Позивач в судове засідання не з'явилась.

З урахуванням положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України апеляційний суд ухвалив про розгляд справи за її відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідач обґрунтовує апеляційну скаргу тим, що суд першої інстанції допустив порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування судового рішення.

Згідно п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов'язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов'язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Апеляційним судом встановлено, що рішення Івано-Франківського міського суду від 01 червня 2018 року в даній справі ухвалено за відсутності сторін в попередньому судовому засіданні без дотримання вимог, передбачених ч. 3 ст. 200 ЦПК України, оскільки у відзиві на позов відповідач позов не визнав та просив розглянути справу за участі його представника.

Доказів належного повідомлення відповідача чи його представника про дату та час розгляду справи матеріали справи не містять.

Згідно ч. 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

З урахуванням встановлених обставин справи та положень п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України, які є імперативною нормою, ч. 4 ст. 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що оскільки оскаржуване рішення суду постановлене з порушенням норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення суду першої інстанції, то рішення Івано-Франківського міського суду від 01 червня 2018 року підлягає скасуванню в повному обсязі з ухваленням нового судового рішення.

Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

З матеріалів справи вбачається, що до 22 листопада 2005 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі і у них є дочка ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає з позивачкою та перебуває на її утриманні.

Матеріальної допомоги на утримання дочки відповідач не надає.

Відповідач створив нову сім'ю і на його утриманні перебуває малолітній син ІНФОРМАЦІЯ_4, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб та копією свідоцтва про народження. (а. с. 25, 26).

08.05.2018 року відповідача звільнено за власним бажанням з роботи у ТзОВ «Трансфарм-Харків», що підтверджується копією трудової книжки (а. с. 23).

Доказів стану здоров'я дитини та платника аліментів матеріали справи не містять.

Частиною 1 та 2 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Згідно зі ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними (ч. 1 ст. 181 СК України).

За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом (п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»).

Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

З аналізу наведених норм слідує, що батьки мають рівні права та обов'язки відносно дітей і повинні забезпечити дитині умови для її повноцінного розвитку.

Встановлено, що відповідач не заперечує свого обов'язку утримувати дочку, однак погоджується сплачувати аліменти з врахуванням розміру прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку та того, що він тимчасово не працює і на його утриманні перебуває малолітній син від другого шлюбу.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення позову та визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі у розмірі 1500 грн.

При визначенні розміру аліментів суд також враховує відсутність у відповідача на утриманні непрацездатних дружини та батьків, величину прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, встановленого законодавством, а також ту обставину, що відповідач є фізично здоровим та працездатним, а отже спроможним платити аліменти у розмірі 1500 грн. щомісячно. Такий розмір аліментів не є надміру високим і відповідає інтересам та потребам дитини, враховуючи знецінення коштів внаслідок інфляції, постійного подорожчання усіх груп товарів для дітей.

Доводи апелянта про те, що у нього на утриманні перебуває дитина від другого шлюбу, він ніде не працює та немає заробітку не є підставою для звільнення його від обов'язку сплати аліментів в належному розмірі.

Положеннями статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» встановлено, що прожитковий мінімум для дитини віком від 6 до 18 років становить: з 1 січня 2018 року - 1860 гривень, з 1 липня - 1944 гривні, з 1 грудня - 2027 гривень.

А тому не заслуговують на увагу посилання апелянта на його спроможність сплачувати аліменти лише у розмірі 900 грн., що становить менше ніж 50% від прожиткового мінімуму на дитину до шести років, встановленого станом на 01 липня 2018 року.

З урахуванням постійного зростання цін на продукти харчування, ліки та речі першої необхідності, встановлений прожитковий мінімум забезпечує лише мінімальні потреби дитини.

Будь-яких інших доказів, що мають значення для правильного вирішення спору, та могли б вплинути на визначення розміру аліментів, відповідач не надав.

Безпідставним є посилання апелянта на те, що позивач не надала доказів наявності видів доходів відповідача, визначених «Переліком видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №146 від 26.02.1993 року, оскільки відсутність у відповідача доходів не звільняє його від обов'язку утримувати дитину.

Відповідно ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.

Встановлено, що ОСОБА_3 звернулась в суд з позовом 16.04.2018 року, а тому аліменти підлягають стягненню з відповідача на користь позивача на утримання дитини з 16.04.2018 року.

Також відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 704 грн. 80 коп.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381- 384, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 01 червня 2018 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5, уродженця м. Івано-Франківська, зареєстрованого на проживання в АДРЕСА_1, ід. номер НОМЕР_1, на користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_8, уродженки та мешканки АДРЕСА_2, ід. номер НОМЕР_2, аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, в твердій грошовій сумі в розмірі 1500 гривень щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

Стягнення аліментів розпочати з 16 квітня 2018 року.

Стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5, уродженця м. Івано-Франківська, зареєстрованого на проживання в АДРЕСА_1, ід. номер НОМЕР_1 на користь стягувача Державної судової адміністрації України, місце знаходження: вул. Липська, 18/5, м. Київ, 01601, , з зарахуванням на рахунок 0001, отримувач коштів ГУК у м. Києві 22030106, код за , банк отримувача ГУДКС України в м. Києві, код банку отримувача 820019, код класифікації доходів бюджету 22030106 - 704 гривень 80 копійок судового збору.

Постанова суду набирає законної сили з дня її проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач Л.В. Ясеновенко

Судді: Г.П. Мелінишин

О.О. Томин

Повний текст постанови складено 19 жовтня 2018 року