Провадження № 2/243/3110/2018
Справа № 243/9237/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2018 року

Словянський міськрайонний суд Донецької області в складі:

головуючого судді Ільяшевич О.В.,

за участю

секретаря судового засідання Хміль О.М.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі судових засідань Слов'янського міськрайонного суду Донецької області (вул. Добровольського, 2, м. Словянськ, Донецької області) цивільну справу запозовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, -

ВСТАНОВИВ:

25 вересня 2018 року ОСОБА_1 звернулась до Словянського міськрайонного суду Донецької області з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 10 жовтня 1996 року вони із відповідачем зареєстрували шлюб у виконавчому комітеті Андріївської селищної ради Словянського району Донецької області. Однак, спільне життя між подружжям не склалося, протягом останніх років між ними відсутні взаєморозуміння та довіра. Подружні стосунки між ними припинені з січня 2017 року, та з цього часу спільного господарства ними не ведеться, сенсу підтримувати сімейні відносини вони не вбачають. Сторони мають спільну малолітню дитину ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає разом з позивачкою. Спору з приводу поділу спільного майна чи місця проживання дитини немає. Дитина залишиться проживати разом із матірю.

Переконана, що подальше спільне життя та збереження шлюбу із відповідачем є неможливим, у звязку із чим, просила суд ухвалити рішення яким розірвати шлюб зареєстрований між сторонами 10 жовтня 1996 року у виконавчому комітеті Андріївської селищної ради Словянського району Донецької області за актовим записом № 9.

Позивачка ОСОБА_1, будучи належним чином повідомленою про місце, дату та час розгляду справи, у судове засідання не зявилась, подала до суду заяву в якій розгляд справи просила проводити у її відсутності, позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2, будучи належним чином повідомленим про місце, дату та час розгляду справи, у судове засідання не зявився, подав до суду заяву в якій розгляд справи просив проводити у його відсутності, позовні вимоги визнав у повному обсязі (а.с. 12).

Вивчивши матеріали справи і дослідивши надані докази, суд в межах заявлених позовних вимог (ст. 13 ЦПК України) встановив наступне.

У судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 10 жовтня 1996 року. Шлюб між ними зареєстрований у виконавчому комітеті Андріївської селищної ради Словянського району Донецької області за актовим записом № 9, що стверджується свідоцтвом про шлюб Серія: І-НО № 486374 (а.с. 4).

Згідно із свідоцтвом про народженнямалолітнього ОСОБА_3, він народився 24 лютого 2004 року в смт. Андріївка Словянського району Донецької області, та його батьками в свідоцтві записані: ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (свідоцтво про народження Серія: І-НО № 770223 (а.с. 4)).

Спільне життя між подружжям не склалося, протягом останніх років між ними відсутні взаєморозуміння та довіра. Подружні стосунки між ними припинені з січня 2017 року, та з цього часу спільного господарства ними не ведеться.

Спору з приводу поділу спільного майна чи місця проживання дитини немає. Дитина залишиться проживати разом із матірю.

Вказані обставини сторонами не оспорюються, ними визнаються. Крім того, що зазначені обставини сторонами визнаються, вони підтверджуються матеріалами справи, їх визнання відповідачем не суперечить закону та не порушує права, свободи і інтереси інших осіб, тому підстав для відмови у прийнятті визнання відповідачем позову суд не вбачає.

У звязку із цим, суд відповідно до ст. 82 ЦПК України, визнає вказані обставини такими, що не підлягають доказуванню.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Згідно із ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без зясування і дослідження інших обставин справи.

Відповідачем ОСОБА_2 до суду було подано письмову заяву, зі змісту якої видно, що останній, позов ОСОБА_1 визнає у повному обсязі та не заперечує проти його задоволення.

Суд приймає до уваги таку заяву відповідача у звязку із наявністю для того законних підстав, та вважає за можливе задовольнити вимоги позивачки з огляду на їх законність та обґрунтованість.

Відповідно до положень статті 51 Конституції України та частини першої статті 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка.

При вирішенні питання про розірвання шлюбу, суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя.

Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу, суперечило б інтересам одного з них.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити, оскільки встановлено, що подальше спільне життя сторін і збереження шлюбу є неможливим та суперечить їх інтересам. Дитина залишається із позивачкою, оскільки між сторона існує про це домовленість.

Згідно із ч. 3 ст. 115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Статтею 113 СК України передбачено, що особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

У звязку із цим, враховуючи, що позивачка просить після розірвання шлюбу залишити їй прізвище ОСОБА_1, суд приходить до висновку, що слід його залишити.

Розвязуючи питання розподілу судових витрат між сторонами суд виходить з такого.

Відповідно до п. 8 статті 6 ЗУ «Про судовий збір», розподіл судового збору між сторонами та перевірка повноти сплати судового збору здійснюються відповідно до процесуального законодавства.

Згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України, яка передбачає розподіл судових витрат між сторонами, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Водночас, ч. 1 ст. 142 ЦПК України передбачено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

У звязку із цим, враховуючи визнання відповідачем позову до початку розгляду справи по суті, суд приходить до висновку про можливість повернення позивачці з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого нею звернення до суду із даним позовом, що становить 352,40 грн..

З огляду на викладене, з врахуванням того, що позов в частині вимог про розірвання шлюбу задоволено у повному обсязі, з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню залишкові 50% понесених нею судових витрат в сумі 352 грн. 40 коп. .(а.с. 1).

На підставі наведеного, керуючись ст. 110, 112,180, 182-184 СК України, ст.ст. 4, 12, 14, 81,82, 89, ст. 223, 259, 263 265, 273, 280, 281 ЦПК України суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу задовольнити.

Шлюб укладений між ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_2 (до шлюбу Ткаченко) ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрований 10 жовтня 1996 року у виконавчому комітеті Андріївської селищної ради Словянського району Донецької області за актовим записом № 9 розірвати.

Після розірвання шлюбу прізвище позивачки «Вінниченко» - залишити без змін.

Повернути ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, РНОКПП: НОМЕР_1, з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого нею при поданні позову, що становить 352 (триста пятдесят дві) грн. 40 коп. на підставі квитанції № 0.0..1 від 25 вересня 2018 року.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП: НОМЕР_2, останнє відоме місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_4, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, РНОКПП: НОМЕР_1, зареєстроване місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_5, судовий збір в сумі - 352 (триста пятдесят дві) грн. 40 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Донецького апеляційного суду через Словянський міськрайонний суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Оскарження рішення не зупиняє його виконання.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду .

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Повний текст рішення виготовлений 19 жовтня 2018 року.

Головуючий суддя: О.В. Ільяшевич