Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 вересня 2018 року Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Васильченка О. В. ,

за участю секретаря судового засідання - Ковальчук О. М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві цивільну справу за позовом приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УНІКА» до ОСОБА_1 про стягнення суми страхового відшкодування,

В С Т А Н О В И В :

ПрАТ «Страхова компанія «УНІКА» звернулось до Подільського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_1 про стягнення суми страхового відшкодування.

Позовні вимоги обґрунтовані посиланням на те, що 05.08.15 між ПрАТ «Страхова компанія «УНІКА» та ОСОБА_2 було укладено договір добровільного страхування, предметом якого є майнові інтереси потерпілого, пов'язані з експлуатацією наземного транспортного засобу Ауді д.н.з. НОМЕР_1.

25.06.16 об 11 год. 40 хв. в с. Таценки, Обухіського р-ну, сталось ДТП за участю автомобіля НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_1 та автомобіля НОМЕР_3 ОСОБА_2

29.06.16 ОСОБА_2 звернувся із заявою про виплату страхового відшкодування, якому позивачем було виплачено суму страхового відшкодування в розмірі 10474 грн. 20 коп. В судовому порядку було встановлено, що вина у вчиненні ДТП була обопільною, відтак з відповідача підлягає стягненню 50% суми страхового відшкодування.

За таких обставин, позивач просить суд стягнути з відповідача 50% суми страхового відшкодування, що складає 5237 грн. 01 коп.

У судове засідання представник позивача не з'явився, про розгляд справи був повідомлений належним чином. До суду звернувся із заявою про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав.

Відповідач в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив, про день, час та місце розгляду справи судом повідомлений належним чином. Зважаючи на це та враховуючи ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України, суд 25.09.18 постановив ухвалу про заочний розгляд справи.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов висновку про задоволення позову з таких підстав.

Судом достовірно встановлено, що цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу Audi Q3 2.0 д.н.з. НОМЕР_1, була застрахована у ПрАТ «Страхова компанія «УНІКА». Страхова сума визначена в межах 800000 грн. (а.с. 4)

Відповідно до постанов Обухівського районного суду Київської області від 08.07.16, 25.06.16 близько 11 год. 40 хв. в с. Таценки, Обухівського р-ну, Київської обл., сталось ДТП за участю автомобілів НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_1 та Ауді д.н.з. НОМЕР_1, внаслідок якого автомобілі отримали механічні пошкодження. (а.с. 5, 6)

Винуватцями у вчиненні вищевказаного ДТП у судовому порядку було визнано ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с. 5, 6)

Як вбачається зі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, власником автомобіля НОМЕР_3 є ОСОБА_2 (а.с. 10)

29.06.16 ОСОБА_2 звернувся до ПрАТ «Страхова компанія «УНІКА» із заявою про виплату страхового відшкодування. (а.с. 9)

На підставі рахунку фактури № 36062938 від 29.06.16 та страхового акта № 00196613 було визначено суму страхового відшкодування в розмірі 10474 грн. 20 коп. (а.с. 15, 19)

Як вбачається з платіжного доручення № 024378 від 14.07.16 сума страхового відшкодування в розмірі 10474,20 грн. була виплачена ОСОБА_2 позивачем (а.с. 26)

З матеріалів справи вбачається, що позивач звертався до відповідача із вимогами про виплату 50% суми страхового відшкодування в позасудовому порядку, однак спір не вирішено. (а.с. 21)

Правовідносини, що виникли між сторанами, регулюються Цивільним кодексом України, Законом України «Про страхування» та Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Відповідно до статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно зі статтями 3, 22, 28 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної майну потерпілих внаслідок ДТП, та захисту майнових інтересів страхувальника. При настанні страхового випадку страховик відповідно до страхової суми відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті ДТП життю, здоров'ю, майну третьої особи. Шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, - це шкода, пов'язана, зокрема з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу.

Відповідно до частини першої статті 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначені обов'язки учасників ДТП (стаття 33), а також підстави для звернення страховика з регресним позовом до страхувальника (стаття 38).

Відповідно до ст. 993 ЦК України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом.

Згідно із ст. 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. організації і громадяни, діяльність яких пов'язана з підвищеною небезпекою для оточення (транспортні організації, промислові підприємства, будови, власники автомобілів та ін.), зобов'язані відшкодувати шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, якщо не доведуть, що шкода виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється громадянин, що здійснює експлуатацію джерела підвищеної небезпеки на підставі права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору, оренди, довіреності тощо).

Аналізуючи зазначені норми законодавства, роз'яснення, викладене в Постанові Пленуму Верховного Суду України, суд приходить до висновку про стягнення спричиненої матеріальної шкоди з відповідача, який на момент ДТП керував автомобілем та своїми діями завдав матеріальних збитків водію іншого автомобіля.

Згідно ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі якщо відповідальними за заподіяння неподільної шкоди взаємопов'язаними, сукупними діями є декілька осіб, розмір страхового відшкодування (регламентованої виплати) за кожну з таких осіб визначається шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість таких осіб.

Згідно із ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

За таких обставин, враховуючи те, що винними у вчиненні вищевказаного ДТП було визнано водіїв обох транспортних засобів, суд вважає, що вимоги позивача про стягнення з відповідача половини сплаченої суми страхового відшкодування є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 141, 142 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 1378 грн. 00 коп.

Керуючись ст.ст. 13, 14, 82, 259, 263-265, 268, 352, 354, а також п.п. 9, 15 Перехідних положень ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В :

Позов приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УНІКА» до ОСОБА_1 про стягнення суми страхового відшкодування в порядку регресу, задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_4) на користь приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УНІКА» (ЄДРПОУ - 20033533) суму сплаченого страхового відшкодування в розмірі 5237 грн. 01 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_4) на користь приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УНІКА» (ЄДРПОУ - 20033533) судовий збір в розмірі 1378 грн. 00 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, або якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду м. Києва через Подільський районний суд м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги (зважаючи на п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України щодо порядку подання апеляційних скарг на судові рішення).

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя О. В. Васильченко