Постанова

Іменем України

01 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 667/1357/16-ц

провадження № 61-29206св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Журавель В.І. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Крата В. І.,

учасники справи:

позивач - товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Рантье»,

відповідач - ОСОБА_4,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_4 на заочне рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 05 серпня 2016 року у складі судді Спічак О. Б. та ухвалу апеляційного суду Херсонської області від 18 липня 2017 року у складі колегії суддів: Пузанової Л. В., Склярської І. В., Фурман Т. Г.,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2016 року товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Рантье» (далі - ТОВ «ФК «Рантье») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення кредитної заборгованості.

Вимоги обґрунтовані тим, що 11 липня 2013 року між публічним акціонерним товариством «Ідея Банк» (далі - ПАТ «Ідея Банк») і відповідачем був укладений кредитний договір № Р20.194.71141, відповідно до умов якого остання отримала кредит у сумі 37 095 грн зі сплатою 7,9 % річних строком до 11 липня 2018 року.

30 вересня 2015 року ПАТ «Ідея Банк» та ТОВ «ФК «Рантье» уклали договір факторингу, згідно з умовами якого банк відступив позивачеві право вимоги за даним кредитним договором, розмір заборгованості за яким станом на вказаний момент дорівнював 43 971 грн 31 коп.

Посилаючись на те, що позичальник добровільно борг не погасив, не дивлячись на те, що їй направлялася вимога про дострокове повернення коштів, позивач просив стягнути з неї заборгованість у вищезазначеному розмірі.

Заочним рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 05 серпня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Херсонської області від 18 липня 2017 року, позов ТОВ «ФК «Рантье» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ТОВ «ФК «Рантье» заборгованість за кредитним договором від 11 липня 2013 року № Р20.194.71141 у сумі 43 971 грн 31 коп., з яких: заборгованість за кредитом - 33 262 грн 21 коп., заборгованість за відсотками - 10 709 грн 10 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Суди мотивували рішення тим, що позичальник належним чином не виконує взятих на себе зобов'язань, чим порушує майнові права позивача.

До суду касаційної інстанції від ОСОБА_4 надійшла касаційна скарга, у якій вона, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Зазначає, що суди не врахували ту обставину, що вона не отримувала від ТОВ «ФК «Рантье» вимоги про дострокове погашення кредиту. До того ж їй не було відомо про укладення договору факторингу та зміну кредитора. Відповідно до положень статті 517 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) вона мала право не виконувати свого обов'язку позивачеві. Крім того, суди належним чином не повідомили її про розгляд справи, чим порушили право безпосередньої участі в судовому засіданні та надання пояснень, які спростовують вимоги позовної заяви.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 серпня 2017 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано її з суду першої інстанції.

Від ТОВ «ФК «Рантье» надійшли заперечення на касаційну скаргу ОСОБА_4, у яких його представник просить залишити без змін оскаржувані судові рішення, вважаючи їх законними та обґрунтованими.

Справа № 667/1357/16-ц та матеріали касаційного провадження передані судді-доповідачеві.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Суди встановили, що 01 липня 2013 року між ПАТ «Ідея Банк» та ОСОБА_4 був укладений кредитний договір № Р20.194.71141, відповідно до умов якого остання отримала кредит у розмірі 37 095 грн зі сплатою 7,9 % річних із кінцевим терміном повернення - 11 липня 2018 року.

Відповідно до пункту 4.2.3 договору банк має право достроково вимагати повернення кредиту якщо позичальник порушив терміни сплати поточних місячних внесків більш, ніж на один календарний місяць, у разі невиконання або неналежного виконання позичальником будь-якої іншої умови цього договору.

Щомісячні внески, розмір яких погоджений сторонами у графіку погашення кредиту, сплачувалися позичальником на транзитний рахунок номер НОМЕР_1. Останній платіж відповідач здійснила 11 грудня 2014 року.

За договором факторингу від 30 вересня 2015 року № 30/09-1 банк відступив ТОВ «ФК «Рантье» право грошової вимоги за кредитними договорами, в тому числі і за кредитним договором № Р20.194.71141 від 11 липня 2013 року укладеним з ОСОБА_4

Розрахунок заборгованості відповідача станом на 30 вересня 2015 року дорівнював 43 971 грн 31 коп., із яких: 33 262 грн 21 коп. - заборгованість за кредитом, 10 709 грн 10 коп. - заборгованість за відсотками.

Про відступлення права вимоги та розмір невиконаних боржником грошових зобов'язань перед банком на день підписання договору факторингу було повідомлено відповідача письмово (на адресу зазначену в кредитному договорі), проте прострочену заборгованість вона не повернула ні банку, ні фактору.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, зробив висновок про те, що позичальник тривалий час не виконує зобов'язань за кредитним договором, має прострочену заборгованість, яка підлягає стягненню на користь нового кредитора - ТОВ «ФК «Рантье».

Колегія погоджується з висновками судів попередніх інстанцій та відхиляє аргументи касаційної скарги про наявність підстав для відмови у стягненні боргу у зв'язку з неналежним повідомленням боржника про заміну кредитора у зобов'язанні з огляду на таке.

Відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Згідно з частиною першою статті 537 ЦК України боржник також має право виконати свій обов'язок шляхом внесення належних з нього кредиторові грошей або цінних паперів у депозит нотаріуса, нотаріальної контори.

Починаючи з 11 грудня 2014 року ОСОБА_4 припинила виконувати свої зобов'язання за кредитним договором, дій, передбачених частиною першою статті 537 ЦК України, також не вчинила, тому суди обґрунтовано стягнули кредитну заборгованість.

Крім того, колегія відхиляє доводи касаційної скарги про порушення судами попередніх інстанцій прав відповідача на участь у судових засіданнях, оскільки згідно з журналом судового засідання від 18 липня 2017 року ОСОБА_4 була присутня в суді апеляційної інстанції під час розгляду даної справи та давала відповідні пояснення.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Оскільки оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального права та дотриманням норм процесуального права, касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а заочне рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 05 серпня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Херсонської області від 18 липня 2017 року - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Заочне рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 05 серпня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Херсонської області від 18 липня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді В. І. Журавель

Н. О. Антоненко

В.І. Крат