Постанова

Іменем України

03 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 182/6271/16-ц

провадження № 61-741св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: АнтоненкоН. О. (суддя-доповідач), Крата В. І., Червинської М. Є.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу адвоката Поліщук Лідії Іванівни як представника товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» на рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 травня 2017 року у складі судді Рунчевої О. В. та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 27 листопада 2017 року у складі колегії суддів: Зубакової В. П., Барильської А. П., Бондар Я. М.,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» (далі - ТДВ «СК «Альфа-Гарант») про стягнення страхового відшкодування в розмірі 16 939 грн та 750 грн оплати послуг експерта з визначення вартості завданих збитків.

Позовна заява мотивована тим, що йому на праві власності належить автомобіль DAF XF95.430, державний номерний знак НОМЕР_1, за участю якого та автомобіля НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_6 21 листопада 2015 року сталася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП), в результаті якої автомобілі отримали механічні пошкодження.

В момент ДТП автомобілем позивача керував ОСОБА_7

Цивільно-правова відповідальність винного у ДТП ОСОБА_6 застрахована у ТДВ «СК «Альфа-Гарант», яке незаконно 19 квітня 2016 року відмовило позивачу у виплаті страхового відшкодування з підстав ненадання для огляду транспортного засобу, що позбавило страховика можливості встановити факт ДТП, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди.

Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 травня 2017 року позовні вимоги задоволено. Стягнуто з ТДВ «СК «Альфа-Гарант» на користь ОСОБА_4 16 939 грн страхового відшкодування та 1 301,20 грн судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відмова страхової компанії у виплаті позивачу страхового відшкодування є незаконною, оскільки ОСОБА_4 як власник пошкодженого внаслідок ДТП транспортного засобу виконав вимоги Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон 1961-IV), передбачені для отримання страхового відшкодування.

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області 27 листопада 2017 року рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 травня 2017 року залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, ухвалене з дотриманням норм процесуального права та правильним застосуванням норм матеріального права. Доводи апеляційної скарги висновків місцевого суду не спростовують.

У касаційній скарзі, поданій 05 січня 2018 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, адвокат Поліщук Л. І. як представник ТДВ «СК «Альфа-Гарант» просить скасувати рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 травня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 27 листопада 2017 року і ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4

Касаційна скарга мотивована тим, що оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій є незаконними і необґрунтованими, ухвалені з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Позивач не дотримався статті 33 Закону 1961-IV, оскільки не зберіг транспортний засіб у тому стані, який існував після ДТП, що призвело до неможливості страховика встановити факт ДТП, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди.

Ухвалою Верховного Суду від 02 березня 2018 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали з Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області.

22 березня 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.

13 квітня 2018 року до Верховного Суду надійшов відзив ОСОБА_8 як представника ОСОБА_4 на касаційну скаргу, мотивований тим, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій є законними і обґрунтованими, ухвалені з дотриманням норм процесуального права та правильним застосуванням норм матеріального права. На місці ДТП ОСОБА_7 повідомив відповідача про страховий випадок. Суди встановили, що він виконав вимоги Закону 1961-IV. Представник ТДВ СК «Альфа-Гарант» у м. Кіровограді здійснив і огляд, і фотографування пошкоджень автомобіля, пошкоджений автомобіль знаходився на стоянці, адреса якої була відома відповідачу, однак відповідач у межах строку, передбаченого Законом 1961-IV, не виявив бажання оглянути автомобіль, в результаті чого за вказівкою страхової компанії позивач самостійно замовив висновок спеціаліста щодо розміру завданої шкоди. Стягнуте судами страхове відшкодування відповідачем виплачено після постановлення апеляційним судом ухвали.

24 квітня 2018 року до Верховного Суду надійшла відповідь ТДВ «СК «Альфа-Гарант» на відзив ОСОБА_8 як представника ОСОБА_4, мотивована тим, що позивач не надав доказів виконання ним вимог статті 33 Закону 1961-IV, тому ТДВ «СК «Альфа-Гарант» правомірно відмовила йому у виплаті страхового відшкодування.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суди встановили, що ОСОБА_4 є власником автомобіля НОМЕР_3, 2004 року випуску, № шасі НОМЕР_5.

21 листопада 2015 року о 15 год. 10 хв. в с. Проліски Бориспільського району Київської області по вул. Броварській водій ОСОБА_6, керуючи автомобілем НОМЕР_2, під час виїзду з другорядної дороги не надав переваги в русі автомобілю НОМЕР_4 під керуванням ОСОБА_7, який рухався по головній дорозі, скоїв з ним зіткнення. Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_6 за договором обов'язкового страхування власників наземних транспортних засобів від 29 грудня 2014 року № АІ/0633563 застрахована у ТДВ «СК «Альфа-Гарант».

21 листопада 2015 року о 15 год. 30 хв. ОСОБА_7 в телефонному режимі повідомив ТДВ «СК «Альфа-Гарант» про ДТП.

На місце ДТП представник відповідача не виїжджав.

23 листопада 2015 року ОСОБА_7 звернувся до ТДВ СК «Альфа-Гарант» з письмовим повідомленням про страховий випадок, надав можливість оглянути та сфотографувати пошкоджений автомобіль, повідомив місце де буде знаходитися автомобіль та телефонні номери для зв'язку.

З метою збереження автомобіля у тому ж стані, в якому він знаходився після ДТП та під час первинного огляду представником ТДВ «СК «Альфа-Гарант» у м. Кіровограді, автомобіль у період часу із 23 листопада 2015 року до 03 грудня 2015 року перебував на стоянці у м. Нікополі по вул. Жигулівській, 2/1.

Висновком автотоварознавчого дослідження спеціаліста ОСОБА_9 від 08 грудня 2015 року № 261 визначено суму матеріального збитку, завданого власникові автомобіля DAF XF95.430 з урахуванням коефіцієнта зносу в розмірі 17 449 грн.

27 січня 2016 року позивач звернувся до відповідача із заявою про страхове відшкодування.

11 квітня 2016 року відповідач відмовив позивачу у виплаті страхового відшкодування з тих підстав, що позивач відмовився надати на огляд транспортний засіб, що призвело до неможливості страховика встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди.

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України).

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 988 ЦК Українистраховик зобов'язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

Відповідно до пункту 33.1.4 статті 33 Закону 1961-IV у разі настання ДТП, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування, водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний: невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, повідомлення про ДТП встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально.

Водії та власники транспортних засобів, причетних до ДТП, власники пошкодженого майна зобов'язані зберігати пошкоджене майно (транспортні засоби) у такому стані, в якому воно знаходилося після ДТП, до тих пір, поки його не огляне призначений страховиком представник (працівник, аварійний комісар або експерт), а також забезпечити йому можливість провести огляд пошкодженого майна (транспортних засобів) (пункт 33.3 статті 33 Закону 1961-IV).

Особи, зазначені в цьому пункті, звільняються від обов'язку збереження пошкодженого майна (транспортних засобів) у такому стані, в якому воно знаходилося після ДТП, у разі якщо не з їхньої вини протягом десяти робочих днів після одержання страховиком повідомлення про ДТП його уповноважений представник не прибув до місцезнаходження такого пошкодженого майна.

Згідно з пунктом 34.1 статті 34 Закону 1961-IV страховик зобов'язаний протягом двох робочих днів з дня отримання повідомлення про настання події, що містить ознаки страхового випадку, розпочати її розслідування, у тому числі здійснити запити щодо отримання відомостей, необхідних для своєчасного здійснення страхового відшкодування.

Протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик зобов'язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків(пункт 34.2 статті 34 Закону 1961-IV).

Згідно з пунктом 34.3 статті 34 Закону 1961-IV якщо представник страховика не з'явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик зобов'язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження).

Підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на отримання відшкодування, своїх обов'язків, визначених цим Законом, якщо це призвело до неможливості страховика (МТСБУ) встановити факт ДТП, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди (пункт 37.1.3 статті 37 Закону 1961-IV).

Суди встановили, що ОСОБА_4, як власник транспортного засобу, якому завдано матеріальної шкоди внаслідок ДТП, виконав передбачені Законом 1961-IV умови для отримання страхового відшкодування.

Згідно зі статтею 60 ЦПК України (у редакції, чинній на момент розгляду справи судами) кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

ТДВ «СК «Альфа-Гарант» не надало доказів на підтвердження неможливості страховика встановити факт ДТП, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди, що є беззаперечною підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування у разі невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на отримання відшкодування, своїх обов'язків, визначених Законом 1961-IV.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами у справі, суди правильно визначилися з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідили наявні у справі докази і надали їм належну оцінку згідно зі статтями 57-60, 212 ЦПК України (у редакції, чинній станом на час розгляду справи судами), правильно встановили обставини справи, внаслідок чого ухвалили законні й обґрунтовані судові рішення, які відповідають вимогам матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги є аналогічними доводам, викладеним в апеляційній скарзі, зводяться до незгоди з висновками судів стосовно установлення обставин справи, та зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів попередніх інстанцій щодо їх оцінки. В силу вимог вищенаведеної статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Відповідно до частини третьої статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

Виконання рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 травня 2017 року зупинено ухвалою Верховного Суду від 02 березня 2018 року, у зв'язку із залишенням цього рішення без змін необхідно поновити його виконання.

Керуючись статтями 400, 401, 416,436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу адвоката Поліщук ЛідіїІванівни як представника товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» залишити без задоволення.

Рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 травня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 27 листопада 2017 року залишити без змін.

Поновити виконання рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 травня 2017 року.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді Н. О. Антоненко

В.І. Крат

М.Є. Червинська