Справа № 635/6654/16-ц
Провадження № 2/635/349/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2018 року с. Покотилівка

Харківський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді Назаренко О.В.,

за участі секретаря Ус Ю.В.

позивача ОСОБА_1

представника позивача адвоката ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа приватний нотаріус Харківського районного нотаріального округу ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання недійсним договору дарування,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_7 звернулася до суду з позовом та просила визнати недійсним договір дарування житлового будинку за адресою Харківська область, Харківський район, м. Мерефа, пров. Лікарський, б. 14, укладений між ОСОБА_7 та ОСОБА_3, посвідчений 25.12.1998 року приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Харківської області ОСОБА_5 за реєстровим №1268. В обгрунтування позовних вимог зазначила, що 25.12.1998 року приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Харківської області ОСОБА_5 було посвідчено договір дарування житлового будинку між нею та її дочкою ОСОБА_3. За умовами договору вона подарувала, а відповідач прийняла в дар житловий будинок з надвірними будівлями, розташований за адресою Харківська область, Харківський район, м. Мерефа, пров. Лікарський, б. 14. Зазначає, що спірний договір нею було підписано помилково. На час укладання договору вона була людиною похилого віку, отримувала пенсію за віком у розмірі 60,73 грн.. У звязку із похилим віком, низьким рівнем матеріального забезпечення, поганим станом здоровя їй було важко самій утримувати себе та будинок. Вказує, що вони із відповідачем дійшли домовленості про те, що відповідач буде надавати їй допомогу у придбанні продуктів харчування, ліків, підтриманні житла в належному стані та іншу допомогу, в якій виникне потреба, а вона передасть їй свій будинок. Розуміючи, що з часом необхідність в такій допомозі буде збільшуватися, вона погодилася на пропозицію відповідача, та у нотаріуса підписала вже готові примірники договору. Однак позивач вказує, що при укладенні спірного договору вона припустилася помилки, що має істотне значення, а саме помилки щодо природи правочину, прав та обовязків сторін, оскільки вважала, що буде укладено договір довічного утримання, а не договір дарування. Зазначає, що після підписання договору його примірник вона не отримувала, зі змістом договору не ознайомилася, оскільки покладалася на дочку. Після підписання договору відповідач надавала матеріальну допомогу грошима, продуктами харчування, при дбанням ліків, навідувала її, допомагала по господарству, але з часом стала рідше навідуватися та надавати їй допомогу, а з вересня 2014 року зовсім перестала із нею спілкуватися. Після чого, позивач зрозуміла, що її права порушені, а згодом довідалася, що насправді було укладено договір дарування, а не договір довічного утримання. Тому вона звернулася до суду з даним позовом.

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 11 жовтня 2016 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду.

17 вересня 2016 року позивач ОСОБА_7 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія 1-ВЛ №550674, виданого Виконавчим комітетом Мерефянської міської ради Харківського району Харківської області 19 вересня 2016 року, актовий запис №304.

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 29 листопада 2016 року провадження в цивільній справі № 635/6654/16-ц за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_3, 3-тя особа приватний нотаріус Харківського районного нотаріального округу ОСОБА_5 про визнання недійсним договору дарування зупинено до залучення до участі у справі правонаступника.

29 березня 2017 року надійшла заява правонаступника ОСОБА_8 ОСОБА_1 про відновлення провадження у справі та залучення її до справи в якості правонаступника.

12 травня 2018 року до участі у справі залучено ОСОБА_1 у якості правонаступника позивача ОСОБА_8

16 травня 2018 року до суду надійшло клопотання відповідача ОСОБА_3 про обєднання цивільних справ, в якому вона просить обєднати в одне провадження зазначену справу та цивільну справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_3 про визнання договору дарування недійсним та визнання житлового будинку спільною сумісною власністю подружжя яка перебуває в провадженні судді Харківського районного суду Харківської області Панас Н.Л.

15 червня 2017 року до суду надійшла уточнена позовна заява ОСОБА_1 про визнання договору дарування недійсним, відповідно до якої просить визнати недійсним договір дарування житлового будинку за адресою Харківська область, Харківський район, м. Мерефа, пров. Лікарський, б. 14 між ОСОБА_7 та ОСОБА_3, посвідчений 25.12.1998 року приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Харківської області ОСОБА_5, за реєстровим №1268. Скасувати державну реєстрацію договору дарування житлового будинку за адресою Харківська область, Харківський район, м. Мерефа, пров. Лікарський, б. 14, між ОСОБА_7 та ОСОБА_3, посвідчений 25.12.1998 року приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Харківської області ОСОБА_5, за реєстровим №1268.

Уточнені позовні вимоги обгрунтовує тим, що 25.12.1998 року приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Харківської області ОСОБА_5 було посвідчено договір дарування житлового будинку між ОСОБА_7 та ОСОБА_3. Однак, коли у вересні 2016 року ОСОБА_8 вирішила розірвати договір довічного утримання з ОСОБА_3, їй стало відомо, що 25.12.1998 року вона уклала не договір довічного утримання, а договір дарування належного їй житлового будинку. 17 вересня 2016 року ОСОБА_8 померла, вона, ОСОБА_1Г, прийняла спадщину після смерті матері, звернувшись до нотаріуса із відповідною заявою у встановлений законом строк, тому вона звернулася до суду із уточненим позовом.

Представником відповідача ОСОБА_4 надано заперечення на позову заяву, в якій він посилається на те, що у своїй власності на одній земельній ділянці позивач ОСОБА_8, мала два будинки. У 1998 році позивач подарувала житлові будинки шляхом укладання договору дарування своїм двом дочкам. Коли минуло 18 років, позивач подала позов про визнання правочину недійсним лише до відповідача, при цьому представником ОСОБА_8 стала ОСОБА_1, яка мала на меті заволодіти майном сестри з метою передати будинок своєму синові. Зазначив, що на думку відповідача, її матір не могла подати даний позов, оскільки це суперечило її намірам. Ще за життя мати казала, що після її смерті все забере до рук сестра, а тому у 1998 році уклала договори дарування з обома дітьми з метою усунення конфліктів у подальшому. На момент подання позову до суду, ОСОБА_8 було 88 років і припустити можливість, що вона у цьому віці буде складати позови та ходити на судові засідання важко, особливо з огляду на її добре відношення до неї, відповідача по справі. Зазначає також, що сам факт смерті матері через тиждень після звернення до суду підтверджує її неможливість відстоювати свою позицію в судовому порядку.

Також відповідачем надано заяву про застосування строків позовної давності, посилаючись на те, що в договорі дарування, укладеному 25 грудня 1998 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_3 прямо зазначався підпис дарувальника, що свідчить про те, що дарувальник 25 грудня 1998 року мала реальну можливість ознайомитися з умовами договору та ознайомилася з ними. Крім того зазначає, що п. 7 договору вказано, що документ складено у трьох примірниках, один з яких зберігається у справах приватного нотаріуса, а інші примірники у сторін. Діючим на момент виникнення спірних правовідносин Цивільним кодексом визначена загальна позовна давність у три роки, а оскільки строк сплинув, просить у задоволенні позову відмовити.

20 листопада 2017 року в судовому засіданні ОСОБА_6 залучено до участі у справі у якості третьої особи.

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 20 листопада 2017 року клопотання позивача про витребування доказів задоволено. Витребувано у приватного нотаріуса Харківського районного нотаріального округу ОСОБА_5 належним чином завірену копію нотаріальної справи, яка заводилась у звязку з посвідченням договору дарування від 25 грудня 1998 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_3, за реєстровим №1268.

В судовому засіданні позивач та її представник підтримали заявлені позивачем уточнені вимоги, просили їх задовольнити з підстав викладених у позові.

Відповідач та її представник в судовому засіданні проти позову заперечували, просили в задоволенні заявлених вимог відмовити за обставин, викладених у письмових поясненнях.

Третя особа приватний нотаріус Харківського районного нотаріального округу ОСОБА_5 у судове засідання не зявився, про день, час та місце слухання справи повідомлений належним чином, причину неявки суду не повідомив.

Третя особа ОСОБА_6 у судовому засіданні проти позову заперечував.

Суд, заслухавши сторони, свідків, дослідивши докази по справі, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтями 12, 11, 81 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів.

Згідно з частини другої статті 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК).

Відповідно до частини четвертої статті 82 ЦПК України, обставини встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Судом встановлено, що 25.12.1998 року приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Харківської області ОСОБА_5 було посвідчено договір дарування житлового будинку між ОСОБА_8 та ОСОБА_3. За умовами договору ОСОБА_8 подарувала, а ОСОБА_3 прийняла в дар житловий будинок з надвірними будівлями, розташований за адресою Харківська область, Харківський район, м. Мерефа, пров. Лікарський, б. 14.

Оскільки правовідносини виникли під час дії Цивільного Кодексу 1963 року, то згідно з п. 4 Заключних та перехідних положень ЦК України 2003 року, необхідно застосовувати норми ЦК України 1963 року.

Статтею 71 ЦК України в редакції 1963 року визначено, що загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки.

Відповідно до ст. 76 ЦК України в редакції 1963 року перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права. Винятки з цього правила, а також підстави зупинення і перериву перебігу строків позовної давності встановлюються законодавством Союзу РСР

і статтями 78 і 79 цього Кодексу.

В судовому засіданні обставин, визначених ст. ст. 78,79 ЦК України в редакції 1963 року, не встановлено.

Відповідно до ст.80 ЦК України в редакції 1963 року, закінчення строку позовної давності до пред'явлення позову є підставою для відмови в позові.

В даному випадку, перебіг строку позовної давності починається з 25 грудня 1998 року, тобто з часу укладення договору дарування між ОСОБА_8 та ОСОБА_3, а тому спливає 25 грудня 2001 року.

Суд аналізуючи доводи позивача, відповідача, надані докази приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає у звязку із закінченням строку позовної давності.

За вищевказаних обставин, з урахуванням положень цивільного процесуального закону, що суд розглядає справу в межах заявлених позивачем вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, суд повністю відмовляє в задоволенні заявлених вимог.

Керуючись ст. ст. 13, 81,158, 263-265 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 повністю відмовити.

Судові витрати, понесені ОСОБА_1 віднести за її рахунок.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення суду, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Харківський районний суд Харківської області.

Відомості, що не проголошуються:

позивач: ОСОБА_1, зареєстроване місце проживання ІНФОРМАЦІЯ_1, б. 14;

представник позивача ОСОБА_2, діє на підставі договору про надання правової допомоги№16 від 10.05.2017 року;

відповідач ОСОБА_3, РНОКПП:НОМЕР_1, зареєстроване місце проживання ІНФОРМАЦІЯ_2, б. 22 кв. 39;

представник відповідача ОСОБА_4, зареєстроване місце проживання ІНФОРМАЦІЯ_3, б. 165 АДРЕСА_1;

третя особа ОСОБА_9, зареєстроване місце проживання ІНФОРМАЦІЯ_1, б. 14

Повне судове рішення складено 10 жовтня 2018 року.

Суддя О.В.Назаренко

.