РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

05 жовтня 2018 року Хмельницький міськрайонний суд

Хмельницької області

в складі: головуючої судді - Козак О.В.

при секретарі Слободянюк А.Ю.,

за участі позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Хмельницького цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ФОП ОСОБА_2 про розірвання договору та стягнення коштів,

В С Т А НО В И В:

11.05.2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ФОП ОСОБА_2 про розірвання договору та стягнення коштів. В обґрунтування позову позивач вказав, що 25.09.2015 року між його батьком ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було укладено Договір АU 130, згідно якого Замовник доручає, а Виконавець зобовязується організувати роботи по виготовленню та передачі у власність ПВХ конструкцій за розцінками Виконавця.

Відповідно до п.п.1.2, 1.3 Договору замовник зобовязується оплатити та прийняти готові вироби та роботу відповідно до умов договору. Якість виробів, що постачаються за договором, повинна відповідати технічним умовам виконавця, нормам якості для даного виду виробів.

На виконання умов договору його батьком було сплачено 2660 грн., в свою чергу приватний підприємець ОСОБА_2 надавав на підпис договір, брав завдаток та обіцяв, що за 2-3 тижні замовники отримають вікна.

Згідно п.3.2 договору виконавець зобовязався передати у власність замовника виготовленні вироби на протязі 50 робочих днів з моменту укладення договору.

Відповідно до п.3.9 договору обовязки за договором вважаються виконаними в повному обсязі після підписання замовником акту прийому-передачі виробів.

Але, ні через 3 тижні, ні до сьогодні умови договорів не виконанні, вікна та балкони не поставлені, у звязку з чим люди почали масово зверталися до офісу виконавця за адресою, яка вказувалася в рекламі: м. Хмельницький, вул.Володимирська,87/1, але двері зачинені і вивіски зняті, на телефоні дзвінки не відповідає.

В червні 2016 року працівники правоохоронних органів затримали відповідача, в звязку з чим ОСОБА_2 визнав факт отримання від його батька коштів на виконання договору та зобовязався повернути кошти до 30.06.2016 року. Також, зобовязався сплатити інфляційні витрати 238,12 гривень, 10% за користування чужими грішми у розмірі 266 гривні та 3% річних у розмірі 56 гривні. Тобто, ОСОБА_2 зобовязався повернути кошти до 30.06.2016 року у загальному розмірі 3220,12 грн.. Даний факт підтверджується розпискою від 05.06.2015 року.

05.09.2017 року його батько ОСОБА_3 помер і 12.03.2018 року державним нотаріусом Першої Хмельницької державної нотаріальної контори видано свідоцтво про право на спадщину за законом і він є спадкоємцем батька ОСОБА_3, в тому числі щодо зобовязань по договору АU 130 від 25.09.2015 року.

Тому позивач просить позов задоволити та розірвати договір АU 130 від 25.09.2015 року, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2, а також стягнути з відповідача на його користь 3220,12 грн., з яких: 2660 грн. - сплачених по договору, інфляційні витрати 238,12 грн., 10% за користування чужими грішми у розмірі 266 гривні та 3% річних у розмірі 56 грн..

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив їх задоволити, суду пояснив, що його батько уклав з відповідачем договір і сплатив йому гроші в сумі 2660 грн., однак відповідач до цього часу зобовязання не виконав, кошти не повернув. Він є спадкоємцем батька, тому просить позов задоволити.

Відповідач в судове засідання не зявився, про час та місце слухання справи повідомлявся у встановленому законом порядку.

Відповідно до ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

За таких обставин суд вважає за можливе справу розглядати по суті за відсутності відповідача, на підставі наявних в справі доказів з ухваленням заочного рішення.

Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 25 вересня 2015 року було укладено договір між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, індивідуальний номер замовлення АU 130, згідно якого замовник доручає, а виконавець зобовязується організувати роботи по виготовленню та передачі у власність ПВХ конструкцій за розцінками виконавця.

Відповідно до п.1.2-2.3 договору, замовник зобовязується оплатити та прийняти готові вироби та роботу відповідно до умов договору. Якість виробів, що постачаються за договором, повинна відповідати технічним умовам виконавця, нормам якості для даного виду виробів. Згідно умов договору ФОП ОСОБА_2 зобовязався поставити конструкцію з профіля ПВХ ROТТА, загальною площею 2,002 м.кв., колір білий, заповнення 4 мм.*16*4мм, вартістю 2914 грн. (завдаток 2000грн., борг до передачі у власність 914грн.).

На виконання умов договору ОСОБА_3 було сплачено 2660 грн., що підтверджується: розпискою ОСОБА_2 від 05.06.2016р. та товарним чеком від 25.10.2015 року.

Згідно п.3.2 Договору виконавець зобовязався передати у власність замовника виготовленні вироби на протязі 50 робочих днів з моменту укладення договору.

Відповідно до п.3.9 Договору обовязки виконавця за договором вважаються виконаними в повному обсязі після підписання замовником акту прийому-передачі виробів.

Відповідно до статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ст.ст.626,627 ЦК України - договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору. Відповідно до положень ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частинами 1 та 2 ст.10 Закону України "Про захист прав споживачів" визначено, що споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов'язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим. Якщо під час виконання робіт (надання послуг) стане очевидним, що їх не буде виконано з вини виконавця згідно з умовами договору, споживач має право призначити виконавцю відповідний строк для усунення недоліків, а в разі невиконання цієї вимоги у визначений строк - розірвати договір і вимагати відшкодування збитків або доручити виправлення недоліків третій особі за рахунок виконавця.

Згідно ч.2 ст.651 ЦК України, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 12.03.2018 року, спадкоємцем зазначеного у свідоцтві майна ОСОБА_3, який помер 05.09.2017 року, є його син - ОСОБА_1, 18.06.1973р.н..

Відповідно до ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч.ч.1,6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідач у своїй розписці від 05.06.2016 року визнав отримання від ОСОБА_3 коштів в сумі 2660грн. на виконання договору індивідуальний номер замовлення АU 130 від 25 вересня 2015 року.

Відповідачем до суду не надано доказів тому, що ним умови договору виконанні, а тому з нього підлягають стягненню кошти на користь позивача в сумі 2660 гривень.

Разом з тим, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення інфляційних витрат в розмірі 238,12 гривень, 10% за користування чужими грішми у розмірі 266 гривні та 3% річних у розмірі 56 гривні за період з 25.09.2015 року по 05.06.2016 року задоволенню не підлягають, оскільки частиною 2 статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Між ФОП ОСОБА_2 та ОСОБА_3 25.09.2015 року було укладено договір індивідуального замовлення, а не договір про грошове зобовязання, а тому вимоги про нарахування індексу інфляції, відсотків за користування чужими грішми, а також трьох процентів річних від простроченої суми у відповідності до вимог ст. 625 ЦК України, суд вважає безпідставними.

При цьому суд враховує, що відповідно до ч.5 ст.10 Закону України "Про захист прав споживачів" передбачено, що у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення.

Пунктом 4.2 Договору індивідуальний номер замовлення AU - 130 від 25.09.2015 року сторони погодили, що у випадку невиконання п.3.2, виконавець зобов'язаний сплатити неустойку у розмірі 0,1% від вартості даного Договору за кожен робочий день прострочення. Отже, сторони погодили відповідальність виконавця у вигляді сплати пені.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 слід задоволити частково, а саме: розірвати договір АU 130 від 25.09.2015 року, який укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 та стягнути з ФОП ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 кошти в сумі 2660 грн.. В задоволенні решти позовних вимог, слід відмовити.

Відповідно до ст.141 ЦПК України, з ФОП ОСОБА_2, слід стягнути в дохід держави судовий збір в розмірі 1287,03грн. (3220/100=32,20; 2660/32,20=82,61%; 704,80/100х82,61=582,23+704,80=1287,03).

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст.16, 526, 626, 627, 629, 651, 1218 ЦК України, ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів», ст.ст.2, 12, 13, 76, 81, 141, 258, 259, 263-265, 280, 281 ЦПК України суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Розірвати договір АU 130 від 25.09.2015 року, який укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3.

Стягнути з ФОП ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН: НОМЕР_1, проживаючого: 29000, АДРЕСА_1; зареєстрованого: ІНФОРМАЦІЯ_2) на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_3, ІПН: НОМЕР_2, жителя 29000, АДРЕСА_2) кошти в сумі 2660 грн.

В задоволенні решти позовних вимог, відмовити.

Стягнути з ФОП ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН: НОМЕР_1, пошт.індекс 29000, АДРЕСА_1) в дохід держави судовий збір в розмірі 1287,03 грн..

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Хмельницького апеляційного суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Дата складання повного тексту рішення 10.10.2018 року.

Суддя: