П о с т а н о в а

Іменем України

14 травня 2018 року

м. Київ

справа № 690/392/15-ц

провадження № 61-20150 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: ГулькаБ. І. (суддя-доповідач), Луспеника Д. Д., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5,

представник відповідача - ОСОБА_6,

третя особа - Звенигородська державна нотаріальна контора Черкаської області,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Ватутінського міського суду Черкаської області від 23 липня 2015 року у складі судді Здоровила В. А. та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 23 лютого 2017 року у складі колегії суддів: Новікова О. М., Храпка В. Д., Бондаренка С. І.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У червні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5, третя особа - Звенигородська державна нотаріальна контора Черкаської області, про визнання недійсними правочинів та визнання права власності в порядку спадкування.

Позовна заява мотивована тим, що вона є спадкоємицею ОСОБА_7., який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, за заповітом від 30 вересня 2013 року. 11 березня 2015 року вона отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом на житловий будинок АДРЕСА_1, загальною площею 54,5 кв. м.

Земельна ділянка для обслуговування зазначеного вище житлового будинку площею 0,1000 га та земельна ділянка для ведення особистого селянського господарства площею 0,0082 га, що розташовані по АДРЕСА_1, на яких розташовано вищевказаний житловий будинок, належать відповідачці на підставі двох договорів купівлі-продажу земельних ділянок від 18 травня 2011 року, укладених між ОСОБА_5 та ОСОБА_7 У цей же день між зазначеними сторонами було укладено й договір купівлі-продажу житлового будинку, на який їй видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 11 березня 2015 року.

Преюдиційним рішенням Ватутінського міського суду Черкаської області від 18 липня 2013 року визнано вказаний договір купівлі-продажу житлового будинку від 18 травня 2011 року недійсним у зв'язку з відсутністю волевиявлення ОСОБА_7 на укладення такого правочину, оскільки його було введено в оману при укладенні цього договору купівлі-продажу житлового будинку.

Вважала, що оскільки преюдиційним рішенням суду було визнано договір купівлі-продажу житлового будинку недійсним, то й спірні договори купівлі-продажу земельних ділянок мають бути визнані недійсними з тих же підстав, так як за життя її спадкодавець - ОСОБА_7 - мав намір визнати у суді ці правочини такими, що вчинені унаслідок навмисного введення його в оману, поза його внутрішньої волі, проте не зробив цього через відсутність коштів та незадовільний стан здоров'я.

Зазначала про те, що її спадкодавець - ОСОБА_7 - перебував у безпорадному стані, у зв'язку з чим відповідачка доглядала його до укладення спірних правочинів, після укладення яких свої зобов'язання по догляду за ним припинила. ОСОБА_7 весь час проживав у спірному будинку та не мав наміру продавати належне йому майно, яке шляхом обману перейшло у власність відповідачки.

Отже, у зв'язку з такими обставинами вона позбавлена права користування належним їй спадковим майном.

З урахуванням викладеного ОСОБА_4 просила суд визнати два договори купівлі-продажу земельних ділянок площею 0,1000 га та 0,0082 га від 18 травня 2011 року, укладені між ОСОБА_7 і ОСОБА_5, недійсними, визнати за нею право власності на зазначені земельні ділянки в порядку спадкування після смерті ОСОБА_7

Справа розглядалася судами неодноразово.

Рішенням Ватутінського міського суду Черкаської області від 23 липня 2015 року позов ОСОБА_4 задоволено. Визнано договір купівлі-продажу земельної ділянки, що знаходиться по АДРЕСА_1, площею 0,1000 га, та договір купівлі-продажу земельної ділянки, що знаходиться за вищевказаною адресою, укладені 18 травня 2011 року між ОСОБА_7. та ОСОБА_8, недійсними. Визнано за ОСОБА_4 право власності на земельні ділянки по АДРЕСА_1, площею 0,1000 га та площею 0,0082 га в порядку спадкування після смерті ОСОБА_7., який помер ІНФОРМАЦІЯ_1. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що оскільки преюдиційним рішенням Ватутінського міського суду Черкаської області від 18 липня 2013 року визнано договір купівлі-продажу житлового будинку, укладений між ОСОБА_7., спадкоємцем якого є позивачка, та ОСОБА_5, недійсним, то і договори купівлі-продажу спірних земельних ділянок, укладені цього ж дня між тими ж сторонами, мають бути визнані недійсними, так як ці правочини укладені при тих самих обставинах, які вже встановлені преюдиційним судовим рішенням й доказуванню не підлягають. Визнаючи право власності на вищевказані земельні ділянки в порядку спадкування за ОСОБА_4, суд виходив з того, що до неї, як спадкоємця житлового будинку переходить право власності земельними ділянками, на яких він розташований.

Останньою ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 23 лютого 2017 року апеляційна скарга представника ОСОБА_5 - ОСОБА_6 - відхилена, рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що преюдиційним рішенням Ватутінського міського суду Черкаської області від 18 липня 2013 року встановлено, що оскільки у спадкодавця позивачки - ОСОБА_7. - було відсутнє волевиявлення на укладення договору купівлі-продажу житлового будинку по АДРЕСА_1, укладеного в той же день, що й два спірні договори купівлі-продажу земельних ділянок, то й ці договори купівлі-продажу земельних ділянок є недійсними, так як укладені при тих самих обставинах, які вже встановлені преюдиційним судовим рішенням, й доказуванню не підлягають. ОСОБА_4 є спадкоємицею ОСОБА_7. за заповітом, унаслідок чого її права та законні інтереси порушено спірними договорами купівлі-продажу земельної ділянки та вона має право на їх оспорення.

У касаційній скарзі, поданій у квітні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_5 просить оскаржувані судові рішення скасувати й ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовити, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що спадкодавець позивачки - ОСОБА_7 - за життя питання про визнання двох спірних договорів купівлі-продажу земельної ділянки, укладених з нею, не ставив, а позивачка не була стороною цих правочинів, унаслідок чого права на їх оскарження не має. Преюдиційне судове рішення про визнання недійсним договору купівлі-продажу житлового будинку, укладеного в цей же день що й спірні договори купівлі-продажу земельної ділянки, та встановлені ним обставини не впливають на чинність спірних правочинів.

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У квітні 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

У статтях 1216, 1217 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до частини другої статті 1225 ЦК України до спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені.

Згідно з частиною першою статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно з частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою і шостою статті 203 цього Кодексу.

У пункті 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» судам роз'яснено, що правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

Таким чином, суди дійшли вірного висновку про те, що оскільки преюдиційним рішенням Ватутінського міського суду Черкаської області від 18 липня 2013 року визнано договір купівлі-продажу житлового будинку, укладений між ОСОБА_7., спадкоємцем якого є позивачка, та ОСОБА_5, недійсним, то і договори купівлі-продажу спірних земельних ділянок, укладені цього ж дня між тими ж сторонами, мають бути визнані недійсними, так як ці правочини укладені при тих самих обставинах, які вже встановлені преюдиційним судовим рішенням й доказуванню не підлягають, а саме судом було встановлено, що у спадкодавця позивачки - ОСОБА_7. - було відсутнє волевиявлення на укладення договору купівлі-продажу житлового будинку з відповідачкою.

Суди дійшли вірного висновку про те, що до ОСОБА_4, як спадкоємця житлового будинку, переходить право власності на земельні ділянки, на яких він розміщений.

Колегія суддів, погоджується з висновком судів про те, що ОСОБА_4 є спадкоємцем ОСОБА_7. за заповітом, унаслідок чого її права та законні інтереси порушено спірними договорами купівлі-продажу земельної ділянки та вона має право на їх оспорення (частина третя статті 215 ЦК України).

Доводи касаційної скарги про те, що спадкодавець позивачки - ОСОБА_7 - за життя питання про визнання двох спірних договорів купівлі-продажу земельної ділянки, укладених з нею, не ставив, а позивачка не була стороною цих правочинів, унаслідок чого права на їх оскарження не має, безпідставні, так як права позивачки, як спадкоємця ОСОБА_7, порушені такими правочинами, що у тому числі підтверджується преюдиційним рішенням Ватутінського міського суду Черкаської області від 18 липня 2013 року, а, отже, саме у неї наявне право на оспорення таких правочинів.

При цьому апеляційний суд виконав вимоги частини четвертої статті 338 ЦПК України 2004 року про те, що висновки і мотиви, з яких скасовані рішення є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді справи.

Таким чином, доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують на законність судових рішень не впливають, а направлені на переоцінку доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Рішення Ватутінського міського суду Черкаської області від 23 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 23 лютого 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Б. І. Гулько

Д. Д. Луспеник

Ю. В. Черняк