Справа №751/6729/17
Провадження №2/751/264/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2018 року місто Чернігів

Н о в о з а в о д с ь к и й р а й о н н и й с у д м і с т а Ч е р н і г о в а

в складі: головуючого - судді Цибенко І. В.

за участю секретаря Чвірової О.О.

представників позивача Жилінського О.В., Боримської О.В.

відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4 представника відповідача ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження приміщенні суду цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Чексіл» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення орендної плати та виселення,

В С Т А Н О В И В:

ПАТ «Чексіл» звернулось до суду із позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 просить виселити відповідачів з житлового приміщення за адресою АДРЕСА_1 без надання іншого жилого приміщення та стягнути з ОСОБА_3 заборгованість по орендній платі в розмірі 12188 грн. 83 коп. В підготовчому судовому засіданні позивачем подана заява про збільшення позовних вимог в якій просить стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 плату за користування орендованим приміщенням станом на березень 2018 року в розмірі 23922 грн. 87 коп. Позовні вимоги ґрунтуються на тому, що починаючи з 01.10.2009 року між ПАТ «Чексіл» та ОСОБА_3 щороку укладався договір оренди кімнати 337 в гуртожитку за адресою АДРЕСА_1 що належить позивачу на праві власності. Останній договір оренди був укладений 01.10.2016 року строком дії до 01.10.2017. Кожний договір оренди супроводжувався підписанням акту приймання-передачі житлового приміщення в оренду. Додатками до договорів оренду обумовлювалось право на вселення в житлове приміщення доньки ОСОБА_3, ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1. Оскільки за договорами оренди у ОСОБА_3 малась заборгованість, а саме за договором № 52 від 01.10.2014 в розмірі 1822 грн. 59 коп, № 53 від 15.11.2015 -2913 грн. 74 коп, № 69 від 01.10.2016 - 7452 грн. 50 коп. , а всього за період з 01.10.2014 по 31.08.2017 - 12188 грн. 83 коп., 31.08.2017 року ОСОБА_3 було вручено повідомлення про дострокове розірвання (припинення) договору оренди кімнати. Цього ж дня між сторонами було підписано додаткову угоду про розірвання договору оренди та акт приймання-передачі житлового приміщення з оренди. Проте, орендоване приміщення фактично з оренди позивачу передано не було і відповідачі без законних підстав продовжують ним користуватись. Посилаючись на ст.. 785 ЦК України, 391 ЦК України просить виселити відповідачів із кімнати гуртожитку. За період з моменту розірвання договору оренди з вересня 2017 року по березень 2018 рік відповідачі продовжують користуватись приміщенням, проте орендна плата в розмірі 11734 грн. 04 коп. не сплачувалась, позивач збільшивши позовні вимоги в цій частині, просить стягнути з відповідачів заборгованість по орендній платі в розмірі 23922 грн. 87 коп.

На підставі розпорядження № 35 від 07.02.2018 про повторний автоматичний розподіл даної справи, ухвалою від 09.02.2018 року справу прийнято до свого провадження суддею Цибенко І.В. та призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою від 24.04.2018 закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду.

В судовому засіданні представники позивача позов підтримали повністю, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Додатково представник Жилінський О.В. зазначив, що відповідач ОСОБА_3 визнаючи наявність заборгованості за договором оренди зобов»язалась сплатити борг в розмірі 9784 грн. до 31 липня 2017 року. Проте станом на 31.08.2017 рік бог сплачений не був, а тому сторони розірвали договір оренди № 69 від 01.10.2016 та підписали акт приймання-передачі житлового приміщення з оренди. Оскільки ОСОБА_3 та її донька ОСОБА_4 із кімнати гуртожитку фактично не виселились, чим порушують права позивача як власника, а отже просить виселити в примусовому порядку та стягнути заборгованість по орендній платі з обох відповідачів.

Відповідач ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_5 в судовому засіданні 25.05.2018 позов визнали частково. Не заперечили проти стягнення боргу з ОСОБА_3 в розмірі 6878 грн. 34 коп. відповідно до наданого ними розрахунку заборгованості (а.с 142-143). Заперечили проти стягнення заборгованості за період з вересня 2017 по березень 2018 оскільки ОСОБА_3 та її донька в кімнаті не проживали, а жили у родичів у зв»язку з розірванням договору оренди позивачем в односторонньому порядку. З 20 лютого 2018 року проживають у кімнаті гуртожитку. ОСОБА_4 заперечила проти стягнення з неї орендної плати, оскільки договору оренди з позивачем не укладала. Представник ОСОБА_5 заперечив проти виселення відповідачів без надання житлового приміщення, посилаючись на вимоги ЗУ «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків»

В судове засідання 19.06.2018 після перерви відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не з»явились, були повідомлені про час та місце судового розгляду справи належним чином. Представник ОСОБА_5 в судовому засіданні підтримав позицію висловлену в судовому засіданні 25.05.2018.

Вислухавши сторони, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до висновку про задоволення позову частково з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до наказу Фонду державного майна України від 07.12.1998 року ВАТ «Чексіл» передано у власність гуртожиток № № АДРЕСА_1 (а.с. 17-22).

01.10.2009 року між ВАТ «Чексіл» та ОСОБА_3 укладено договір оренди ліжко-місця в гуртожитку за адресою АДРЕСА_1 кімната 327, що є власністю ВАТ «Чексіл» з правом прописки орендаря у гуртожитку відповідно до п. 5.3 Договору. Строк дії договору оренди по 01.10.2010.

В подальшому договори оренди між вказаними сторонами укладались щороку. Так, 01.10.2014 року між ПАТ «Чексіл» та ОСОБА_3 було укладено договір оренди (найму) приміщення № 52 про передачу орендарю у платне тимчасове користування приміщення для житла за адресою АДРЕСА_1. Відповідно до додатку до договору оренди сторонами визначено розмір орендної плати -742 грн. 07 коп. та перелік осіб які вселяються в приміщення - донька ОСОБА_4 Строк дії договору визначено до 01.10.2015 (а.с 6-7). 15.11.2015 року між ПАТ «Чексіл» та ОСОБА_3 було укладено договір оренди (найму) приміщення № 53. Розмір плати за оренду приміщення становить 999 грн. 67 коп. Строк дії договору визначено до 15.11.2016. Відповідно до додатку до договору оренди визначено перелік осіб які вселяються в приміщення - донька ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1. (а.с. 8-9). 01.10.2016 року між ПАТ «Чексіл» та ОСОБА_3 було укладено договір оренди (найму) приміщення № 69. про передачу орендарю у платне тимчасове користування приміщення для житла за адресою АДРЕСА_1. Розмір плати за оренду приміщення становить 1608 грн. 71 коп. Строк дії договору визначено до 01.10.2017. Відповідно до додатку № 2 до договору оренди визначено перелік осіб які вселяються в приміщення - донька ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1. Сторонами 01.10.2016 підписано акт приймання-передачі приміщення в оренду (а.с. 11-13).

Відповідно до умов договору оренди приміщення № 69 від 01.10.2016 орендар зобов»язувався своєчасно сплачувати орендну плату шляхом перерахування на поточний рахунок Орендодавця розміру орендної плати авансовим платежем за наступний місяць до 30 числа поточного місяця (п. 3.2, 4.2.6. Договору).

Відповідно до розрахунку заборгованості наданого позивачем (а.с. 15) за договорами оренди № 52 від 01.10.2014, № 53 від 15.11.2015, № 69 від 01.10.2016 за період з 01.10.2014 по 31.08.2017 заборгованість ОСОБА_3 по орендній платі становить 12188 грн. 83 коп. (а.с. 15).

Згідно розписки від 16.06.2017 ОСОБА_3 зобов»язувалась виплатити борг в розмірі 9784 грн. до 31 липня 2017 року. У випадку не виплату зобов»язувалась виселитись з гуртожитку та знятись з реєстрації (а.с. 133).

31.08.2017 року позивачем було направлено ОСОБА_3 повідомлення про дострокове розірвання договору оренди від 01.10.2016 (а.с. 16).

Додатковою угодою від 31.08.2017 року сторонами розірвано договір оренди № 69 від 01.10.2016 (а.с. 85) та підписано акт приймання-передачі житлового приміщення з оренди (а.с. 14).

Свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в судовому засіданні вказали, що відповідачі з вересня 2017 року по лютий 2018 року проживали за адресою АДРЕСА_1 у квартирі ОСОБА_6, оскільки їх не впускали у гуртожиток.

При наданні правової оцінки обставинам викладеним в позовній заяві суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов'язків (стаття 11 ЦК України).

Згідно ч.1 ст.810 ЦК України за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату.

Згідно ч.1 ст.811 ЦК України договір найму житла укладається у письмовій формі.

Відповідно до ч.1 ст.812 ЦК України предметом договору найму житла можуть бути помешкання, зокрема квартира або її частина, житловий будинок або його частина.

З пояснень сторін та матеріалів справи вбачається, що сторони уклали письмовий договір оренди житлового приміщення у гуртожитку, який ніким не оспорювався, його недійсність прямо не передбачена законом, договір не визнавався недійсним в судовому порядку.

Позивачем в повному обсязі виконано умови договору від 01.10.2016 року № 69, оскільки він за актом-прийому передачі передав у строкове володіння та користування кімнату № 337 у гуртожитку за адресою АДРЕСА_1. Відповідач ОСОБА_3 та її донька ОСОБА_4 проживали у вказаній кімнаті та були зареєстровані. ОСОБА_3 належним чином умови договору оренди не виконувала та допустила заборгованість починаючи з 01.10.2014 року, а саме передбачені договором платежі за оренду та комунальні послуги в повному обсязі не сплачуються, об'єкт оренди власнику, після розірвання договору оренди не повернуто.

Відповідно до ст.. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права і обов'язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

Таким чином, у разі не спростування презумції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов'язки підлягають виконанню.

Судом встановлено, що договір оренди розірвано сторонами за згодою сторін 31.08.2017. Додаткову угоду від 31.08.2017 року про розірвання договору оренди, акт приймання-передачі житлового приміщення з оренди не оспорено, не визнано недійсним, проведення судової почеркознавчої експертизи ОСОБА_3 не ініціювалось.

Згідно із статтею 826 ЦК України у разі розірвання договору найму житла наймач та інші особи, які проживали у помешканні, підлягають виселенню з житла на підставі рішення суду без надання їм іншого житла.

Відповідно до ст.. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Враховуючи, що договір оренди № 69 від 01.10.2016 року розірвано між ПАТ «Чексіл» та ОСОБА_3, особи які проживали у орендованій кімнаті не звільнили займане приміщення, а отже підлягають виселенню в судовому порядку без надання іншого житла.

Таким чином, позовні вимоги в частині виселення ОСОБА_3 та її доньки ОСОБА_4 з кімнати АДРЕСА_1 підлягають задоволенню.

Щодо доводів представника відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_5 про застосування до даних правовідносин вимог Закон України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», яким передбачено недопустимість виселення громадян з гуртожитків без надання іншого житла, суд вважає, що вини є помилковими.

Відповідно до ч. 3 ст. 1 Закон України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» від 04.09.2008 року сфера дії цього Закону поширюється на гуртожитки, що є об»єктами права державної та комунальної власності.

Гурожиток за адресою АДРЕСА_1 є власністю ПАТ «Чексіл» з 07.12.1998 року та відповідно до Статуту не входить до статутного капіталу акціонерного товариства, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 буди вселені у гуртожиток у 2009 році, тобто після передачі його у власність ПАТ «Чексіл», а отже Закон України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» не поширює свою дію на дані спірні правовідносини.

Статтею 525 ЦК України встановлює, що одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно п.1 ч.1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору.

Згідно ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_3 всупереч вимогам закону не виконала свої цивільно-правові обов'язки, не виконала зобов'язання у встановлений строк та не сплатила передбачені договором кошти, тому вона повинна нести обумовлену в правочині відповідальність за порушення зобов'язання.

Згідно ч.ч.1,3 ст.820 ЦК України розмір плати за користування житлом встановлюється у договорі найму житла. Наймач вносить плату за користування житлом у строк, встановлений договором найму житла. Якщо строк внесення плати за користування житлом не встановлений договором, наймач вносить її щомісяця.

Згідно ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Заборгованість ОСОБА_3 за договорами оренди житлового приміщення № 52 від 01.10.2014, № 53 від 15.11.2015, № 69 від 01.10.2016 за період з 01.10.2014 по 31.08.2017 становить 12188 грн. 83 коп., що підтверджується розрахунком заборгованості наданого позивачем. Наданий розрахунок заборгованості відповідачем ОСОБА_3 не може бути взяти судом до уваги, оскільки вказані в ньому деякі суми проплат не підтверджені належними доказами.

Таким чином, відповідно до умов договору та приписів вказаних вище норм законодавства з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача слід стягнути зазначену заборгованість у розмірі 12188 грн. 83 коп. у судовому порядку.

Що стосується позовних вимог про стягнення плати за оренду з вересня 2017 року по березень 2018 року в розмірі 11734 грн., то суд вважає, що вони задоволенню не підлягають, оскільки внаслідок розірвання договору оренди між сторонами 31.08.2017, зобов»язання сторін припинились відповідно до ч. 2 ст. 653 ЦК України.

Не підлягають задоволенню позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за договором оренди з ОСОБА_4, оскільки з нею договір оренди не укладався і зобов»язань щодо оплати за орендоване приміщення вона на себе не приймала.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивачем сплачено 4800 грн. за 2 вимоги немайнового характеру - 3200 грн. та за вимогу майнового характеру 1600 грн. Враховуючи, що позовні вимоги немайнового характеру задоволені, то з відповідачів ОСОБА_3 Та ОСОБА_4 підлягають стягненню судові витрати по 1600 грн. з кожної. Враховуючи, що вимоги матеріального характеру задоволені частково, то судові витрати підлягають стягненню пропорційно задоволеним вимогам 2415 грн. 20 коп. = (12188 грн. 83 коп. : 23922 грн. 87 коп. x 1600)

Керуючись ст.ст. 13, 76-89, 258, 259, 263-265, 268, 271-273, 354-355 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов Публічного акціонерного товариства «Чексіл» - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_3, РНОКПП НОМЕР_1, зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 ) на користь Публічного акціонерного товариства «Чексіл» (ЄРДПОУ 04594723, м. Чернігів, вул.. І. Мазепи, 66) заборгованість по договору оренди житлового приміщення за адресою АДРЕСА_1, у розмірі 12188 (дванадцять тисяч сто вісімдесят вісім) грн. 83 коп.

Виселити ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_3, РНОКПП НОМЕР_1) та ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт серія НОМЕР_2, виданий Новозаводським РВ УДМС України в Чернігівській області 22.01.2015) з житлового приміщення за адресою АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення.

В задоволенні позову в іншій частині - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_3, РНОКПП НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства «Чексіл» (ЄРДПОУ 04594723, м. Чернігів, вул.. І. Мазепи, 66) витрати по сплаті судового збору в розмірі 2415 грн. (дві тисячі чотириста п»ятнадцять) грн.. 20 коп.

Стягнути з ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт серія НОМЕР_2, виданий Новозаводським РВ УДМС України в Чернігівській області 22.01.2015) на користь Публічного акціонерного товариства «Чексіл» (ЄРДПОУ 04594723, м. Чернігів, вул.. І. Мазепи, 66) витрати по сплаті судового збору в розмірі 1600 (тисяча шістсот) грн.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Чернігівської області.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну і резолютивну частини рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Новозаводський районний суд м. Чернігова.

Повний текст рішення суду буде виготовлено 30.06.2018.

Головуючий - суддя І. В. Цибенко