Справа № 510/989/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09.10.2018 року Ренійський районний суд Одеської області

у складі: - головуючого судді Дудник В.І.;

-за участю секретаря Арабаджи Л.В.,

розглянувши в підготовчому судовому засіданні в м. Рені цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно, -

В С Т А Н О В И В:

Відповідач позовні вимоги визнав, щодо їх задоволення не заперечував, просив розглянути справу у його відсутність.

Представник позивачки ОСОБА_1 - ОСОБА_3, діючий від її імені та в її інтересах, на задоволенні позову наполягав, просив про розгляд справи без його участі.

Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання.

В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія свідоцтва про смерть ОСОБА_4 - померла ІНФОРМАЦІЯ_3.; копія свідоцтва про смерть ОСОБА_5 - помер ІНФОРМАЦІЯ_1 р.; копія витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження ОСОБА_6; копія витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження ОСОБА_7; копія витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу ОСОБА_6 із ОСОБА_7; копія свідоцтва про народження позивачки; копія довідки відділу РАЦС про реєстрацію шлюбу ОСОБА_8 із ОСОБА_9; копія довідок ПАТ «НАСІННИЦЬКИЙ РАДГОСП ПЕРШЕ ТРАВНЯ» від 04.07.2016р. № 71, та № 72; довідки Лиманської сільської ради Ренійського району від 31.01.2018р. про склад сім'ї ОСОБА_5 та ОСОБА_4 на час їхньої смерті; копія сертифікату на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_1 від 10.02.2000р., оформленого на ім'я ОСОБА_4; копія договору оренди землі від 15.08.2006р.; копія свідоцтва про народження відповідача; копія довідки Відділу Держгеокадастру у Ренійському районі про вартість земельного паю; копія постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 18.04.2018 р.

Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що сторони у справі являються дітьми ОСОБА_4 та ОСОБА_5

За життя матері позивачки - ОСОБА_4 належало на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_1 від 10.02.2000р. - право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності ВАТ «Насінницький радгосп 1 Травня» в с.Лиманське Ренійського району, розміром 3,48 в умовних кадастрових га.

За життя батькові позивачки - ОСОБА_7 на підставі державного акту серії НОМЕР_2 від 14.03.2006р. про право власності на земельну ділянку належали земельні ділянки загальною площею 2,15 га, розташовані на території Лиманської сільської ради Ренійського району Одеської області, виділені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

На випадок смерті ОСОБА_4 не розпорядилася належним їй майном, заповіту не залишила, ІНФОРМАЦІЯ_2 р. - померла. Після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина на вищезазначене майно. У встановлений законодавством строк для прийняття спадщини ні позивачка, ні відповідач, ані ОСОБА_7 (батько сторін), як спадкоємці першої черги за законом, із заявами до нотаріальної контори не звернулися, проте батько сторін прийняв спадщину на земельний пай, що належав дружині, в порядку ст. 549 ЦК УРСР 1963р. (який діяв на той час), оскільки фактично вступив в управління та володіння спадковим майном, поніс витрати на поховання, виконав поминальні обряди. ОСОБА_7 на той час мешкав разом із дружиною, доглядав її, допомагав по господарству, а після її смерті фактично розпорядився земельним паєм щодо його цільового використовування. Сторони у справі на той час на спадщину після смерті матері не претендували, не заперечували, щоб її оформив на себе їхній батько.

ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1. помер, за життя він не розпорядився належним йому майном, заповіту не залишив. Таким чином, після смерті ОСОБА_5 відкрилась спадщина на належну йому земельну ділянку за державним актом та на земельну частку пай, оформлену на ім'я ОСОБА_4 (яку він не встиг переоформити на себе).

У встановлений законодавством строк для прийняття спадщини сторони у справі (діти спадкоємця) не звернулися до нотаріальної контори із заявами про її прийняття за законом. Проте, навіть у випадку їх своєчасного звернення за прийняттям спадщини, оформити її було б неможливо у зв'язку із тим, що в них були відсутні відповідні оригінали правовстановлюючих документів.

Останні роки перед смертю ОСОБА_5 мешкав разом із позивачкою, яка доглядала за батьком, як донька. Ці обставини підтверджуються також і довідкою Лиманської сільської ради Ренійського району. Відповідач у справі на спадщину не претендує, не заперечує, щоб спадщину оформила позивачка, до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини не звертався.

При зверненні позивачки до нотаріуса для отримання свідоцтва про право на спадщину, їй в цьому було відмовлено з причин відсутності правовстановлюючих документів на вищевказаний земельний пай та земельні ділянки, про що 18.04.2018р. нотаріусом було винесено відповідну постанову. Необхідні нотаріусу документи позивачка надати не може у зв'язку із втратою їх спадкодавцем.

З вищенаведеного виходить, що після смерті батька позивачки вирішити питання про отримання оригіналу необхідного правовстановлюючого документу у позасудовому порядку, оформити прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 - неможливо, за визнанням права власності на земельний пай та на земельні ділянки, як на об'єкти спадщини, може звернутися тільки спадкоємець в судовому порядку.

Таким чином, батько позивачки після смерті своєї дружини прийняв спадщину на земельну частку (пай) за законом в порядку ст. 549 ЦК України 1963р., а позивачка після смерті батька - ОСОБА_5 прийняла спадщину за законом на належне йому майно в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України 2003р.

Отже, позивачка вважає, що має всі законні підстави для визнання за нею права власності на спадщину, що належала її батькові, оскільки до держави вона не перейшла, відумерлою не визнана, інші спадкоємці її не прийняли та на неї не претендують.

Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки її доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні.

Оскільки щодо позовних вимог, обставин справи сторони не заперечують, визнають їх, суд вважає, що факти, які обґрунтовують заявлені вимоги і мають значення для справи встановлені, у зв'язку із чим немає необхідності у підтвердженні їх доказами засобом дослідження показань свідків.

Відповідно до ч. 1 п.4 Прикінцевих і Перехідних положень ЦК України 2003р. Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Оскільки спадкодавець помер у 2003р., спадкові відносини виникли у той час, то підлягають застосуванню положення ЦК УРСР 1963р.

Згідно із вимогами ст. 548 ЦК УРСР 1963р. для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Ст. 549 ЦК УРСР передбачено, що визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном.

Після смерті ОСОБА_4 за прийняттям спадщини в установлений законом строк ніхто не звертався, однак, чоловік померлої - ОСОБА_5, як спадкоємець першої черги за законом, прийняв її фактично, в порядку ст. 549 ЦК УРСР 1963р.

Відповідно до ст. 524 ЦК УРСР Спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. За ст. 529 ЦК УРСР При спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті.

Як передбачено ст. 548 ЦК УРСР Для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту

відкриття спадщини.

За ст. 549 ЦК УРСР Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

У передбачений законом строк для прийняття спадщини ОСОБА_5 не звернувся до нотаріальної контори із відповідною заявою для прийняття спадщини. Проте, він прийняв спадщину фактично, оскільки його воля, як спадкоємця першої черги, була виражена у його діях по фактичному управлінню та володінню спадковим майном (зберігання правовстановлюючих документів на земельний пай, розпорядження щодо його цільового використовування тощо).

Таким чином, ОСОБА_5 прийняв спадщину в порядку ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР.

Що стосується прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 ЦК України (ст. 1223 ЦК України). Ст. 1258 ЦК України встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до вимог ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно поживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Згідно із ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Як було встановлено судом, позивачка у справі є спадкоємицею першої черги за законом (ст. 1261 ЦК України).

У передбачений законом строк для прийняття спадщини позивачка не звернулася до нотаріальної контори із відповідною заявою. Як зазначила позивачка, після смерті батька у неї були відсутні правовстановлюючі документи на спадкові земельні ділянки та земельний пай. В даний час оформити своє право на спадщину та отримати відповідне свідоцтво позивачка також не має можливості.

Прийняття спадщини є фактом, яке відображає волю спадкоємця придбати майно після смерті спадкодавця. В даному випадку позивачка прийняла спадщину фактично, оскільки її воля, як спадкоємиці за законом, була виражена у її діях по фактичному управлінню та володінню спадковим майном (зберігання правовстановлюючих документів на земельний пай та земельні ділянки, розпорядження щодо їх цільового використовування тощо).

Таким чином, позивачка прийняла спадщину в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України, оскільки постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та не заявила про відмову від неї.

Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Таким чином, суд вважає, що позивачка є суб'єктом набуття права власності на земельний пай та земельній ділянки з підстав прийняття спадщини за законом в порядку ч.3 ст. 1268 ЦК України.

З урахуванням викладених позивачкою та досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважає можливим задовольнити її вимоги щодо визнання за нею права власності на спадкове майно.

Керуючись ст.ст. 12, 76 - 81, 200, 258, 259, 264 - 265, 268, 354, 355 ЦПК України, ст.ст. 524, 529, 548, 549 ЦК УРСР 1963р., ст. ст. 15, 328, 1216, 1217, 1218, 1225, 1261, 1268, 1269, 1270 ЦК України, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 ( паспорт громадянина України серії НОМЕР_4, виданий Ренійським РВ УМВС України в Одеській області 19.01.2000р.) в порядку спадкування за законом право власності на:

земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності ВАТ «Насінницький радгосп 1 Травня» в с. Лиманське Ренійського району Одеської області, розміром 3,48 в умовних кадастрових га на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_1 від 10.02.2000р., оформленого на ім'я ОСОБА_4;

земельні ділянки загальною площею 2,15 га із кадастровими номерами НОМЕР_3, розташовані на території Лиманської сільської ради Ренійського району Одеської області, виділені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва згідно державного акту серії НОМЕР_2 від 14.03.2006р. про право власності на земельну ділянку,

що належали ОСОБА_5, померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до апеляційного суду Одеської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Суддя В.І. Дудник