РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 жовтня 2018 року

м. Рівне

Справа № 556/133/18

Провадження № 22-ц/4815/177/18

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Шимківа С.С.,

суддів: - Боймиструка С.В., Хилевича С.В., секретар судового засідання - Пиляй І.С.,

учасники справи:

позивач: - ОСОБА_3,

відповідач - АТ КБ «Приватбанк»,

третя особа, яка не заявляє

самостійних вимог

на предмет позову - державний нотаріус Володимирецької районної ДНК

Рівненської області Оксенюк А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Володимирецького районного суду Рівненської області від 27 червня 2018 року, ухваленого у складі судді Іванків О.В. у справі № 556/133/18 за позовом ОСОБА_3 до АТ КБ «Приватбанк» про визнання припиненим договору іпотеки та зняття заборони відчуження майна, -

в с т а н о в и в :

У лютому 2018 року ОСОБА_3 звернулася до суду із позовом про визнання припиненим договору іпотеки та зняття заборони відчуження нерухомого майна.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 17 серпня 2007 року між ЗАТ «Приватбанк» (на даний час АТ КБ «Приватбанк») та позивачем було укладено кредитну угоду № 0708/32, за умовами якої позичальник отримала кредитні кошти в сумі 75000 доларів США з кінцевим терміном повернення кредиту не пізніше 11 серпня 2014 року.

В забезпечення виконання зобов'язань позичальника за вказаним кредитним договором було укладено договір іпотеки № 0708/32/1/1 від 17.08.2007 року, предметом якого є нерухоме майно, яке належить ОСОБА_3 на праві власності на підставі свідоцтв про право власності, виданих виконавчим комітетом Володимирецької селищної ради 09.07.2004 року, а саме: приміщення магазину загальною площею 17,7 кв.м., який знаходиться за адресою АДРЕСА_1, та приміщення магазину загальною площею 34,5 кв.м., який знаходиться за адресою АДРЕСА_1.

Зазначає, що у зв'язку з неналежним виконанням нею зобов'язань за кредитною угодою, ПАТ КБ «Приватбанк» (на даний час АТ КБ «Приватбанк») протягом 2007-2017 років не звертався до суду з позовом до позичальника - ОСОБА_3, як майнового поручителя, про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності, тобто пропустив строк позовної давності за вимогами про звернення стягнення на предмет іпотеки та визнання на нього права власності за іпотекодержателем.

Просила суд визнати припиненим правовідношення за договором іпотеки № 0708/32/1/1 від 17.08.2007 року, укладеного між ПАТ КБ «Приватбанк» (на даний час АТ КБ «Приватбанк») та ОСОБА_3, виключити відомості про обтяження нерухомого майна з Державного реєстру іпотек та виключити заборону на його відчуження.

Рішенням Володимирецького районного суду Рівненської області від 27.06.2018 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено за безпідставністю позовних вимог.

Рішення суду мотивовано тим, що позивачем помилково ототожнюється правовий режим застави та поруки. З огляду на це, позовні вимоги ОСОБА_3 в цій частині є безпідставними та недоведеними.

Посилання позивача на сплив строку позовної давності як на підставу припинення договору іпотеки є безпідставним, оскільки позовна вимога про звернення стягнення на предмет застави, або будь-яка інша вимога з цього приводу ПАТ КБ «Приватбанк» (на даний час АТ КБ «Приватбанк») не заявлялася.

За загальним правилом ЦК України зі спливом позовної давності, навіть за наявності ріщення суду про відмову в позові з підстави пропущення позовної давності, зобов'язання не припиняється.

03 серпня 2018 року ОСОБА_3 подано апеляційну скаргу на рішення Володимирецького районного суду Рівненської області від 27 червня 2018 року, у якій вона, покликаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати вказане рішення та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що у зв'язку з неналежним виконанням ОСОБА_3 зобов'язань за кредитною угодою, АТ КБ «ПриватБанк» протягом 2007-2017 років не звертався до суду з позовом до позичальника - ОСОБА_3, як іпотекодавця про звернення стягнення на предмет іпотеки, шляхом визнання права власності.

Тобто АТ КБ «ПриватБанк» пропущено строк позовної давності за вимогами про звернення стягнення на предмет іпотеки та визнання на нього права власності за іпотекодержателем.

Оскільки внаслідок пропуску строку позовної давності зникає право кредитора вимагати від боржника виконання його обов'язку, то зобов'язання в розумінні ч. 1 ст. 509 ЦК України перестає існувати та припиняється на майбутнє.

03 вересня 2018 року АТ КБ «ПриватБанк» подано відзив на апеляційну скаргу, у якому, покликаючись на законність та обґрунтованість рішення суду, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Зазначає, що посилання на пропуск банком строку позовної давності та не звернення до суду з позовом про звернення стягнення не може бути підставою для припинення іпотеки.

Сторони в судове засідання не з"явилися. Вони були належним чином повідомлені про день, час та місце розгляду справи. Їх неявка не перешкоджає судовому розгляду.

Заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи не надходило.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про її відхилення з наступних підстав.

Із матеріалів справи вбачається і це встановлено судом, що 17 серпня 2007 року між ОСОБА_3 та ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено Кредитну угоду № 0708/32, відповідно до якогї банк зобов'язався надати позичальнику кредит, шляхом видачі готівки через касу банку у вигляді Траншів кредиту, сукупна величина сальдо по яких не буде перевищувати суму, обумовлену п. 1.2 даної Угоди (75 000,00 (сімдесят п'ять тисяч доларів США 00 центів доларів США)), за умови виконання Позичальником зобов'язань, передбачених п. 2.2.10 даної Угоди.

На забезпечення виконання Кредитного договору між ОСОБА_3 та ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено Договір іпотеки від 17.08.2007 року, предметом якого є приміщення магазину загальною площею 17,7, кв. м., розташоване за адресою: АДРЕСА_1 та приміщення магазину, яке знаходиться за адресою АДРЕСА_1, що належать ОСОБА_3 на праві приватної власності на підставі свідоцтв про право власності, виданих виконавчим комітетом Володимирецької селищної ради від 09.07.2004 року.

Відповідно до п. 29 даного договору іпотеки - він діє до повного виконання позичальником та іпотекодержателем зобов'язань за Кредитною угодою та всіма додатковими угодами до нього.

Із п. 7.1 кредитної угоди № 0708/32 від 17.08.2007 року вбачаться, що цей договір діє до повного виконання зобов'язань Позичальника по поверненню кредиту, сплати відсотків, неустойки за цією Угодою і договорами про видачу траншів.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Правовий режим застави, в т.ч. іпотеки, як окремого виду застави, врегульовано положеннями цивільного законодавства, а саме параграфом 6 гл. 49 ЦК України (ст.ст. 572-593 ЦК України) та Законом України «Про іпотеку».

Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотекою визнається вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника в порядку, встановленому цим Законом.

Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду (частина перша статті 3 Закону України «Про іпотеку»). Вона має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (частина п'ята статті 3 Закону України «Про іпотеку»).

Підстави припинення іпотеки окремо визначені в статті 17 зазначеного Закону. Конструкція цієї статті дає підстави для висновку, що припинення іпотеки можливе виключно з тих підстав, які передбачені цим Законом.

Щодо застосування до спірних правовідносин наслідків спливу позовної давності, то суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Таким чином, позовна давність може бути застосована судом за заявою сторони, у випадку звернення за захистом своїх прав кредитора у зобов'язанні, в той час, коли застосування позовної давності до вимоги, яка ще не пред'явлена, позбавлено змісту і не ґрунтується на законі.

Оскільки позовна вимога про звернення стягнення на предмет застави АТ КБ «ПриватБанк» не заявлялась, тому посилання позивача на сплив строку позовної давності як на підставу припинення договору іпотеки - є безпідставним.

Статтею 267 ЦК України визначено наслідки спливу позовної давності, із яких вбачається, що ЦК України сплив позовної давності окремою підставою для припинення зобов'язання не визнає. Виконання боржником зобов'язання після спливу позовної давності допускається та визнається таким, що має достатню правову підставу. Пропущення позовної давності також не породжує права боржника вимагати припинення зобов'язання в односторонньому порядку (частина друга статті 598 ЦК України), якщо таке його право не встановлено договором або законом окремо.

Таким чином, за загальним правилом ЦК України зі спливом позовної давності, навіть за наявності рішення суду про відмову в позові з підстави пропущення позовної давності, зобов'язання не припиняється.

Аналогічний правовий висновок міститься у постановах Верховного Суду України від 22.02.2017 року у справі № 6-133цс17 та від 15.05.2017 року у справі № 6-786цс17.

Отже, посилання позивача на пропуск банком строку позовної давності та незвернення до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки, не може бути підставою для припинення іпотеки.

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно з'ясувавши всі дійсні обставини спору сторін та виконавши інші вимоги цивільного судочинства, вирішив дану справу згідно із законом.

Підстав для скасування ухваленого у справі судового рішення та задоволення поданої апеляційної скарги, виходячи з меж її доводів, апеляційний суд не вбачає, оскільки ці доводи правильності зробленого судом першої інстанції висновку не спростовують.

Керуючись ст.ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, Апеляційний суд Рівненської області, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а рішення Володимирецького районного суду Рівненської області від 27 червня 2018 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Головуючий-суддя С.С. Шимків

Судді: С.В. Боймиструк

С.В. Хилевич