Постанова

Іменем України

19 вересня 2018 року

м. Київ

справа № 753/18480/15-ц

провадження № 61-18242св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Кузнєцова В. О., Погрібного С. О., Ступак О. В. (суддя-доповідач), Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «Банк Національний кредит»,

відповідач - ОСОБА_3,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Банк Національний кредит» на рішення Апеляційного суду міста Києва від 14 грудня 2016 року у складі колегії суддів: Пікуль А. А., Гаращенка Д. Р., Невідомої Т. О.,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Банк Національний кредит» (далі - ПАТ «Банк Національний кредит») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Свої вимоги ПАТ «Банк Національний кредит» обґрунтовувало тим, що 04 серпня 2006 року між Акціонерним комерційним банком «Національний кредит», правонаступником якого є ПАТ «Банк Національний кредит» та ОСОБА_3 укладений договір про іпотечний кредит № 26ф/2006/02-371/2-1 (далі - кредитний договір), відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 515 00,00дол США зі сплатою відсотків у розмірі 12,5 % річних в іноземній валюті, які з 15 травня 2008 року договором про внесення змін № 02-321/2-1 до кредитного договору змінено на 14 %, а з 27 жовтня 2008 року договором про внесення змін № 02-636/2-1 до кредитного договору ? 17 %. Відповідач зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконував, у зв'язку з чим рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 10 червня 2013 року з відповідача стягнуто суму заборгованості у розмірі 502 842,70 грн. На момент зверненням із позовом, відповідач зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконував, у зв'язку з чим станом на 09 квітня 2015 року його заборгованість складає 1 427 110,03 грн.

Враховуючи наведене, ПАТ «Банк Національний кредит» просило стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 1 427 110,03 грн та витрати зі сплати судового збору у розмірі 3 654,00 грн.

Заочним рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 15 грудня 2015 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ «БанкНаціональний кредит» заборгованість у розмірі 1 427 110,03 грн, із яких: 301 519,57 грн ? заборгованість за відсотками; 347 494,27 грн ? пеня за прострочення погашення кредиту; 250 865,85 грн ? пеня за прострочення погашення відсотків; 36 781,21 грн ? річні від простроченої суми кредиту; 490 449,13 грн ? річні від простроченого кредиту. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Банк Національний кредит» судові витрати у розмірі 3 654,00 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що відповідачем не виконує своїх зобов'язань за кредитним договором, будь-яких заперечень проти позовних вимог ним не надано, тому позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 14 грудня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено. Заочне рішення Дарницького районного суду міста Києва від 15 грудня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволені позову відмовлено.

Рішення суду апеляційної інстанції обґрунтоване тим, що приухваленні рішення, суд першої інстанції не врахував, що рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 23 січня 2015 року по справі № 363/4677/14-ц у рахунок погашення заборгованості відповідача за кредитним договором звернуто стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання за позивачем права власності на дві земельні ділянки. Крім того, розмір пені за кредитним договором підлягає зменшенню до 100 000,00 грн, оскільки він значно перевищує розмір збитків. Таким чином, боргові зобов'язання відповідача за кредитним договором є повністю погашені.

У грудні 2016 року ПАТ «Банк Національний кредит» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на рішення Апеляційного суду міста Києва від 14 грудня 2016 року, в якій посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило суд скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що висновки суду апеляційної інстанції про набуття позивачем права власності на дві земельні ділянки є помилковими, оскільки державним реєстратором відмовлено в реєстрації права власності на земельну ділянку, площею 0,2500, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_1, у зв'язку із накладенням на неї арешту.

Після реєстрації права власності на земельну ділянку, площею 0,2490, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, кадастровий номер НОМЕР_2, позивачем здійснено залік забезпеченою іпотекою вимог у рахунок майна за ціною, визначеною судовим рішенням. Підстави для коригування вартості зазначеної земельної ділянки відсутні, оскільки така вартість встановлена судовим рішенням.

Таким чином, висновки суду апеляційної інстанції про відсутність у відповідача заборгованості за кредитним договором є безпідставними.

Крім того, неправильно встановивши вартість предмета іпотеки, апеляційний суд дійшов помилкових висновків про існування підстав для зменшення розміру неустойки.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 лютого 2017 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано матеріали справи із суду першої інстанції.

Заперечення на касаційну скаргу не надходили.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06 липня 2017 року справу призначено до судового розгляду.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У квітні 2018 року справу № 753/18480/15 Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ передано до Верховного Суду.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга ПАТ «Банк Національний кредит» не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судами встановлено, що 04 серпня 2006 року між Акціонерним комерційним банком «Національний кредит», правонаступником якого є ПАТ «БанкНаціональний кредит» та ОСОБА_3 укладений договір про іпотечне кредитування № 26ф/2006/02-371/2-1.

Відповідач отримав у кредит грошові кошти у розмірі 51 500,00 дол США за відсотковою ставкою 12,5 % річних в іноземній валюті, які з 15 травня 2008 року договором про внесення змін № 02-321/2-1 до кредитного договору змінено на 14 %, а з 27 жовтня 2008 року договором про внесення змін № 02-636/2-1 до кредитного договору ? 17 %.

У порушення вимог законодавства та умов кредитного договору відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконував.

Відповідно до частини першої статті 1054 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальнику у розмірі та на умовах встановлених кредитним договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до абзацу 2 статті 1 Закону України «Про іпотеку» (далі - Закон) іпотека ? вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно з частиною першою статті 33 Закону у разі не виконання чи неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

У статті 37 Закону зазначено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 10 червня 2013 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 17 вересня 2014 року, позов ПАТ «Банк Національний Кредит» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості задоволено, стягнуто з ОСОБА_3 суму заборгованості за договором про іпотечне кредитування №26ф/2006/02-371/2-1, яка виникла станом на 16 травня 2012 року, у розмірі 502 842,70 грн.

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 23 січня 2015 року, частково змінене рішенням Апеляційного суду Київської області від 02 лютого 2016 року, задоволено вимоги ПАТ «БанкНаціональний кредит» до ОСОБА_3 , в рахунок заборгованості за договором про іпотечне кредитування №26ф/2006/02-371/2-1, яка виникла станом на 13 вересня 2014 року, у розмірі 1 372 694,57 грн, у звернуто стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності за позивачем на дві земельні ділянки, вартістю 630 000,00 грн та 627 000,00 грн відповідно.

Отже судами встановлено, що судовим рішення у іншій справі вимоги кредитора задоволені за рахунок предметів іпотеки.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції, врахувавши наявність факту звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність у відповідача заборгованості за тілом кредиту та відсотками за користування кредитом.

Крім того, суд апеляційної інстанції у цій справі дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для зменшення розміру пені із заявленого до стягнення позивачем 598 360,12 грн до 100 000,00 грн, оскільки відповідно до частини третьої статті 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшеним за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

У випадку, якщо розмір неустойки значно більший від розміру боргового зобов'язання (разом із нарахованою індексацією та трьома процентами річних), суд застосовує до спірних правовідносин норму частини третьої статті 551 ЦК України.

Твердження заявника у касаційній скарзі про неможливість зареєструвати за собою право власності на земельну ділянку, площею 0,2500, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_1, у зв'язку із накладенням на неї арешту, а отже наявні підстави для стягнення заборгованості - є необґрунтованими, оскільки рішення Апеляційного суду Київської області від 02 лютого 2016 року є правовстановлюючим документом та правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки. У той же час, позивач не позбавлений права звернутися до суду з позовом про звільнення майна з-під арешту.

Доводи заявника у касаційній скарзі про відсутність правових підстав для коригування залишку заборгованості відповідача за кредитним договором у зв'язку із зміною вартості предмета іпотеки є безпідставними, оскільки така зміна спричинена переглядом рішення місцевого суду в порядку апеляційного провадження. В силу вимог статті 14 ЦПК України 2004 року судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Інші доводи касаційної скарги зводяться до незгоди з висновками судів попередніх інстанцій стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судами, які їх обґрунтовано спростували. В силу вимог статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.

Викладене дає підстави для висновку, що касаційна скарги підлягає залишенню без задоволення, арішення суду апеляційної інстанцій - без змін із підстав, передбачених статтею 410 ЦПК України.

Керуючись статтями 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Банк Національний кредит» залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду міста Києва від 14 грудня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ. А. Стрільчук

Судді:В. О. Кузнєцов

С. О. Погрібний

О. В. Ступак

Г. І. Усик