Єдиний унікальний номер 229/2912/18
Номер провадження 2/229/813/2018
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2018 року Дружківський міський суд Донецької області

у складі:

головуючого судді Гонтар А.Л.

при секретарі Костенко В.М.

за участю позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Дружківка цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Максус Лізинг" про визнання договору фінансового лізингу недійсним та стягнення коштів,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулась 05 липня 2018 року до Дружківського міського суду Донецької області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Максус Лізинг" (надалі ТОВ "Максус Лізинг") про визнання договору фінансового лізингу недійсним та стягненя коштів .

В своїх позовних вимогах позивач ОСОБА_1 зазначила, що вона в мережі інтернет побачила оголошення про продаж автомобіля марки ЛАДА Ларгус, 2015 року випуску, вартістю 94000 грн., та в телефонному режимі дізналась про наявність даного авто. Приїхавши 26 квітня 2018 року до м.Дніпро та її зустрила представник Вероніка, яка запевнила в тому, що для отримання бажаного автомобілю вона повинна внести авансовий платіж у сумі до 25 відсотків його вартості поки вона буде готувати сам договір. На підтвердження своїх слів представник заповнила (ніяким чином не завірену) від імені позивача заявку (акт обраного автомобілю) до адміністрації ТОВ «МАКСУС ЛІЗИНГ» на отримання автомобілю «Лада-Ларгус», 2015 року випуску, вартістю 94000 грн. а також надала квитанцію на сплату на реквізити ТОВ «Максус Лізинг» на рахунок, відкритий в Головному управління Ощад» (м. Київ), та пояснила, що їй необхідно сплатити авансовий платіж за Договором, який вона готуватиме, хоча його номер вже надала №01340. Позивач сплатила в банківському відділенні вартість автомобілю у розмірі 54000 грн. та підписала Договір № 01340, який складався з 15-ти аркушів дрібним шрифтом, нотаріально не засвідчений, який вона фізично не змогла вивчити, але помітила, що у ст.1 п.1.1 Договору зазначений предмет лізингу-автомобіль «Mazda-3,Touring,1500,6AT,2VD», який згідно до ст.8 п.8.2. Договору коштує 540000 (пятсот сорок тисяч) грн., але її запевнили, що це внутрішні справи компанії, що в договорі вказується вартість транспортного засобу для перекриття вартості акційного автомобіля та пообіцяли доставити автомобіль, вказаний у заяві. Вона поїхала додому, на цьому її спілкування з представниками ТОВ «Максус Лізинг» було перервано і відповідно автомобіль вона не отримала.

Позивач просит суд визнати договір фінансового лізингу №01340 від 28 квітня 2018 року недійсним, стягнути з ТОВ ОСОБА_2 на свою користь авансовий платіж у сумі 54000 грн., інфляційні витрати у розмірі 297 грн. та комісію у розмірі 648 грн.

11 липня 2018 року ухвалою Дружківського міського суду відкрито провадження у справі та призначено у підготовче судове засідання на 27 липня 2018 року. Відповідачу встановлено пятнадцятиденний строк з дня отримання ухвали суду подати відзив на позовну заяву. (а.с. 29-30)

Відповідач не скористався своїм правом надати відзив на позовну заяву.

27 липня 2018 року по справі було проведено підготовче засідання, яке було закрито та цивільна справа була призначена до судового розгляду на 27 вересня 2018 року, відповідно до ухвали Дружківського міського суду Донецької області (а.с.34-35 ).

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання з'явилась, позовні вимоги підримала у повному обсязі, з підстав, викладених у позовній заяві, проти винесення заочного рішення не заперечує.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується матеріалами справи.

Судова кореспонденція, яка направлена відповідачу, була повернута до суду, у зв'язку зі спливом строку зберігання.

Суд, відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, з урахуванням згоди позивача на проведення заочного розгляду справи, вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 26 квітня 2018 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Максус Лізинг» укладено договір № 01340 фінансового лізингу, відповідно до якого предметом договору фінансового лізингу є транспортний засіб «Mazda 3», вартістю 530 000 грн., що визначено у п. 1.1 статті 1 та п. 8.2 статті 8 вищевказаного договору (а.с.20-23).

ОСОБА_1 26 квітня 2018 року внісла на рахунок Відповідача авансовий платіж за Договором в сумі 54000,00 грн., що підтверджується квитанцією № CCF32023 від 26.04.2018р. (а.с.17-18)

Відповідно до п. 1.3 ст. 1 Договору, лізингодавець бере на себе зобов'язання придбати Предмет ОСОБА_2 у власність (отримати право власності на Предмет ОСОБА_2) та передати Предмет ОСОБА_2 у користування лізингоодержувачу на строк та на умовах, передбачених цим Договором. Лізингоодержувач користується Предметом ОСОБА_2 на умовах даного Договору та згідно з положеннями чинного законодавства.

Умовами даного Договору передбачена комісія за організацію Договору, яка визначається як першочерговий єдиноразовий платіж, який входить до складу обовязкових платежів, що має бути сплачений Лізингоодержувачем на користь Лізингодавця за організацію Договору, для його оформлення, незалежно від назви призначення платежу у квитанції на сплату. Даний платіж включає в себе організаційні послуги Лізингодавця, будь-які витрати, понесені ним, що повязані з укладенням Договору, в тому числі, що повязані з пошуком Предмету ОСОБА_2 Лізингоодержувачу. Розмір Комісії попередньо погоджений сторонами та відображається у даному Договорі та Додатку №1 до Договору, та становить 10% від вартості Предмета ОСОБА_2.

Згідно з п. 1.7 ст. 1 Договору предмет лізингу передається в користування лізингоодержувачу протягом строку, який становить не більше 90 календарних днів з моменту сплати лізингоодержувачем на рахунок лізингодавця: комісії за організацію договору; авансового платежу; комісії за передачу Предмета лізингу; у разі наявності, сплати різниці до вже сплаченого авансового платежу на умовах викладених у п. 9.4 ст. 9 даного договору, або різниці до вже сплаченого авансового платежу на умовах, викладених у п. 9.5. ст. 9 даного договору.

Пунктом 9.1 ст. 9 Договору визначено, що комісія за організацію договору являє собою погоджений сторонами відсоток від вартості предмета лізингу в розмірі 10 %, який лізингоодержувач сплачує на користь лізингодавця після укладення Договору за його організацію протягом строку дії Договору, незалежно від назви призначення платежу у квитанції на сплату. Розмір комісії за організацію Договору зазначено у Додатку № 1 до даного Договору. Комісія за організацію Договору входить до складу обов'язкових лізингових платежів, які лізингоодержувач зобов'язаний сплатити до моменту отримання предмету лізингу.

Згідно з п. 9.2 ст. 9 Договору авансовий платіж складає частину від вартості Предмета ОСОБА_2 в розмірі 25 відсотків зазначеного у даному Договорі та у Додатку №1 до даного Договору.

Крім того, п.12.1 ст. 12 Договору передбачає, що лізингоодержувач, який не сплатив лізингові платежі, що передбачені в п.1.7 та 4.1, та не отримав транспортний засіб, має право розірвати даний Договір за власним бажанням, про що має повідомити Лізингодавця у письмовій формі з чітким волевиявленням щодо розірвання Договору, шляхом направлення відповідного листа рекомендованою кореспонденцією на адресу Лізингодавця та зазначення реквізитів особистого банківського рахунку для здійснення такого повернення. У строк, встановлений чинним законодавством, Лізингодавець розглядає заяву Лізингоодержувача та надає письмову відповідь, в якій повідомляє про розірвання договору та про наслідки його розірвання. В такому випадку поверненню підлягає 80% від сплаченого Авансового платежу та /або частини Авансових платежів, 20% Лізингодавець утримує в якості штрафу за дострокове розірвання договору. Комісія за організацію Договору в такому випадку не повертається.

Відносини, які виникли у звязку із укладенням договору лізингу для придбання транспортного засобу, а тому вказані правовідносини між сторонами регулюються положеннями Цивільного кодексу України, Законами України «Про фінансовий лізинг», «;Про захист прав споживачів», «;Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг».

Так, стаття 2 Закону України «Про фінансовий лізинг» встановлює, що відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями Цивільного кодексу України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом.

Відповідно до ст.6 Закону України «Про фінансовий лізинг», договір лізингу має бути укладений у письмовій формі. Істотними умовами договору лізингу є: предмет лізингу, строк на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу (строк лізингу), розмір лізингових платежів, інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно з ч. 1 ст. 806 ЦК України, за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

Відповідно до ч.2 ст.806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Частиною першою статті 807 ЦК України визначено, що предметом договору лізингу може бути неспоживна річ, визначена індивідуальними ознаками віднесена відповідно до законодавства до основних фондів.

Відповідно до правової позиції Верховного суду України, яка висловлена 16.12.2015 року у постанові за наслідками розгляду цивільної справи №6-2766цс15, виходячи з аналізу норм чинного законодавства за своєю правовою природою договір лізингу є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) транспортного засобу та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦК України.

Однією із загальних засад цивільного законодавства є свобода договору (ст.3 ЦК України). Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч.1 ст.628 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно зі ст.799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до частин першої, другої ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Відповідно до ч. 1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Таким чином, договір фінансового лізингу, предметом якого є транспортний засіб «Mazda 3», а сторонами договору фізична і юридична особи, всупереч положень ст.799 ЦК України не було нотаріально посвідчено, а тому він в силу положень ст.220 цього ж Кодексу є нікчемним, що узгоджується з висновками Верховного Суду України, викладеними у постановах від 16 грудня 2015 року по справі № 6-2766цс15 та від 19 жовтня 2016 року № 6-1551цс16.

Стосовно підстав для визнання спірного договору недійсним, а саме щодо несправедливих умов, які містяться в ньому, то суд зазначає наступне.

Стаття 18 Закону України «Про захист прав споживачів» містить самостійні підстави для визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача. Визначення поняття «несправедливі умови договору» закріплено в ч. 2 ст. 18 цього Закону. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживачу.

Аналізуючи норму цієї статті, можна дійти висновку, що умови договору кваліфікуються як несправедливі за наявності одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обовязків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.

Несправедливими згідно із ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобовязань, включаючи умови про взаємозалік, зобовязання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обовязків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у звязку з розірванням або невиконанням ним договору (пункти 24); надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі (пункт 11); визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору (пункт 13).

Перелік несправедливих умов у договорі зі споживачем не є вичерпним (частина четверта статті 18 цього Закону).

Судом під час розгляду справи було встановлено, що згідно з умовами Договору позивачу надано право вибору продавця предмету договору (п.1.4, п.3.4.9), а також надано право розірвання договору (п.12.3), передбачено солідарну відповідальність лізингодавця за якість предмету лізингу (п.1.5).

Водночас судом встановлено, що згідно з оспорюваним Договором у випадку розірвання договору лізингоодержувачем до отримання предмета лізингу, лізингодавець повертає сплачені кошти з вирахуванням штрафу за дострокове розірвання 20 % від сплаченої суми авансового платежу. У такому випадку комісія за організацію договору лізингоодержувачу не повертається.

Також стаття 12 спірного Договору передбачає підстави відповідальності позивача, як Лізингоодержувача, та розміри штрафних санкцій за порушення ним умов укладеного договору та не передбачає жодної відповідальності Відповідача, як Лізингодавця, за невиконання або неналежне виконання договору.

За таких обставин суд приходить до висновку, що оспорюваний договір фінансового лізингу підпадає під несправедливі умови, встановлені пунктами 2, 4 частини третьої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки передбачає повернення суми авансових платежів з вирахуванням штрафу за дострокове розірвання договору, та не передбачає права позивача, як споживача, стосовно відповідача, у разі повного або часткового невиконання чи неналежне виконання ним договірних зобовязань, включаючи умови про взаємозалік зобовязання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку відповідача, як продавця (виконавця, виробника), що порушує принцип добросовісності, призводить до істотного дисбалансу договірних прав та обовязків і завдає шкоди споживачеві, а тому такі умови договору є несправедливими в розумінні статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів».

Також суд погоджується з доводами позивача про те, що при укладанні договору сторонами остаточно не визначено Предмета лізингу, його вартість, не погоджено графіку сплати лізингових платежів згідно з додатком №1 до договору, на який робиться посилання у змісті договору фінансового лізингу.

Відповідно до ст. 216 ЦК України, у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Якщо у зв'язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною.

Згідно зі ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на викладене, суд вважає, що існують правові підстави для задоволення позовних вимог в частині визнання недійсним Договору та в частині стягнення з відповідача авансового платежу в розмірі 54 000 грн. як наслідку його недійсності.

Щодо позовних вимог щодо стягнення з відповідача інфляційних витрат в сумі 297 грн. 00 коп. задоволенню не підлягають виходячи з наступного.

Частиною 2ст. 625 ЦК України, встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Грошові зобов'язання відповідача, щодо повернення позивачу авансового внеску та комісії за здійснення банківського переказу за договором фінансового лізінгу №01340 від 26 квітня 2018 року, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю ОСОБА_2 та ОСОБА_1 виникає лише з моменту набрання даним рішенням суду законної сили тому у суду відсутні законні підстави для стягнення з відповідача інфляційних витрат за час прострочення.

Крім того, вирішуючи питання щодо позовних вимог про стягнення з відповідача комісії за здійснення банківського переказу в сумі 648 грн. 00 коп., суд вважає, що така вимога не підлягає задоволенню, оскільки вказана сума не вважається збитками у розумінні вимог ст. 22 ЦК України.

Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позовні вимоги задоволено частково, то з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у розмірі 1762 грн. 00 коп., що пропорційна сумі задоволених позовних вимог.

На підставі ст.. 12, 13, 80, 81, 137,141, 247 ч.2, 263, 264, 265, 280, 289 ЦПК України, ст.ст. 216, 220, 230, 236, 799, 807, 808 ЦК України ,ст. 18, 19 Закону України «Про захист прав споживачів», ст. 16 ЗУ «Про фінансовий лізинг», суд, -

В И Р І Ш И В:

позовні вимоги ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Максус Лізинг» про визнання договору фінансового лізингу недійсним та стягнення коштів - задовольнити частково.

Визнати договір фінансового лізингу № 01340 від 26 квітня 2018 р. укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Максус Лізинг" та ОСОБА_1 недійсним.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Максус Лізинг" , що знаходиться за адресою: 02093 м. Київ, вул. Бориспільська, 11-А, офіс 404-3, які знаходяться на рахунку №0087, відкритому в ПАТ "Універсал Банк", МФО 322001- авансовий платіж за договором фінансового лізингу №01340 від 26 квітня 2018 року на користь ОСОБА_1, реєстраційний номер: НОМЕР_1, зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 54000 (п'ятдесят чотири тисячі) грн. 00 коп.

Стягнути з ТОВ Максус Лізинг, , що знаходиться за адресою: 02093 м. Київ, вул. Бориспільська, 11-А, офіс 404-3 на користь держави судовий збір у розмірі 1762 (тисячу сімсот шістдесят дві) грн. 00 коп.

В задоволенні решти частини позовних вимог ОСОБА_1, а саме в частині стягнення з ТОВ Максус Лізинг інфляційних витрат у розмірі 297 грн, комісії за здійснення банківського переказу в сумі 648 грн. 00 коп. відмовити у звязку з відсутністю підстав.

Заочне рішення суду може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана до суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Донецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня її складання, або відповідно до п.15.5 Перехідних положень ЦПК України - до Донецького апеляційного суду через Дружківський міськрайонний суд Донецької області. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено у нарадчій кімнаті 23 жовтня 2018 року.

Суддя: А. Л. Гонтар