Провадження № 22-ц/802/19/18 Категорія: 2 Доповідач: Киця С. I.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 жовтня 2018 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Киці С.І.,

суддів Грушицького А.І., Данилюк В.А.,

секретар судового засідання Вергун Т.С.

за участю: представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про усунення перешкод в користуванні майном за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_5 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26 липня 2018 року,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2017 року ОСОБА_4 звернулася з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про усунення перешкод в користуванні майном. Позов мотивує тим, що їй на праві спільної часткової власності належить 5/9 частин житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами АДРЕСА_1, 4/9 частин цього будинковолодіння належить відповідачам. В будинковолодінні проживають і фактично користуються усім будинковолодінням, включно із належною їй часткою, відповідачі, які не є членами її сім'ї.

Своєю часткою будинковолодіння вона позбавлена можливості користуватись, оскільки відповідачі відмовляються допускати її в будинок, не погоджуються встановити спільний замок до вхідних дверей, надати ключ від вхідних дверей. Тривалий час перешкоджають їй у доступі до власності, створюють неприйнятні умови, провокують сварки і конфлікти, в зв'язку з чим вона неодноразово зверталась до органів внутрішніх справ. Всупереч вимогам закону, відповідачі самовільно розпочали зведення прибудови при вході до будинку, чим перешкоджають їй у доступі до нього. 08.08.2017 року вона на адресу відповідачів направила письмову вимогу про усунення перешкод у користуванні будинку, яка ними залишена без задоволення.

Просила зобов'язати відповідачів ОСОБА_5 та ОСОБА_6 усунути перешкоди у користуванні спільним будинковолодінням АДРЕСА_1 шляхом передачі ключа від вхідних дверей будинку та демонтувати самовільно влаштований бетонний фундамент при вході до будинку.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26 липня 2018 року позов задоволено частково. Зобов'язано ОСОБА_5, ОСОБА_6 усунути перешкоди у користуванні ОСОБА_4 спільним будинковолодінням АДРЕСА_1 шляхом передачі їй ключа від вхідних дверей будинку протягом десяти днів з дня набрання рішенням суду законної сили. В решті вимог відмовлено.

Відповідач ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу на вказане рішення суду першої інстанції, просить скасувати дане рішення та ухвалити нове, яким в позові відмовити. Зазначає, що оскаржуване рішення не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконним та необґрунтованим. В рішенні не наведено жодних доказів, які б підтвердили факт перешкоджання позивачу у користуванні її часткою майна в спірному домоволодінні. У співвласників спірного будинковолодіння є неприязні стосунки, однак підтвердження факту вчинення перешкод у користуванні не має.

Апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - залишенню без змін з таких підстав.

Відповідно до ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Оскаржуване рішення зазначеним вимогам відповідає в повному об'ємі.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив того, що відповідачі, відмовляючись надати позивачу ключі від вхідних дверей, створюють перешкоди у користуванні належною їй на праві власності частиною будинковолодіння АДРЕСА_1.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають фактичним обставинам справи та вимогам закону.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_4 на праві спільної часткової власності належить 5/9 частин житлового будинку АДРЕСА_1 з надвірними будівлями і спорудами по АДРЕСА_1, відповідачу ОСОБА_5 належить 4/9 частин вказаного будинковолодіння. (а.с. 97-98).

З висновків Луцького МВ УМВС України у Волинській області №5227 від 19.06.2013 року за заявою ОСОБА_4; Луцького МВ УМВС України у Волинській області № 5738 від 03.07.2013 року по результатах розгляду заяви ОСОБА_4; Луцького МВ УМВС України у Волинській області №5268 від 04.04.2014 року по результатах розгляду заяви ОСОБА_4; листом Луцького МВ УМВС України у Волинській області від 29.10.2015 року №3/19987 за результатами розгляду заяви ОСОБА_4 вбачається, що ОСОБА_4 неодноразово зверталась до правоохоронних органів з приводу вчинення їй перешкод у користуванні спірним будинковолодінням.

Із постанови № 127 по справі про адміністративне правопорушення від 01.10.2015 року встановлено, що ОСОБА_5 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 96 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 4250,00 грн. за порушенням ним вимог ст. ст. 34, 38 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», оскільки ним було здійснено добудову до житлового будинку по АДРЕСА_1, яка здійснювалася без повідомлення про початок виконання будівельних робіт (а.с.15-16). Відповідачами замінено вхідні двері та замок в будинку, ключ від якого не надано позивачу.

08.08.2017 року на адресу відповідачів ОСОБА_4 направляла письмову вимогу про усунення перешкод у користуванні власністю, що виявляється у відмові надати їй ключі від вхідних дверей будинку та у влаштуванні спільного замка на вхідних дверях, самовільному влаштуванні фундаменту при вході у будинок, яка останніми залишена без задоволення (а.с.11, 12).

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно ст.ст. 317, 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Згідно з ч. 1 ст. 356, ч. 1-3 ст. 358 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як встановлено судом і не заперечується відповідачами, ОСОБА_4 немає ключів від вхідних дверей спірного будинковолодіння і на її прохання відповідачі ключі їй не надали, спільний замок на вхідні двері влаштувати відмовляються. В апеляційній скарзі відповідачем ОСОБА_5 зазначено, що ключі надати позивачу вони не можуть, оскільки в будинковолодінні знаходяться належні їм цінні речі, однак завжди відкривають їй двері, коли вона приходить, що підтверджує вчинення перешкод у користуванні будинком.

Разом з тим, позивач ставить питання про надання ключів від вхідних дверей будинку, а не кімнат, якими користуються відповідачі.

Відповідач ОСОБА_6 теж проживає у спірному будинку, хоч на даний час вже не є його співвласником.

Доводи апеляційної скарги про те, що позов ОСОБА_4 є безпідставним та передчасним, оскільки в суді на розгляді є справа за позовом відповідачів про виділ в натурі частини будинку не заслуговують на увагу. Вирішення спору про усунення перешкод в користуванні майном не впливає на розгляд справи з різним предметом спору - про виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності, не є похідним і взаємопов'язаним.

Позивач має право користуватись належною їй частиною спірного будинковолодіння на власний розсуд, відмова відповідачів надати їй ключі від вхідних дверей позбавляє її права безперешкодного доступу до належного їй майна.

Внаслідок дій відповідачів порушується право позивача, як співвласника, на користування майном. Відповідачами не спростовано доводи позивача про порушення цього права.

Судом першої інстанції відмовлено у задоволенні позовних вимог про демонтування бетонного фундаменту при вході у будинок за недоведеністю, що відповідає встановленим обставинам.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильних висновків про часткове задоволення позову і колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції. Висновки суду обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи та поясненнями учасників процесу.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстав для його скасування немає.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26 липня 2018 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуючий

Судді: