Провадження № 4-с/263/39/2018
У Х В А Л А

І М Е Н ЕМ У К Р А Ї Н И

26 вересня 2018 року м. Маріуполь

Жовтневий районний суд м.Маріуполя Донецької області у складі: головуючого судді Скрипниченко Т.І., при секретарі Диміч Т.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Маріуполі скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця Маловичко Л.В. Приморського ВДВС м.Маріуполя у виконавчому провадженні №55995032, заінтересована особа стягувач - ОСОБА_2, -

В С Т А Н О В И В :

08.08.2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на неправомірні дії державного виконавця, у якій просить визнати дії державного виконавця Маловичко Л.В. Приморського ВДВС м.Маріуполя у рамках виконавчого провадження №559955032 відповідно до розрахунку заборгованості по аліментам за періоди з липня 2007 р. по червень 2011 р. (включно) та з вересня 2014 р. по червень 2015 р. (включно) та зобов'язати Приморський ВДВС м.Маріуполя призвести розрахунок заборгованості по аліментам виходячи з 1/4 частини зі всіх видів кожного місяцю (як працюючого, де отримано дохід та не працюючого, за відсутністю доходу) за періоди з липня 2007р. по червень 2011 р. (включно)та з вересня 2014 р. по червень 2015р. (включно). Свої вимоги обґрунтовує наступним.

У рамках виконавчого провадження №55995032 по стягненню аліментів за рішенням Жовтневого районного суду м.Маріуполя Донецької області на утримання доньки у розмірі 1/4 частини щомісячно (справа №2-2449 2001 року) державним виконавцем Маловичко Л.В. Приморського ВДВС м.Маріуполя зроблене розрахунок заборгованості з 01 грудня 2004 р. по 30 червня 2015 р. (включно) від 30.07.2018 р. У розрахунку вказане, що станом на 13.12.2004р. мало місце заборгованість у розмірі 1107,83 грн., а станом на 30.06.2015р. - 46705,94 грн. Вказаний розрахунок було вручене 30 липня 2018 р. З розміром заборгованості у частині нарахування аліментів не погодився, оскільки розрахунок було зроблено з 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Своїми діями державний виконавець збільшив розмір вже призначених судом аліментів, що повинно вирішуватися тільки у позовному провадженні. Згідно постанови Жовтневого районного суду м.Маріуполя від 10 квітня 2001 року з нього стягнуто аліменти у розмірі ? частини зі всіх видів доходу кожного місяцю, починаючи з 26 березня 2001 року. Вважає, що державний виконавець не має права самостійно змінювати порядок стягнення сум аліментів і їх розмір, якщо такі зміни не підтверджені відповідним документом. У даному випадку рішенням суду, може бути змінене тільки рішенням суду. Посилається на те, що жодною нормою законодавства, яке діяло з часу прийняття судового рішення та по червень 2015 року державному виконавцю не надане право на утримання аліментів у розмірі, який не передбачене судовим рішенням, що є підставою для їх утримання. Також зазначає, що у період з липня 2007 р. по червень 2011 р. державним виконавцем нараховане 13119,63 грн. та у період з вересня 2014 р. по червень 2015 р. працював у технікумі, що призвело до порушення у нарахуванні заборгованості до збільшення його розміру на суму 1149,92 грн. Загальна сума збільшення нарахувань складає 6449,12 грн.

У судовому засіданні представник заявника ОСОБА_3 підтримала доводи скарги, наполягала на її задоволенні.

Представник стягувача ОСОБА_2 адвокат ОСОБА_4 заперечувала проти скарги,зазначивши, що відповідно до вимог СК України аліменти повинні були стягуватися не менше, ніж 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку за період, який віджображено у розрахунку та додаткового рішення суду для цього не потрібно.

Представник заінтересованої особи ОСОБА_5 у судовому засіданні заперечувала проти вимог скарги, зазначила, що при розрахунку заборгованості виходила з норм закону. За той час, коли боржник отримував дохід, заборгованість була нарахована також з урахуванням того, що мінімальний розмір аліментів не може бути меншим 30% прожиткового мінімуму, оскільки не завжи ? доходу боржника покривала цей розмір. Розрахунок відповідає вимогам СК України.

Суд, заслухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що у задоволенні вимог скарги слід відмовити, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що на виконані у державного виконавця Приморського відділу державної виконавчої служби міста Маріуполя, Головного територіального управління юстиції у Донецькій області перебуває виконавче провадження №55995032 щодо примусового виконання виконавчого листа №2-2449/2001 виданого 08.02.2018 Жовтневим районним судом м.Маріуполя Донецької області щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання доньки аліменти у розмірі 1/4 частини щомісячно. Виконавче провадження відкрито 19.03.2018 .

Відповідно до ст.447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого, відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно зі ст.74 Закону України «Про виконавче провадження», рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом. Рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів. Рішення виконавця про відкладення проведення виконавчих дій може бути оскаржене протягом трьох робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.

Вимогами ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до вимог ст.1,7 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів", ч.1 ст.5 ЗУ "Про виконавче провадження", примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) покладається на органи державної виконавчої служби та у визначених ЗУ "Про виконавче провадження" випадках - на приватних виконавців.

Згідно розрахунку по сплаті аліментів, заборгованість у ОСОБА_1 фактично виникла з квітня 2008 року по червень 2015 року та станом на 30.07.2018 року складає 45598,11 грн. 00 коп.

Відповідно до вимог ч.2 ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. (Частина друга статті 182 в редакції Закону N 2901-IV ( 2901-15 ) від 22.09.2005 ). Відповідно стаття 184 СК України передбачає визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі.

Виходячи з того, що державний виконавець зробив розрахунок у відповідності із вимогами, передбаченими Сімейним Кодексом України, введення в дію законодавцем мінімального розміру аліментів, яке підлягає стягненню та не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (на час виникнення заборгованості) - не є підставою для збільшення визначеного судом розміру аліментів у розумінні ст. 192 СК України, оскільки зміна законодавства в частині визначення розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. В даному випадку питання визначення мінімального розміру аліментів, що підлягають стягненню із боржника, належить до повноважень державного виконавця, разом з тим, нове судове рішення у даному випадку не потрібно. Тобто, зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення.

Таким чином, враховуючи те, що державний виконавець діяв у межах норм закону, яким визначається мінімальний розмір аліментів на дитину - це той мінімум, який батьки зобов'язані витрачати на дитину, не залежно від доходів, можливостей, бажання, інших дітей, незалежно від всіх цих обставин, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ст. 3 Конвенції про права дитини). Тому жодних додаткових умов для виконання норми закону про мінімальний розмір аліментів на рівні 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку - не може бути.

У відповідності до положень ст.451 ЦПК України, за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу.

У разі, якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд вважає, що викладені в скарзі вимоги є необґрунтованими, а тому задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст.258-261, 353-354, 447-451 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволені скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця Маловичко Л.В. Приморського ВДВС м.Маріуполя у виконавчому провадженні №55995032, заінтересована особа стягувач -ОСОБА_2- відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена до апеляційного суду Донецької області через Жовтневий районний суд міста Маріуполя Донецької області протягом15 днів.

Суддя Т.І.Скрипнчиенко