Справа № 199/994/18
РІШЕННЯ

Іменем України

16.10.2018 Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Спаї В.В.,

секретар судового засідання - Горбенко О.О.,

за участі представника позивача ОСОБА_1,

за участі відповідача (1) ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпрі у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_4, де треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Кокосадзе Лілія Вячеславівна, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Батова Людмила Григорівна, Амур-Нижньодніпровський відділ державної виконавчої служби м. Дніпро Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області та Публічне акціонерне товариство «Фінанси та кредит» про визнання договору дарування недійсним,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду із даним позовом, в його обґрунтування посилаючись на те, що рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 14 березня 2013 р., залишеного без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 липня 2013 р. з ОСОБА_4 стягнуто на користь ОСОБА_3 за попереднім договором купівлі-продажу домоволодіння АДРЕСА_23 в м. Дніпропетровську грошові кошти з урахуванням індексу інфляції в розмірі 94 500 (дев'яносто чотири тисячі п'ятсот) грн., 18% річних згідно з умовами договору про повернення завдатку в розмірі 37 800 (тридцять сім тисяч вісімсот) грн. 00 коп., витрати по сплаті судового збору в розмірі 700 (сімсот) гривен, витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 120 (сто двадцять) гривень, витрати пов'язані з проведенням експертизи в розмірі 2812 (дві тисячі вісімсот дванадцять) грн. 80 коп., а всього 135 932 грн. 80 коп.

Судом було видано виконавчий лист, який 19 листопада 2013 р. був пред'явлений стягувачем (позивач) до виконання до Амур-Нижньодніпровського ВДВС Дніпропетровського МУЮ.

22 листопада 2013 р. старшим державним виконавцем Амур-Нижньодніпровського ВДВС Дніпропетровського МУЮ Загребельською Д.С. винесена постанова про відкриття виконавчого провадження ВП № 40853888 та одночасно винесена постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, за якою накладено арешт на все майно, що належить боржнику - ОСОБА_8 у межах суми звернення стягнення - 135932,80 грн. та заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить боржнику. Копії постанов були направлені сторонам провадження, позивачу, як стягувачу і боржнику ОСОБА_4, що, на переконання позивача, свідчить про обізнаність, починаючи з листопада 2013 р., боржника ОСОБА_4 про арешт належного їй майна.

11 грудня 2013 р. державним реєстратором реєстраційної служби Дніпропетровського МУЮ Дніпропетровської області на підставі вищевказаної постанови був накладений арешт на все нерухоме майно, що належить боржнику ОСОБА_8 (РНОКПП НОМЕР_1); згідно інформаційної довідки з Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна в порядку доступу державних виконавців, сформованої 17.03.2014 р. Амур-Нижньодніпровським ВДВС Дніпропетровського МУЮ, за фізичною особою - ОСОБА_8 (РНОКПП НОМЕР_1) зареєстроване домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1, загальна площа - 72,6 кв.м., житлова площа - 50,1 кв.м, площа земельної ділянки - 285 кв.м, яке належить їй на праві приватної власності на підставі договору дарування, посвідченого 06 грудня 2006 року Четвертою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою за реєстровим № 3-4061.

Комунальним підприємством «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради 10.06.2015 р. на запит державного виконавця Амур- Нижньодніпровського ВДВС Дніпропетровського МУЮ були надані: ксерокопія договору дарування, посвідченого 06.12.2006 р. Четвертою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою за реєстровим № 3-4061, за яким ОСОБА_9 подарувала, а ОСОБА_4 прийняла у дар домоволодіння номер 73 а, що розташоване в місті Дніпропетровську по вулиці Каляєва, а також були надані ксерокопії планів земельної ділянки та будинку.

22 липня 2015 р. державним виконавцем Амур-Нижньодніпровського ВДВС Дніпропетровського МУЮ була отримана інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, згідно до якої за фізичною особою ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_1) зареєстроване домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2, яке належить їй на праві приватної власності на підставі договору дарування, посвідченого 06.12.2006 р. Четвертою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою за реєстровим № 3-4061.

06 серпня 2015 р. державним виконавцем Амур-Нижньодніпровського ВДВС Дніпровського МУЮ Кравченко Ю.О. складено акт опису й арешту майна № 40853883, згідно якого описано і накладено арешт на домоволодіння, розташоване за адресою: м. Дніпропетровськ, вулиця Каляєва, будинок номер 73 а.

У вересні місяці 2015 р. донька ОСОБА_4 - ОСОБА_2 звернулася до Амур- Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до Амур- Нижньодніпровського ВДВС Дніпропетровського МУЮ, треті особи ОСОБА_3, ОСОБА_4 про виключення майна з акту опису й арешту, визнання права власності на майно; вимоги обґрунтувалися тим, що 10.06.2011 р. на підставі договору дарування, укладеного між її матір'ю ОСОБА_4 та нею, ОСОБА_2, останній у власність перейшло домоволодіння № 73 «а» по вул. Каляева у м. Дніпропетровську, ніякого відношення до боргів своєї матері ОСОБА_4 та порушеного виконавчого провадження, вона не має та просила суд визнати за нею право власності на домоволодіння АДРЕСА_3 у м. Дніпропетровську, та виключити з акту опису й арешту майна № 40853888 від 06.08.2015 р. вказане майно.

На час розгляду вищевказаної справи на підставі ухвали Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 07.10.2015 р. було заборонено Амур- Нижньодніпровському ВДВС Дніпропетровського МУЮ вчиняти дії, пов'язані з відчуженням домоволодіння АДРЕСА_4 в м. Дніпропетровську до розгляду справи по суті, внаслідок чого 15.10.2015 р. виконавче провадження було зупинене.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 11.01.2016 р. в позові ОСОБА_2 до Амур-Нижньодніпровського ВДВС Дніпропетровського МУЮ, де треті особи ОСОБА_3, ОСОБА_8 про виключення майна з акту опису й арешту, визнання права власності на майно, відмовлено, тому, на переконання позивача, на час звернення до суду відповідачу ОСОБА_2 було достеменно відомо про те, що на домоволодіння 73 «а» по вул. Каляєва у м. Дніпропетровську накладено арешт.

У березні місяці 2016 р. ОСОБА_2 знову звернулася до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до своєї матері - ОСОБА_4 та до ОСОБА_3, де третя особа Амур-Нижньодніпровський ВДВС м. Дніпропетровська ГУЮ у Дніпропетровській області про виключення майна з акту опису й арешту майна, та звільнення його з-під арешту. Позовні вимоги обґрунтувала тим, що в ході виконавчого провадження Амур- Нижньодніпровським ВДВС Дніпропетровського МУЮ 06.08.2015 р. було складено акт опису й арешту майна № 40853888, згідно до якого було описано та накладено арешт на домоволодіння №73 «а» по вул. Каляєва у м. Дніпропетровську, яке належить їй на праві власності на підставі договору дарування, укладеного 10.06.2011 р. між нею та її матір'ю ОСОБА_4, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського МНО Кокосадзе Л.В. (реєстровий №1577), однак, право власності у встановленому законом порядку ОСОБА_2 не зареєструвала. Не здійснивши в установленому законом порядку реєстрацію нерухомого майна, ОСОБА_2 не набула права власності на спірне домоволодіння, а на час розгляду справи право власності на домоволодіння АДРЕСА_5 у м. Дніпропетровську згідно відомостей з Реєстру прав власності на нерухоме майно було зареєстроване за ОСОБА_4, яка є боржником у виконавчому провадженні №40853888.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 30.08.2016 р., залишеного без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 22.11.2016 р., ОСОБА_2 в позові до ОСОБА_4 та ОСОБА_3, третя особа Амур-Нижньодніпровський ВДВС м. Дніпропетровська ГТУЮ у Дніпропетровській області про виключення майна з акту опису й арешту майна та звільнення його з-під арешту було відмовлено.

01 грудня 2016 р. постановою державного виконавця Амур-Нижньодніпровського ВДВС м. Дніпропетровська виконавче провадження № 40853888 було поновлено.

06.03.2017р. старшим державним виконавцем Амур-Нижньодніпровського ВДВС м. Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області Кравченко Ю.О. була винесена постанова про опис та арешт майна (коштів) боржника, за якою описано та накладено арешт на майно боржника ОСОБА_8, а саме: на домоволодіння №73 «а», що знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, вулиця Симиренківська (Каляєва). Для реалізації майна боржника ОСОБА_4, Амур-Нижньодніпровським ВДВС м. Дніпра були проведені виконавчі дії, отримано звіт про оцінку майна - домоволодіння за адресою: АДРЕСА_6, та передано заявку до Дніпропетровської філії державного підприємства «СЕТАМ» на реалізацію арештованого майна (електронні торги). Призначені на 01 та 26 червня 2017 року та 20 липня 2017 року торги не відбулися у зв'язку з відсутністю допущених учасників торгів.

Згідно відомостей з Реєстру прав власності на нерухоме майно станом на 12.05.2017 р. та

20.06.2017р. домоволодіння за адресою: АДРЕСА_7» належить на праві приватної власності ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_1) на підставі договору дарування, посвідченого 06.12.2006 р. Четвертою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою за реєстровим № 3-4061.

19 липня 2017 р. відповідач ОСОБА_2 надала заяву до Амур-Нижньодніпровського ВДВС м. Дніпра, в якій просила виключити з опису та зняти арешт з домоволодіння № 73 «а» по вул. Симиренківська (Каляєва) у м. Дніпрі у зв'язку з тим, що воно належить їй на праві власності, та надала копію витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, сформованого 29.06.2017 р.

Згідно вказаного витягу 23 червня 2017 р. приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Батова Л.Г. зареєструвала за ОСОБА_2 право власності на домоволодіння за адресою: Дніпропетровська область, м. Дніпро (місто Дніпропетровськ), вулиця Симиренківська (вулиця Симиренківська, вулиця Каляева), будинок 73 «а» на підставі договору дарування, посвідченого 10.06.2011 р. Кокосадзе Л.В. приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу за реєстровим № 1577.

На переконання позивача, таким чином, ОСОБА_2, достовірно знаючи, що станом на 23 червня 2017 р. Амур-Нижньодніпровським ВДВС м. Дніпра описане на арештоване домоволодіння АДРЕСА_8, про наявність рішення суду, яким за її, ОСОБА_2, позов про виключення майна з акту опису й арешту майна та звільнення його з-під арешту було відмовлено, умисно не повідомила про це приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Батову Л.Г., ввівши, таким чином, нотаріуса в оману, надала для державної реєстрації права власності договір дарування, який був внесений нотаріусом до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, та внаслідок чого у ОСОБА_2 з 23 червня 2017 року виникло право власності на арештоване майно, а саме: на домоволодіння АДРЕСА_9.

04 серпня 2017 р. Амур-Нижньодніпровським ВДВС м. Дніпра майно з реалізації було знято у зв'язку з перереєстрацією його 23.06.2017 р. на іншого власника (ОСОБА_2.).

На переконання позивача договір дарування, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 10 червня 2011 р., є фіктивним через те, що відповідач ОСОБА_4, достовірно знаючи про наявність у неї невиконаних значних боргових зобов'язань, строк виконання яких вже давно настав, з метою ухилення від примусового погашення заборгованості за рахунок належного їй нерухомого майна, у період слухання справи у 2011 році про стягнення з неї суми боргу за попереднім договором купівлі-продажу, та, передбачаючи негативні наслідки для себе у випадку виконання судового рішення про стягнення боргу шляхом звернення стягнення на належне їй домоволодіння, здійснила відчуження останнього своїй доньці по безоплатному договору дарування.

Позивач ОСОБА_3 вважає, що, укладаючи договір дарування будинку зі своєю донькою, ОСОБА_4 переслідувала на меті лише протизаконні дії з ухилення від виконання своїх боргових зобов'язань, не намагаючись створити правові наслідки за договором дарування, оскільки дії з виконання оспорюваного правочину не вчинялись, ні у дарувальника, ні у обдаровуваної не було бажання передати в дар та отримати в дар домоволодіння. Після укладення договору дарування відповідач ОСОБА_4 залишилася зареєстрованою у спірному будинку, що підтверджується наявними у матеріалах виконавчого провадження №40853888 довідками про склад сім'ї №214517 від 19.05.2015 р. та №175439 від 25.04.2017 р. квартального комітету №11 Амур-Нижньодніпровської ради м. Дніпропетровська. Крім того, згідно даних паспорту ОСОБА_4 у спірному будинку вона зареєстрована з 19 листопада 1982 року та є зареєстрованою на даний час.

Іншого нерухомого майна, на яке можливо звернути стягнення, у власності ОСОБА_4 не має, у зв'язку з чим позивач переконаний в тому, що в дійсності правочин був спрямований на фіктивний перехід права власності на нерухоме майно до близького родича з метою приховання такого майна від виконання в майбутньому за його рахунок судового рішення про стягнення грошових коштів. ОСОБА_4 після того як не виконала свої зобов'язання по поверненню грошових коштів у встановлений строк, не здійснила жодних дій, спрямованих на виконання зобов'язань, а навпаки вчинила дії щодо унеможливлення стягнення з неї боргів, відчужила належне їй майно по безоплатному договору, тобто не отримала жодного доходу, який могла би спрямувати на виконання своїх зобов'язань, у зв'язку з чим в силу ст.ст. 202, 717, ч .5 ст. 203, ст. 234 ЦК правочин є фіктивним.

Предмет позову становить вимога про визнання договору дарування, укладеного 10.06.2011 р., укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_2, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Кокосадзе Л.В. та зареєстрований в реєстрі №1577 недійсним, про скасування запису про державну реєстрацію права власності на ім'я ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2) на домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_10, загальною площею 72,6 кв.м., житловою площею 50,1 кв.м. номер запису про право власності: 21078119, зареєстрований 23 червня 2017 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Батовою Людмилою Григорівною, про розподіл судових витрат тощо.

У судовому засіданні представник позивача підтримала вимоги позову повністю, надала пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві, та просила суд задовольнити поданий позов.

Відповідачі заперечували проти задоволення позову повністю, та надали суду заяву про застосування строку позовної давності (ч. 3 ст. 267 ЦК /а.с.110/).

Відповідно до відзиву відповідачів твердження позивача про те, що відповідач ОСОБА_4, знаючи про наявність у неї невиконаних боргових зобов'язань та з метою ухилення від примусового погашення заборгованості за рахунок належного їй нерухомого майна, здійснила відчуження останнього своїй донці по договору дарування та іншого нерухомого майна, на яке можливо звернути стягнення, у власності не має, не відповідають дійсності, суперечить наявним у справі доказам.

На думку відповідачів, позовні вимоги ґрунтуються на рішенні Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 14.03.2013 по цивільній справі № 2-2448/11.

Відповідачі вказують, що із вказаного судового рішення по цивільній справі № 2-2448/11 судом було встановлено (а також було встановлено судом апеляційної інстанції по справі № 2-2448/11) наступні обставини, які, на думку відповідачів, не доказуються при розгляді цієї справи №199/994/18:

1) у жовтні 2010 року позивачі звернулися до суду із зазначеним позовом до відповідача про стягнення суми, посилаючись на те, що з метою поліпшення житлових умов вони вирішили за спільні кошти придбати володіння. 28 травня 2008 р. позивач ОСОБА_3, діючи в своїх інтересах та інтересах своєї матері ОСОБА_11, уклала попередній договір з відповідачкою ОСОБА_8, яка діяла в інтересах своєї матері ОСОБА_9, щодо придбання у власність до 15 серпня 2008 року домоволодіння, що належить ОСОБА_9, розташованого за адресою: АДРЕСА_11

2) судом встановлено, що домоволодіння АДРЕСА_12 належало на праві власності ОСОБА_9 на підставі договору купівлі-продажу від 24 вересня 1987 року посвідченого Четвертою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою, реєстровий номер НОМЕР_3.

3) ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_9, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим Амур-Нижньодніпровським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис №569.

Після смерті ОСОБА_9 відкрилася спадщина на домоволодіння АДРЕСА_13 Спадкоємцями першої черги є відповідач по справі ОСОБА_4, яка проживає у спадковому будинку у та у встановлений законом шестимісячний строк звернулася до нотаріальної контори щодо прийняття спадщини.

4) суд не може погодитися з твердженнями відповідача ОСОБА_8 про те, що ОСОБА_9 померла, а відтак і підлягають поверненню кошти в розмірі 70 000 грн., оскільки вона є спадкоємицею ОСОБА_9, спадщину прийняла (ст. 1281 ЦК України.)

5) За таких обставин, суд бере до уваги висновок судової будівельно-технічної експертизи від 01 грудня 2011 року №2638-11, яким встановлено вартість спадкового майна в розмірі 479 682 грн.

Таким чином, на думку відповідачів, матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_4 має у власності нерухоме майно, хоча воно і не зареєстроване. І той факт, що воно не зареєстроване, все одно спростовує доводи позивача, що спірний договір ОСОБА_4 уклала з метою не платити борг, або з метою приховування свого єдиного майна, на яке позивачем можливо звернути стягнення. В той час як позивачу достовірно було відомо, що ОСОБА_4 є власником домоволодіння АДРЕСА_14 вартістю майже півмільйона гривень (при наявності у позивачки вимог до ОСОБА_4, які майже в чотири рази менші).

Відповідачі вказують, що в основу обґрунтування позовних вимог також позивачем покладено ствердження: в дійсності правочин був спрямований на фіктивний перехід права власності з метою приховування такого майна від виконання в майбутньому за його рахунок судового рішення про стягнення грошових коштів. ОСОБА_4 вчинила дії, щодо унеможливлення стягнення з неї боргів, відчужила належне їй майно по безоплатному договору, тобто не отримала жодного доходу, який могла б спрямувати на виконання своїх зобов 'язань. Проте, на переконання відповідачів, по-перше, таке ствердження позивача суперечить дійсним обставинам справи. Так, ОСОБА_4 щомісячно вносить оплату в межах виконавчого провадження із пенсійних виплат та грошовими коштами (копії платіжних документів додаються).

По-друге, в спірному домоволодінні АДРЕСА_15 фактично мешкає з дитинства ОСОБА_2 (єдина дитина ОСОБА_15.) із своєю сім'єю. ОСОБА_4 там не мешкає понад 20 років. І позивачка достовірно знала про це. Позивачка неодноразово була у фактичному місці мешкання ОСОБА_12 ІНФОРМАЦІЯ_1 (де ОСОБА_8 мешкала із своєю немічною матір'ю ОСОБА_16.), коли відбувалися заходи щодо купівлі-продажу цього домоволодіння. А також це було встановлено в рішенні суду по цивільній справі № 2-2448/11, де позивач була стороною по справі.

Таким чином, як зазначають відповідачі, позивач повинна була знати, що ОСОБА_4 не є власником спірного домоволодіння АДРЕСА_16, а тому вважають, що позивачем пропущений строк позовної давності щодо позовних вимог, заявлених нею по цій справі.

Разом з тим, згідно відзиву відповідачів твердження позивача, що ОСОБА_4 нібито умисно вчинила дії щодо унеможливлення стягнення з неї боргів і відчужила належне їх майно по безоплатному договору, тобто не отримала жодного доходу, є необґрунтованими, тому що ОСОБА_4 об'єктивно ні при яких обставинах не могла позбавити свою єдину дочку та єдиного онука житла та продати домоволодіння АДРЕСА_17 (яке є єдиним житлом дочки та онука) третім особам за плату, замість передання дочці в дар її фактичне і єдине житло.

По-третє, доводи позивача щодо унеможливлення стягнення боргів з ОСОБА_4 взагалі суперечить матеріалам справи, із яких видно (встановлено судом по справі № 2- 2448/11), що ОСОБА_8 має належне їй нерухоме майно (домоволодіння АДРЕСА_18, м. Дніпропетровськ), в якому вона фактично мешкає та на яке об'єктивно можливо звернути стягнення.

Також відповідачі у відзиві на позовну заяву зазначають, що позивач у позовній заяві вказує, що, укладаючи цей договір, ОСОБА_4 переслідувала лише протизаконні дії з ухилення виконання своїх зобов'язань, не намагаючись створити правові наслідки за договором дарування, оскільки дії з виконання оспорюваного правочину не вчинялись, ані у дарувальника, у обдаровуваної не було бажання передати в дар та отримати в дар домоволодіння. Після укладення спірного договору ОСОБА_4 залишилася зареєстрованою у спірному домоволодінні. Спірний договір дарування є фіктивним. Для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу в усіх сторін правочину. У фіктивних правочинах внутрішня воля не відповідає зовнішньому її прояву, його сторони знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином, приховування справжніх намірів учасників правочину.

Проте, судом було встановлено, що ОСОБА_4 проживала за іншою адресою, фактично у спірному домоволодінні безперервно до цього часу мешкає з дитинства ОСОБА_2 із сином, що свідчить про передання в дар нерухомого майна (житла) ОСОБА_4 та прийняття дару ОСОБА_2, яка за свої кошти здійснила в ньому капітальний ремонт, несе витрати по його утриманню, фактично мешкає в ньому практично все життя зі своєю сім'єю.

Враховуючи встановлення судом факту перебування у власності ОСОБА_4 нерухомого майна по АДРЕСА_19, проживання ОСОБА_4 в ньому понад 20 років, здійснення ОСОБА_4 платежів в рамках виконавчого провадження на користь стягувача ОСОБА_3, ствердження позивача, що ОСОБА_4 переслідувала незаконні дії з метою ухилення від виконання своїх зобов'язань про фіктивність правочину є такими, що не відповідають дійсності та не підтверджуються будь-якими доказами по справі.

Відповідачі також вказують, що в позовній заяві в обґрунтування вимог позивач зазначила, що, не здійснивши в установленому порядку реєстрацію нерухомого майна (яке є предметом спірного договору дарування), ОСОБА_2 за спірним договором в 2011 році не набула права власності на нього. З посиланням на cт. 182, ч. 1 ст. 210, абзац 3 ч. 2 ст. 331 ЦК України позивач вважає, що право власності у ОСОБА_2 виникло лише 23 червня 2017 року з моменту державної реєстрації спірного договору дарування, що позивач вважає доказом ухилення від виконання ОСОБА_8 своїх зобов 'язань. Проте, таке ствердження на думку відповідачів суперечить положенням ст.ст. 41,47 Конституції України, ст.ст. 321, ч. 1 ст. 328, ч. 1 ст. 334, ст. 722 ЦК України, ч. 5 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та абз.2 ч. 1 ст. 360 7 ЦПК України.

Відповідачі вказують, що ОСОБА_2 з 2011 року є власником домоволодіння АДРЕСА_21, відкрито володіє та користується ним. Відповідач ОСОБА_2 постійно мешкає у вказаному домоволодінні з дитинства по теперішній час та, окрім неї, у вказаному домоволодінні, з нею постійно проживає її син ОСОБА_13, про що свідчить копія паспорту з відміткою про реєстрацію додається; іншого житла для власного проживання вони з сином не мають.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська по справі № 2-199/144/13, на виконання якого було описане і арештоване житло ОСОБА_2, з неї нічого не стягувалося. За таких обставин вона, тобто ОСОБА_14, не має боргових зобов'язань перед позивачем, відповідно, позбавлення її майна в рахунок погашення грошових зобов'язань за інших осіб є протиправним позбавленням права власності, що забороняється законом.

Одночасно із протиправним позбавленням права власності вона та її син протиправно позбавляються права на житло, гарантоване Конституцією України та іншими актами цивільного законодавства.

Крім того, також безпідставними є усі доводи позивача про нібито здійснення ОСОБА_2 незаконних заходів по реєстрації належного їй майна. З цього приводу, як зазначають відповідачі, в матеріалах справи (додано позивачем до позову) є роз'яснення уповноваженого органу влади з питань державної реєстрації (лист Головного управління юстиції у Дніпропетровській області Міністерства юстиції України від 07.08.2017 р. вих. №19011/04.2-72/4036), що для проведення реєстрації ОСОБА_14 були надані усі необхідні документи та відповідно до порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою КМУ від 26.10.2011 р. № 1141, нотаріусом Батовою Л.Г. було здійснено пошук відомостей у Державному реєстрі прав за об'єктом та за суб'єктом звернення, що підтверджується інформацією з реєстру від 23.06.2017.

Відповідно до інформації з Державного реєстру ніяких арештів на домоволодіння зареєстровано не було. Під час перевірки заявника ОСОБА_2 встановлено наявність про арешт, зареєстрований 04.07.2011 р., за іншим виконавчим провадженням, де стягувачем є не позивач, а інша особа, а боржником не ОСОБА_8, а ОСОБА_2

З урахуванням наведеного, оскільки законних підстав для відмови ОСОБА_2 в проведенні реєстрації за нею права власності на домоволодіння в Державному реєстрі прав не було, нотаріусом Батовой Л.Г. було прийняте рішення про відкриття розділу у Державному реєстрі речових прав стосовно домоволодіння, зареєстровано право власності за ОСОБА_2 та внесено запис про арешт нерухомого майна.

Окремо в листі начальника управління юстиції зазначено також, що статтею 722 ЦК України встановлено, що право власності обдаровуваного на дарунок виникає з моменту його прийняття.

Згідно з постановою державного виконавця про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП № 40853888 на все майно ОСОБА_4 був накладений арешт 22.11.2013.

Відповідачі стверджують, що на момент накладання арешту на все нерухоме майно ОСОБА_4 остання не була власником домоволодіння №73-а по вул. Каляєва в м. Дніпропетровську.

Треті особи не скористалися правом брати участь у судових засіданнях.

Процесуальні дії у справі.

Судом за заявами учасників справи про забезпечення доказів шляхом їх витребування забезпечені докази шляхом витребування:

-ухвалою від 26.04.2018 (Т. 1 а.с. 165 - 166) витребувано від приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Кокосадзе Лілії Вячеславівни (49000, м. Дніпро, вул. Січових Стрільців, 4-А/13) завірену копію договору дарування, посвідченого 10.06.2011 за реєстровим № 1577, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 та завірені копії документів, на підставі яких був посвідчений вказаний правочин;

-витребувано від приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Батової Людмили Григорівни (49000, м. Дніпро, вул. М. Грушевського, 15/25) завірені копії документів, на підставі яких нею 23.06.2017 була здійснена державна реєстрація права власності на ім'я ОСОБА_2 на домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_22, номер запису про право власності: 21078119;

-витребувано від Амур-Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби м. Дніпра Головного територіального управління юстиції в Дніпропетровській області (49051, м. Дніпро, пр. Слобожанський, 42) завірені копії документів виконавчого провадження №40853888, відкритого 22.11.2013 на підставі виконавчого листа №2/199/144/13, виданого 12.09.2013 Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська на виконання рішення суду від 14.03.2013 по цивільній справі № 2-2448/11 за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_11 до ОСОБА_4 про стягнення суми боргу.

Ухвалою від 12.06.2018 (Т. 2 а.с. 158-159) витребувано від Департаменту державної реєстрації та дозвільних процедур Дніпровської міської ради (49000, м. Дніпро, вул. Старокозацька, 56) завірені копії документів реєстраційної справи № 101, на підставі яких приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Батовою Людмилою Григорівною 23.06.2017 була здійснена державна реєстрація права власності на ім'я ОСОБА_2 на домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_22.

Дослідив докази, суд дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позову повністю, виходячи з наступного.

Як встановлено судом, рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 14 березня 2013 р. (Т. 1 а.с. 24-26), залишеного без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 липня 2013 р. (Т. 1 а.с. 27-28), з ОСОБА_4 стягнуто на користь ОСОБА_3 за попереднім договором купівлі-продажу домоволодіння АДРЕСА_23 в м. Дніпропетровську грошові кошти з урахуванням індексу інфляції в розмірі 94 500 (дев'яносто чотири тисячі п'ятсот) грн., 18% річних згідно з умовами договору про повернення завдатку в розмірі 37 800 (тридцять сім тисяч вісімсот) грн. 00 коп., витрати по сплаті судового збору в розмірі 700 (сімсот) гривен, витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 120 (сто двадцять) гривень, витрати пов'язані з проведенням експертизи в розмірі 2812 (дві тисячі вісімсот дванадцять) грн. 80 коп., а всього 135 932 грн. 80 коп.

Судом було видано виконавчий лист, який 19 листопада 2013 р. був пред'явлений стягувачем до виконання до Амур-Нижньодніпровського ВДВС Дніпропетровського МУЮ (Т. 1 а.с. 29-30).

Виконання рішення суду відбувається шляхом відрахувань з пенсії ОСОБА_4, які проводяться згідно постанови державної виконавчої служби ВП №40853888 від 04.09.2017 на користь ОСОБА_3

За договором дарування від 10.06.2011 р. (Т. 2 а.с. 113-114) ОСОБА_4 подарувала, а ОСОБА_2 прийняла у дар домоволодіння АДРЕСА_24

23 червня 2017 р. приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Батова Л.Г. зареєструвала за ОСОБА_2 право власності на домоволодіння за адресою: Дніпропетровська область, м. Дніпро (місто Дніпропетровськ), АДРЕСА_25 на підставі договору дарування, посвідченого 10.06.2011 р. Кокосадзе Л.В. приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу за реєстровим № 1577 (Т. 2 а.с. 113-114).

Правовідносини між сторонами виникли із договору дарування та застосування наслідків недійсності оспорюваного правочину.

Відповідно до ст. 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином.

Виходячи зі змісту даної правової норми у фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно. Ознаками фіктивного правочину є введення в оману (до або в момент укладення угоди) іншого учасника або третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов'язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину.

В свою чергу укладення договору, який за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, є порушенням ч.ч. 1 та 5 ст. 203 ЦК України, що за правилами статті 215 цього Кодексу є підставою для визнання його недійсним відповідно до статті 234 ЦК України.

Суд не може погодитися із доводами позивача щодо того, що реєстрація місця проживання ОСОБА_4 залишається за адресою м. Дніпро, вул. Симиренківська, буд. 73 «а», що, на переконання позивача, вочевидь свідчить про фіктивність укладеного договору дарування, оскільки реєстрація місця проживання особи за адресою належного їй в свій час нерухомого майна не свідчить сама по собі про фіктивність правочину.

Разом з тим, за ст. 82 (ч. 4) ЦК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 14.03.2013 р. у справі за позовом встановлено, що ОСОБА_4 проживає у спадковому домоволодінні (АДРЕСА_26) та у встановлений законом шестимісячний строк звернулася до нотаріальної контори щодо прийняття спадщини (Т. 1 а.с. 24 звор.).

Не зважаючи на укладення оспорюваного договору між близькими родичами, суд не погоджується із позивачем щодо того, що цей правочин був спрямований на ухилення від виконання боргових зобов'язань ОСОБА_4 з метою приховування такого майна від подальшого виконання судового рішення за рахунок останнього, оскільки зобов'язання ОСОБА_4 перед ОСОБА_3 виникли не після виникнення майнового зобов'язання дарувальника на підставі рішення суду, як вважає позивач, а майнове зобов'язання ОСОБА_4 перед ОСОБА_3 виникло через 2 роки після укладення оспорюваного правочину (18.07.2013 /Т. 1 а.с. 27-28/), коли рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 14.03.2013 у справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_11 до ОСОБА_4 про стягнення суми боргу набрало законної сили.

Разом з тим, підлягає врахуванню, що ОСОБА_4 була власником не лише домоволодіння АДРЕСА_27 у м. Дніпро, а була та залишається власником іншого нерухомого майна: ОСОБА_4 на праві власності належало та належить на даний час інше нерухоме майно, що підлягало би врахуванню при вчиненні виконавчих дій у межах даного виконавчого провадження - домоволодіння АДРЕСА_23 в м. Дніпро, в якому вона фактично проживає, втім, прийняв спадщину після смерті матері ОСОБА_9, через бездіяльність не отримує свідоцтво про право на спадщину.

Спадкоємець зобов'язаний відповідно до статті 1297 ЦК України звернутись до нотаріуса за свідоцтвом про право власності на спадщину на нерухоме майно. Бездіяльність спадкоємця із виконання такого обов'язку не підтверджує його відмову від спадщини та не звільняє від обов'язку виконання судового рішення за рахунок цього майна.

Втім, виконавчі дії відносно іншого майна боржника державним виконавцем не вчинялися, вимоги стягувача задовольняються на даний час за рахунок пенсії ОСОБА_4 (Т. 1 а.с. 142), тоді як вимоги стягувача ОСОБА_3 за рахунок іншого нерухомого майна боржника могли би бути задоволені в повному обсязі.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків (ст. 76 ЦПК).

Вимоги щодо належності, допустимості та достовірності доказів встановлені ст.ст. 77-79 ЦПК України.

Обов'язок доказування в цій справі в силу ст. 81 ЦПК України (ч.ч. 1, 5, 6) покладений на позивача, втім, позивач не виконав покладений на нього обов'язок: суду не було надано доказів на підтвердження того, що дії з виконання оспорюваного правочину не вчинялись, ні у дарувальника, ні у обдарованої не було бажання передати в дар та отримати в дар домоволодіння, тому підстави для задоволення позову відсутні.

Судові витрати, пов'язані зі сплатою судового збору, покладаються позивача, оскільки в задоволенні позову відмовлено повністю (п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК).

Керуючись ст.ст. 13, 141, п. 2 ч. 1 ст. 258, ч. 1, ч. 6, ч. 8 ст. 259, ст.ст. 263, 264, 265, 268, ч. 2 ст. 272, ст. 273 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_4, де треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Кокосадзе Лілія Вячеславівна, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Батова Людмила Григорівна, Амур-Нижньодніпровський відділ державної виконавчої служби м. Дніпро Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області та Публічне акціонерне товариство «Фінанси та кредит» про визнання договору дарування недійсним, відмовити повністю.

Судові витрати, пов'язані зі сплатою судового збору, покласти на позивача.

Дата складення повного судового рішення 26 жовтня 2018 р.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська або безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.В.Спаї