Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" жовтня 2018 р. Іллічівський районний суд м. Маріуполя Донецької області під головуванням судді Кузнецова Д. В. , за участю секретаря судового засідання Мащенко Д.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Кальміуський районний у місті Маріуполі відділ державної реєстрації актів цивільного стану головного територіального управління юстиції у Донецькій області про визнання батьківства та стягнення аліментів,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду із вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначила, що в січні 2013 року вона познайомилась із відповідачем, з червня 2015 року вони почали підтримувати близькі стосунки, познайомились з родичами один одного. З вересня 2015 року сторони почали проживати разом у квартирі ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1, з ними також проживала дочка позивача ОСОБА_3. З цього часу сторони вважали себе родиною, мали спільний бюджет, права та обов'язки один перед одним, разом їздили за продуктами харчування, ОСОБА_2 купував донці позивача одяг та інші речі, всі свята вони святкували також спільно. Також сторони разом їздили на відпочинок, ОСОБА_1 з дочкою супроводжували відповідача у командировки, де він представляв їх своїм колегам як дружину та дочку. У травні 2016 року позивач разом із ОСОБА_2 їздили до м. Києва до медичного інституту серця, де останній проходив медичний огляд, йому провели операцію, після чого саме вони здійснювали за ним післяопераційний догляд. У червні 2017 року ОСОБА_1 стало відомо про її вагітність, про що вона повідомила відповідача, на цю новину він відреагував негативно, не схвалював саму вагітність та бажання народжувати дитину. З цього ж місяця ОСОБА_2 виїхав з квартири позивача та почав проживати окремо. У подальшому ще деякий час сторони підтримували спілкування та близькі стосунки, у період з липня по листопад 2017 року вони спільно відвідували сімейні свята, у жовтні їздили разом до м. Харкова для придбання дитячого візочку та манежу, також ІНФОРМАЦІЯ_6 року сторони святкували день народження відповідача. Однак, з грудня 2017 року вони не спілкуються та не підтримують зв'язок. ІНФОРМАЦІЯ_2 року у позивача народилась дитина ОСОБА_4, біологічним батьком якого є ОСОБА_2 Вважала, що небажання відповідача мати дітей не позбавляє його прав та обов'язків перед їх сином, а дитина має право мати батька та відповідний запис в актовому записі про народження. За таких підстав ОСОБА_1 була вимушена звернутися до суду та просила визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, батьком дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, внести відповідні зміни до актового запису про його народження, зазначивши батьком дитини відповідача, стягнути з відповідача аліменти на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісяця, але не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення ним повноліття, а також стягнути з ОСОБА_2 на її користь аліменти на її утримання в розмірі 1/6 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісяця до досягнення дитиною трьохрічного віку.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з'явилась, надала заяву про можливість розгляду справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити.

Представник позивача за договором про надання правової (правничої) допомоги, адвокат ОСОБА_5, у судовому засіданні повністю підтримала позовні вимоги ОСОБА_1 та просила їх задовольнити. У судове засідання, призначене на 16 жовтня 2018 року, не з'явилась, надала заяву про можливість розгляду справи за її відсутності, наполягала на задоволенні позовних вимог.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, вказував, що ніколи не проживав однією родиною з позивачем, спільне господарство з нею не вів, спільний бюджет та будь-яких обов'язків перед нею не мав. Близькі стосунки з ОСОБА_1 були припинені наприкінці березня 2017 року, після чого він взагалі припинив спілкуватися з нею та на момент запліднення в квітні 2017 року був за межами України. Про вагітність позивача йому стало відомо на початку травня 2017 року, тобто практично через півтора місяця після розірвання стосунків. Також в ході судового розгляду він відмовився від участі в проведенні судово-біологічної експертизи на предмет визначення батьківства. При цьому ОСОБА_2 постійно попереджав ОСОБА_1 про відсутність у нього наміру бути батьком. Наполягав на тому, що у період зачаття дитини він не мав близьких стосунків із позивачем. Також додав, що є пенсіонером, отримує пенсію, ніде не працює за станом здоров'я та за віком. Просив відмовити у задоволенні позовних вимог. В останні судові засідання, призначені на 10, 12 та 16 жовтня 2018 року, ОСОБА_2, будучи належним чином повідомленим, не з'явився, самостійно та через свого представника подав до канцелярії суду заяви про відкладення розгляду справи у зв'язку із хворобою та перебуванням на лікуванні. Разом з цим, будь-яких документів у підтвердження цих обставин та поважності причин неявки до суду не надав.

Представник відповідача за договором, адвокат ОСОБА_6, у судовому засіданні повністю підтримав доводи ОСОБА_2, також просив відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог.

В останні судові засідання, призначені на 10, 12 та 16 жовтня 2018 року, адвокат ОСОБА_6, будучи належним чином повідомленим, не з'явився, подав до канцелярії суду заяву про відкладення розгляду справи у зв'язку із хворобою відповідача.

Представник третьої особи Кальміуського районного у місті Маріуполі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області у судове засідання не з'явився, надав заяву про можливість рохгляду справи за його відсутністю, вирішення спору залишив на розсуд суду.

Згідно з ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин. (п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України).

Таким чином, відповідач, не з'явившись в останні три судових засідання та посилаючись на хворобу, не представив будь-яких доказів поважності причин неявки, а тому суд вважає можливим закінчити розгляд справи за відсутності відповідача та його представника.

В день ухвалення рішення фіксування судового процесу технічними засобами не проводилось у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв'язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть участь у справі.

Суд, вислухавши доводи сторін, пояснення свідків, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно із частиною 1 статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно із статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з частиною 1 статті 135 СК України при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім'я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 року у ОСОБА_1 народився син - ОСОБА_4, що підтверджується відповідним свідоцтвом серії НОМЕР_3, виданим 23 січня 2018 року Кальміуським районним у місті Маріуполі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області (а.с.12).

Відомості про батька дитини записані відповідно до частини 1 статті 135 СК України, тобто за вказівкою матері, що підтверджується відповідним витягом з державного реєстру актів цивільного стану громадян від 23 січня 2018 року (а.с.13).

Згідно з представленими фотознімками ОСОБА_2 і ОСОБА_1 разом проводили час, подорожували, відпочивали, відзначали свята. Крім того, сторони протягом тривалого часу мали близькі статеві стосунки, що не заперечувалось відповідачем.

Також були допитані свідки обох сторін.

Так, свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснила, що вона бачила, як розвивались їх стосунки, та з 2016 року ОСОБА_2 і ОСОБА_1 проживали однією сім'єю в квартирі останньої та в неї на дачі. Неодноразово була у них в гостях, спільно проводили час, восени 2017 року були разом на рибалці. Бачила їх спільний побут. За місяць до народження спільної дитини стосунки між ними погіршились і ОСОБА_2 припинив спілкування з позивачем.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_8 пояснила, що вона є подругою ОСОБА_1, та з 2015 року неодноразово бачила її разом із ОСОБА_2 в кафе, коли була з ними. Відзначала наявність між ними близьких стосунків, що не приховувалось. ОСОБА_2 проживав разом із ОСОБА_1 в її квартирі та забезпечував її матеріально. В червні 2017 року ОСОБА_1 повідомила їй, що вона вагітна. Також, зі слів позивача, їй відомо, що ОСОБА_2 негативно висловлювався щодо її вагітності та просив не народжувати дитину. До грудня 2017 року вони проживали разом.

Свідки ОСОБА_9 та ОСОБА_10, які є подружжям, в судовому засіданні дали схожі пояснення та повідомили, що з 2016 року бачили, як ОСОБА_2 і ОСОБА_1 проживали однією сім'єю, разом проводили час, були в кафе, товаришували сім'ями, були у них в гостях в квартирі позивача, відпочивали разом в Криму, їздили на рибалку, бачили їх спільне життя і сімейні стосунки. ОСОБА_2 негативно поставився до вагітності ОСОБА_1, казав, що йому діти не потрібні.

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні пояснила, що з липня 2015 року бачила знайомство ОСОБА_2 і ОСОБА_1 Спочатку він був її пацієнтом, а згодом у них склались близькі стосунки. Разом відзначали свята. В липні 2017 року дізналась про вагітність ОСОБА_1

Свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні пояснила, що з 2013 року разом працювала з ОСОБА_1 та була її подругою. Бачила, як ОСОБА_2 і ОСОБА_1 почали разом зустрічатися. Кожний день ОСОБА_1 приносила йому у палату їжу, разом обідали. Разом відзначали свята.

Свідок ОСОБА_13, яка є рідною сестрою позивача, в судовому засіданні пояснила, що з серпня 2015 року знайома із ОСОБА_2, який з жовтня 2015 року переїхав проживати до її сестри ОСОБА_1 Часто була у них в гостях та бачила їх теплі стосунки. Разом проводили час, відпочивали, відзначали свята. В травні 2017 року сестра завагітніла, та до жовтня 2017 року ОСОБА_2 визнавав дитину, але в листопаді 2017 року він покинув позивача.

Свідок ОСОБА_14, яка є невісткою відповідача, в судовому засіданні пояснила, що влітку 2017 року дізналась, що у ОСОБА_2 буде дитини та він був обурений, заперечував своє батьківство. Підтвердила, що ОСОБА_2 лікувався у ОСОБА_1, робив операцію, але про близькі стосунки між ними їй нічого невідомо. В квітні 2017 року ОСОБА_15 був за кордоном, відпочивав в ОАЕ, та 24 квітня 2017 року повернувся у місто.

Вказані покази свідків, а також письмові матеріали, зокрема, фотознімки, на яких зображений ОСОБА_2, ОСОБА_16 та свідки, підтверджують факт наявності близьких стосунків між ОСОБА_2 і ОСОБА_1 напередодні зачаття дитини, що власне і не заперечувалось відповідачем.

Крім того, під час розгляду справи позивач зверталася із клопотанням про призначення та проведення за її рахунок судової молекулярно-генетичної експертизи для вирішення питання біологічного батьківства ОСОБА_2 Проте в судовому засіданні відповідач категорично відмовився від участі в її проведенні, посилаючись на поганий стан здоров'я. Проте відомостей про неможливість за станом здоров'я брати участь у проведенні експертизи відповідачем не представлено. Також судом були роз'яснені відповідачеві можливі наслідки ухилення ним від участі в проведенні даної експертизи.

Згідно зі статтею 109 ЦПК України у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з'ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

Відповідно до статті 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З урахуванням вказаного положення суд вважає, що результати біологічної експертизи, від якої ОСОБА_2 безпідставно ухилився, мають вагоме значення при вирішенні спору про батьківство, але за відсутності відповідача її проведення є неможливим, а тому, на переконання суду, з урахуванням показів свідків, медичних документів та матеріалів справи слід визнати факт, для з'ясування якого експертиза була призначена, тобто факт біологічного батьківства ОСОБА_2 над дитиною ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

Доводи відповідача про те, що дата зачаття припала на термін його відсутності в Україні з 15 квітня по 22 квітня 2017 року в період, коли він був в ОАЕ, судом відхиляються, так як не знайшли свого підтвердження.

Так, із наданих до суду медичних документів ОСОБА_1 - Історії вагітності та пологів № 52 та Медичної картки новонародженого № 52, вбачається, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_7 року народила дитину на 37-38 тижні вагітності. Пологи відбулися у строк, новонароджений доношений. Із даних медичних документів також вбачається, що датою останньої менструації у позивача було 01.05.2017 року, а очікувана дата пологів зазначена 30.01.2018 року.

Відповідно до Примірної посадової інструкції лікаря загальної практики - сімейної медицини з надання акушерсько-гінекологічної допомоги, затвердженої Наказом Міністерства охорони здоров'я України 15.07.2011 року № 417, термін вагітності та дати пологів визначаються за датами останньої менструації та першого руху плоду. Пологами у строк є пологи з 37 по 42 тиждень вагітності.

Таким чином, зважаючи на те, що датою останньої менструації позивача є 01 травня 2017 року, а дитина народилася на 37-38 тижні вагітності, є очевидним і достовірно відомим, що зачаття відбулося після 01.05.2017 року, що спростовує твердження відповідача про можливе зачаття дитини за його відсутності з 15 квітня по 22 квітня 2017 року.

Відповідно до ст. 121 СК України права та обов'язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

Згідно ст. 125 СК України якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від матері визначається на підставі документа закладу охорони здоров'я про народження нею дитини. Якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: 1) за заявою матері та батька дитини; 3) за рішенням суду.

Згідно зі статтею 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред'явлений матір'ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу.

У пункті 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року зазначено, що спір про походження дитини від осіб, які не перебувають у шлюбі між собою і не подали в державні органи реєстрації актів цивільного стану (далі - органи РАЦС) спільної заяви про реєстрацію їх як батьків, суд може вирішувати за заявою про визнання батьківства, поданою зокрема одним із батьків.

Відповідно до ст. 180 СК України, батьки повинні утримувати своїх неповнолітніх дітей.

Згідно з частиною 3 статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно зі ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно з роз'ясненнями Пленуму Верховного Суду України, викладених у Постанові № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів суд повинен урахувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

У відповідності до ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Згідно з інформацією з відділу реєстрації місця проживання фізичних осіб від 14.01.2018 року в квартирі АДРЕСА_2, що в місті Маріуполі, зареєстровані ОСОБА_1, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_17(а.с.14).

Згідно з довідкою Комунального закладу «Міська лікарня №5 м.Маріуполя» від 05 травня 2018 року ОСОБА_1 працює в даному закладі на посаді лікаря терапевта денного стаціонару та перебуває у відпустці по догляду дитиною до 3-х років з 16 квітня 2018 року по 11 січня 2021 року (а.с.15).

За таких підстав, позивач потребує матеріальної допомоги на своє утримання до досягнення дитиною трирічного віку, оскільки не має можливості працювати на постійному місці роботи.

Згідно з частиною 2 статті 91 жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, мають право на утримання в разі проживання з нею, ним їхньої дитини, відповідно до частин другої - четвертої статті 84 та статей 86 і 88 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років.

Оскільки судом встановлено, що батьком ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, є ОСОБА_2, то відповідно до зазначених норм він зобов'язаний утримувати свою малолітню дитину та її матір до досягнення дитиною трирічного віку.

З урахуванням того, що батьки в рівних частках зобов'язані утримувати дітей, з урахуванням того, що ОСОБА_2 не надав відомостей про наявність у нього на утриманні інших осіб, суд вбачає достатні підстави для стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_4 у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менш 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення сином повноліття, та аліментів на утримання ОСОБА_1 у розмірі 1/6 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісяця до досягнення дитиною трирічного віку.

У зв'язку із задоволенням позовних вимог ОСОБА_1. судовий збір у розмірі 704,80 грн., сплату якого під час звернення до суду із цим позовом їй було відстрочено до ухвалення судового рішення, у порядку ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Керуючись ст.ст. 12, 82, 223, 259, 263-265 ЦПК України, ст.ст. 84, 121, 125, 128, 180, 182, 183 СК України, Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Кальміуський районний у місті Маріуполі відділ державної реєстрації актів цивільного стану головного територіального управління юстиції у Донецькій області про визнання батьківства та стягнення аліментів задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_3, РНОКПП НОМЕР_1, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1) батьком дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4.

Внести відповідні зміни до актового запису № 48 від 23 січня 2018 року, зробленого Кальміуським районним у місті Маріуполі відділом державної реєстрації актів цивільного стану головного територіального управління юстиції у Донецькій області, про народження дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, зазначивши батьком дитини ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_3, громадянина України, РНОКПП НОМЕР_1).

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_3, РНОКПП НОМЕР_1, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1) на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_5, РНОКПП НОМЕР_2, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1) аліменти на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісяця, але не менше, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та стягувати їх, починаючи з 11 травня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_3, РНОКПП НОМЕР_1, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1) на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_5, РНОКПП НОМЕР_2, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1) аліменти на її утримання в розмірі 1/6 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісяця до досягнення дитиною трьохрічного віку та стягувати їх, починаючи з 11 травня 2018 року.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_3, РНОКПП НОМЕР_1, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1) на користь держави судовий збір у розмірі 704,80 гривень.

Допустити негайне виконання рішення суду у частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Повний текст рішення буде виготовлено 17 жовтня 2018 року.

Суддя: Д. В. Кузнецов