Справа № 739/848/18
Номер провадження 2/739/321/18
Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 вересня 2018 року м.Новгород-Сіверський
Новгород-Сіверський районний суд Чернігівської області
у складі: головуючої судді Кочура О.О.,
за участі: секретаря Худорба Р.Г.,
відповідача ОСОБА_1,
представника відповідача ОСОБА_2,
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА ОСОБА_3 «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитом,
Свої позовні вимоги мотивує тим, що відповідно до вказаного договору відповідачка отримала від позивача кредит у розмірі 1000 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту, який змінювався згідно з п. 3.3, 3.3. Умов та Правил надання банківських послуг. Станом на дату звернення з позовом відповідачка свої зобовязання за кредитним договором належним чином не виконує, у результаті чого виникла прострочена заборгованість. У судове засідання представник позивача не зявився, при цьому звернувся до суду з клопотанням про розгляд справи без його участі в якій зазначив, що позовні вимоги він підтримує повністю, надали до суду відповідь на відзив згідно якого зазначив, що підстав для застосування позовної даності до позовних вимог про стягнення заборгованості немає, оскільки порушення зобовязання триває.
Відповідачка ОСОБА_1 та її представник позов не визнали, звернули увагу на наданий ними відзив на позовну заяву та просили суд застосувати строки позовної давності, що є підставою для відмови в позові. Вирішуючи справу, суд виходить з наступного: У справі встановлено, що 14 квітня 2006 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», яке змінило назву на ПАТ КБ «ПриватБанк», в подальшому реорганізовано в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та відповідачкою, ОСОБА_1 був укладений договір, згідно з яким остання отримала кредит в сумі 1000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % річних на суму залишку заборгованості. Підписання вказаного договору підтверджується заявою відповідачки, в якій зазначено про порядок погашення кредиту 7% щомісячно від суми заборгованості (а.с.7, 8-13). Відповідачка погодилася, що вказана заява разом з Памяткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг становить договір про надання банківських послуг, про що також свідчить її особистий підпис. Відповідно до умов даного договору, позичальник зобовязалась виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг. Банк свої договірні зобовязання виконав та надав позичальнику кредитні кошти, а відповідачем умови укладеного договору щодо своєчасного погашення кредиту та відсотків не виконувались.
Оскільки укладений між сторонами договір встановлює окремі зобов'язання, які деталізують обов'язок повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов'язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі статтею 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду, процентів, а також попередніх невнесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Невнесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів. До таких висновків дійшла ОСОБА_5 Верховного суду (п. 59, 60 Постанови ОСОБА_5 Верховного суду в справі № 444/9519/12 від 22.06.2018 року). Як встановлено в судовому засіданні, відповідачка перестала виконувати щомісячні зобовязання з погашення кредиту та процентів за користування кредитом з 28.11.2008 року., внаслідок чого у неї утворилася прострочена заборгованість за кредитним договором. Отже, строк позовної давності можна обчислювати з 28.11.2008 року.
Виходячи з графіку погашення заборгованості за кредитом (визначається умовою договору, згідно з якою відповідачка мала погашати кредит в розмірі 7% від поточної заборгованості щомісяця), початком перебігу позовної давності для стягнення кредиту й процентів за користування кредитом є день, коли боржник повинен був сплатити черговий платіж, строк позовної давності на останній черговий платіж - 17,35 грн. мав би обчислюватися з 31.12.2012 року
Банк звернувся до суду лише 18.05.2018 року, отже звернувся з позовом після спливу строків позовної давності щодо звернення про стягнення кожного з чергових платежів. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (ч.4 ст.267 ЦК).
Отже, в звязку з збігом строку позовної давності не підлягають задоволенню вимоги про стягнення сум основного боргу і процентів, нарахованих в межах строку кредитування. Згідно з ст. 266 Цивільного кодексу зі спливом строку позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Отже, не підлягають стягненню нараховані суми неустойки, в тому числі ті, які нараховані в межах строку спеціальної позовної давності до дня звернення до суду.
Що стосується процентів, нарахованих позивачем в межах трирічного строку до дня звернення з цим позовом, то суд виходить з наступного: Згідно з приписом абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.
Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання.
До такого висновку, зокрема, дійшла ОСОБА_5 Верховного суду в справі № 444/9519/12 в постанові від 22.06.2018 року (п. 53-54 Постанови). Отже, нарахування процентів після закінчення строків кредитування є безпідставним. При цьому суд вважає, що строки кредитування збігаються з строком внесення останнього платежу згідно з договором кредитування тобто до 31.12.2012 року. Таким чином, суд доходить до висновку, що в позові слід відмовити в повному обсязі.
На підставі викладеного, керуючись статтями 76-81, 83, 258-259, 263-268, 273, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд
У Х В А Л И В:
У задоволенні позову АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА ОСОБА_3 «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Апеляційного суду Чернігівської області через Новгород-Сіверський районний суд Чернігівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Суддя: О.О.Кочура