АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1661/18Головуючий у 1-й інстанції Русаков Г.С. Доповідач в апеляційній інстанції Фетісова Т.Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2018 року м. Черкаси

Апеляційний суд Черкаської області в складі колегії суддів цивільної палати:

судді-доповідача Фетісової Т.Л.

суддів Бабенка В.М., Василенко Л.І.

секретар Анкудінова О.І.

учасники справи:

позивачі - заступник прокурора Черкаської області в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України та Черкаської ОДА,

відповідачі - Канівська РДА Черкаської області та 39 фізичних осіб,

треті особи - сектор містобудування архітектури, житлово-комунального господарства, та з питань цивільного захисту Канівської РДА, Управління екології та природних ресурсів Черкаської ОДА, Управління Державного нагляду за дотриманням санітарного законодавства ГУ Держпродспоживслужби в Черкаській області, ГУ Держгеокадастру в Черкаській області, Управління культури Черкаської ОДА, Черкаське обласне управління лісового та мисливського господарства,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу заступника прокурора Черкаської області на рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 06.08.2018 (ухвалене о 15 год. 30 хв. у залі судових засідань Канівського міськрайонного суду, повний текст складено 10.08.2018, суддя в суді першої інстанції Русаков Г.С.) у цивільній справі за позовом заступника прокурора Черкаської області в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України та Черкаської обласної державної адміністрації до Канівської районної державної адміністрації Черкаської області, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_23, ОСОБА_24, ОСОБА_25, ОСОБА_26, ОСОБА_27, ОСОБА_28, ОСОБА_29, ОСОБА_30, ОСОБА_31, ОСОБА_32, ОСОБА_33, ОСОБА_34, ОСОБА_35, ОСОБА_36, ОСОБА_37, Северин ОСОБА_38, ОСОБА_39, ОСОБА_40, ОСОБА_41, треті особи: сектор містобудування архітектури, житлово-комунального господарства, та з питань цивільного захисту Канівської РДА, Управління екології та природних ресурсів Черкаської обласної державної адміністрації, Управління Державного нагляду за дотриманням санітарного законодавства Головного управління Держпродспоживслужби в Черкаській області, Головне управління Держгеокадастру в Черкаській області, Управління культури Черкаської обласної державної адміністрації, Черкаське обласне управління лісового та мисливського господарства про поновлення строку позовної давності та визнання розпорядження недійсним та витребування земельної ділянки, :

в с т а н о в и в :

заступник прокурора Черкаської області в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України та Черкаської ОДА звернувся до суду 15.11.2016 з позовом, яким, після послідуючого уточнення вимог, просив визнати поважними причини пропуску прокурором строку позовної давності для звернення до суду з даним позовом та поновити його, захистивши право; визнати недійсним розпорядження Канівської РДА «Про передачу земельних ділянок громадянам в приватну власність та виготовлення державних актів на право власності на землю для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель запасу Бобрицької сільської ради» №34 від 03.02.2005 з додатком № 3до нього, в частині, що стосується ОСОБА_41, ОСОБА_39, ОСОБА_40, ОСОБА_37, ОСОБА_33, ОСОБА_34, ОСОБА_42, ОСОБА_36, ОСОБА_27, ОСОБА_31, ОСОБА_29, ОСОБА_28, ОСОБА_35, ОСОБА_32, ОСОБА_30; витребувати у ОСОБА_3 на користь держави в особі Кабінету Міністрів України та Черкаської ОДА земельні ділянки площею 39,6264 га та 26,3363 га, які розташовані в адміністративних межах Бобрицької сільської ради Канівського району, а саме: ділянку площею 1,8066 га - кадастровий номер НОМЕР_16 ділянку площею 5,2076 га - кадастровий номер НОМЕР_11, ділянку площею 5,4249 га - кадастровий номер НОМЕР_6, ділянку площею 3,6132 га - кадастровий номер НОМЕР_12, ділянку площею 5,4153 га - кадастровий номер НОМЕР_7, ділянку площею 1,8367 га - кадастровий номер НОМЕР_13, ділянку площею 1,7293 га - кадастровий номер НОМЕР_8, ділянку площею 3,5725 га - кадастровий номер НОМЕР_14, ділянку площею 5,5101 га - кадастровий номер НОМЕР_9, ділянку площею 5,5101 га - кадастровий номер НОМЕР_15, ділянку площею 5,5101 га - кадастровий номер НОМЕР_1, ділянку площею 5,2074 га - кадастровий номер НОМЕР_2, ділянку площею 1,7358 га - кадастровий номер НОМЕР_3, ділянку площею 5,2074 га - кадастровий номер НОМЕР_4, ділянку площею 3,4680 га - кадастровий номер НОМЕР_10, ділянку площею 5,2076 га - кадастровий номер НОМЕР_5; стягнути понесені судові витрати.

В обґрунтування вказано на те, що прокуратурою Черкаської області під час розслідування кримінального провадження по обвинуваченню колишнього начальника Канівського районного відділу земельних ресурсів ОСОБА_43 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.364 КК України, встановлено факт порушення інтересів держави у сфері використання та розпорядження землями лісогосподарського призначення, які полягають у протиправній, безоплатній їх передачі у власність громадян для ведення особистого селянського господарства та садівництва. Під час розслідування кримінального провадження встановлено, що на підставі розпорядження Канівської РДА від 03.02.2005 №34, у порушення вимог Конституції України, міжнародних договорів, законів України та інших норм діючого законодавства, у власність 46 громадянам протиправно передано 61,8398 га земель лісогосподарського призначення. На підставі цього розпорядження наведені громадяни 15.02.2005 отримали державні акти на право приватної власності на землю. У подальшому ОСОБА_3 придбав вказані земельні ділянки відповідно до договорів купівлі-продажу від 22.12.2005. Однак, як встановлено під час досудового розслідування у кримінальному провадженні, розпорядження Канівської РДА від 03.02.2005 №34 не відповідає вимогам земельного законодавства та порушує інтереси держави, оскільки проект землеустрою, на підставі якого прийнято це розпорядження, фактично не був розроблений та погоджений усіма уповноваженими органами, при цьому РДА не вправі була розпоряджатися землями лісогосподарського призначення площею понад 5 га. Спірні ділянки були безоплатно приватизовані для спеціальних цілей - ведення особистого селянського господарства. Однак жодний з громадян, які отримали ділянки, не планував використовувати їх для виробництва, переробки і споживання сільськогосподарської продукції, оскільки природні властивості ділянки цього не дозволяють (ліси 1 групи/категорії). Спірні ділянки майже відразу та одночасно усіма громадянами були відчуженні на користь однієї особи. ОСОБА_3 та ОСОБА_4 при купівлі спірних земель мали достатню можливість пересвідчитись, що спірні землі не можуть використовуватися для задекларованих цілей, вони вкриті лісом, набуті за рахунок земель лісового фонду та у сукупності складають єдиний масив площею понад 5 га. При продажу спірних ділянок не відбулося зміни їх виду використання та вони продовжують обліковуватися як землі, надані для ведення особистого селянського господарства, використання та цивільна оборотоздатність яких теж обмежена. Тому ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не можуть вважатися добросовісними набувачами, оскільки вони знали про незаконність приватизації спірних земель та знали, що не мають права мати у власності або в оренді понад 2 га земель, призначених для ведення особистого селянського господарства. Вищевказані обставини та злочинне зловживання службовим становищем колишнім начальником Канівського РВ земельних ресурсів, яке призвело до незаконного відчуження державних земель, стало відомо органам прокуратури 11.08.2016, після прийняття у кримінальній справі №697/1638/16-к Канівським міськрайонним судом Черкаської області ухвали про її закриття з нереабілітуючих підстав. Черкаська ОДА листом від 20.09.2016 №16-0/133 повідомила прокуратуру області, що їй не було відомо про ці обставини, та вона не вжила заходів на відновлення порушеного права. Відповідь аналогічного змісту надана Кабінетом Міністрів України 26.09.2016 №14884/0/2-16. Жодний з указаних органів не виявив намір вжити заходи на захист порушених інтересів держави, а лише прийняв інформацію до відома.

Рішенням Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 06.08.2018 позовні вимоги у справі залишено без задоволення з підстав того, що прокуратурою пропущено строки позовної давності, про застосування наслідків спливу яких відповідачем заявлено при розгляді справи, та не наведено поважних причин їх пропуску.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, заступник прокурора Черкаської області подав 05.09.2018 апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та новим рішенням задовольнити позовні вимоги у справі. В обґрунтування вказано на те, що суд помилково прийшов до висновку про пропуск прокурором строків позовної давності у цій справі, оскільки вимоги прокурора є похідними від вимог органу, який має повноваження стосовно спірного майна, отже перебіг позовної давності має розпочинатися з моменту коли вказаний орган (а не прокурор) довідався про порушення прав, що слідує з постанови ВП ВС від 22.05.2018 у справі 469/1203/15-ц. Позивачі в цій справі не мали змоги дізнатися про порушення своїх прав саме з моменту внесення відомостей до ЄРДР про вчинення кримінального правопорушення, внаслідок якого землі неправомірно вибули з власності держави, адже доступ до цього реєстру обмежено. Крім того, до набрання законної сили відповідним рішенням суду про винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, не має підстав стверджувати про наявність наслідків вчинення такого правопорушення.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача ОСОБА_3 заперечувала проти доводів апеляційної скарги, просила суд апеляційної інстанції залишити рішення суду першої інстанції без змін, оскільки вважає його законним та належним чином обґрунтованим.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до положень ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

При розгляді справи встановлено, що розпорядженням Канівської РДА від 03.02.2005 №34 «Про передачу земельних ділянок громадянам в приватну власність та виготовлення державних актів на право власності на землю для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель запасу Бобрицької сільської ради» вилучено і передано у власність земельні ділянки із земель запасу Бобрицької сільської ради громадянам загальною площею 61,8398 га для наступних потреб: для ведення особистого селянського господарства площею 39,6309 га (згідно з додатком 1); для ведення садівництва площею 1,0800 га (згідно з додатком 2); для ведення особистого селянського господарства площею 21,1289 га (згідно з додатком 3).

На підставі вищевказаного розпорядження громадянам: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_23, ОСОБА_24, ОСОБА_25, ОСОБА_26, ОСОБА_27, ОСОБА_28, ОСОБА_29, ОСОБА_30, ОСОБА_31, ОСОБА_32, ОСОБА_33, ОСОБА_34, ОСОБА_35, ОСОБА_36, ОСОБА_37, ОСОБА_42, ОСОБА_39, ОСОБА_40, ОСОБА_41 15.02.2005 видано державні акти на право власності на земельні ділянки.

В подальшому, зазначені особи відчужили право власності на вищевказані земельні ділянки на користь ОСОБА_3 на підставі договорів купівлі-продажу від 22.12.2005.

Відповідно до інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна ОСОБА_3 володіє наступними земельними ділянками: ділянка площею 5,5101 га - кадастровий номер НОМЕР_1, ділянка площею 5,2074 га - кадастровий номер НОМЕР_2, ділянка площею 1,7358 га - кадастровий номер НОМЕР_3, ділянка площею 5,2074 га - кадастровий номер НОМЕР_4, ділянка площею 3,4680 га - кадастровий номер НОМЕР_10, ділянка площею 5,2076 га - кадастровий номер НОМЕР_5, ділянка площею 5,2076 га - кадастровий номер НОМЕР_11, ділянка площею 5,4249 га - кадастровий номер НОМЕР_6, ділянка площею 3,6132 га - кадастровий номер НОМЕР_12, ділянка площею 5,4153 га - кадастровий номер НОМЕР_7, ділянка площею 1,8367 га - кадастровий номер НОМЕР_13, ділянка площею 1,7293 га - кадастровий номер НОМЕР_8, ділянка площею 3,5725 га - кадастровий номер НОМЕР_14, ділянка площею 5,5101 га - кадастровий номер НОМЕР_9, ділянка площею 5,5101 га - кадастровий номер НОМЕР_15, які розташовані в адміністративних межах Бобрицької сільської ради з 27.01.2006.

Відповідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна ОСОБА_4 має у власності земельну ділянку площею 1,8066 га, кадастровий номер НОМЕР_16 яка розташована в адміністративних межах Бобрицької сільської ради.

При цьому, 02.04.2013 за фактом зловживання своїм службовим становищем посадовими особами Канівського РВ земельних ресурсів у Черкаській області під час прийняття спірного розпорядження було порушено кримінальне провадження та внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Ухвалою Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 11.08.2016 по справі №697/1638/16-к закрито кримінальне провадження відносно ОСОБА_43 за закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності. З вказаної постанови суду вбачається, що ОСОБА_43 своєї вини у інкримінованому йому злочині не визнавав.

Правове регулювання правовідносин з приводу набуття у власність земельних ділянок за обставин, встановлених судом при розгляді цієї справи, забезпечують наступні норми законодавства.

Так відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 150 ЗК України визначає склад особливо цінних земель і регулює порядок їх вилучення. За змістом цієї статті в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, землі дослідних полів науково-дослідних установ є особливо цінними і можуть вилучатися (викуплятися) для будівництва об'єктів загальнодержавного значення, доріг, ліній електропередачі та зв'язку, трубопроводів, осушувальних і зрошувальних каналів, геодезичних пунктів, житла, об'єктів соціально-культурного призначення, нафтових і газових свердловин та виробничих споруд, пов'язаних з їх експлуатацією, за постановою Кабінету Міністрів України або за рішенням відповідної місцевої ради, якщо питання про вилучення (викуп) земельної ділянки погоджується Верховною Радою України.

Підстави припинення права користування земельною ділянкою передбачені статтею 141 ЗК України, а саме: добровільна відмова від права користування земельною ділянкою; вилучення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Кодексом; припинення діяльності релігійних організацій, державних чи комунальних підприємств, установ та організацій; використання земельної ділянки способами, які суперечать екологічним вимогам; використання земельної ділянки не за цільовим призначенням; систематична несплата земельного податку або орендної плати.

Правове регулювання вилучення земельних ділянок, наданих у постійне користування із земель державної чи комунальної власності, закріплене у статті 149 ЗК України. Згідно із частинами першою, третьою цієї статті земельні ділянки, надані у постійне користування із земель державної та комунальної власності, можуть вилучатися для суспільних та інших потреб за рішенням органів державної влади та органів місцевого самоврядування.

Вилучення земельних ділянок провадиться за згодою землекористувачів на підставі рішень КМУ, ОСОБА_35 міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, сільських, селищних, міських рад відповідно до їх повноважень.

Сільські, селищні, міські ради вилучають земельні ділянки комунальної власності відповідних територіальних громад, які перебувають у постійному користуванні, для всіх потреб, крім особливо цінних земель, які вилучаються (викупляються) ними з урахуванням вимог статті 150 цього Кодексу.

Установлено, що спірні земельні ділянки відносяться до категорії особливо цінних земель, щодо яких відповідно до статей 149, 150 ЗК України встановлено особливу процедуру вилучення, а саме: рішення про їх вилучення приймається постановою Кабінету Міністрів України або за рішенням відповідної місцевої ради, якщо питання про вилучення (викуп) земельної ділянки погоджується Верховною Радою України.

Рішення про вилучення і передачу спірних земельних ділянок КМУ не приймалося, Черкаське обласне управління лісового та мисливського господарства не давало згоди на вилучення та переведення лісових земель до сільськогосподарської категорії загальною площею 61,8398 га, розташованої у межах Бобрицької сільської ради. Процедура вилучення земельної ділянки не відповідає вимогам закону та була порушена Канівською районною державною адміністрацією.

Враховуючи вищенаведене, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про обґрунтованість позовних вимог у цій справі, адже розпоряджатися спірними земельними ділянками, які є особливо цінними землями лісового фонду та площа яких перевищує 5 га, що вбачається з наданих прокурором доказів, Канівська РДА не мала права згідно наведених норм земельного законодавства, а тому є фактичні та правові підстави для скасування оспорюваного розпорядження.

Разом з тим, під час розгляду справи представник відповідача ОСОБА_3 звернувся до суду із заявою про застосування наслідків спливу строку позовної давності.

Про протиправність відчуження земельних ділянок прокуратурі було відомо принаймні з 02.04.2013 (коли було відкрито відповідне кримінальне провадження проти службових осіб РДА), а позов до суду в цій справі подано лише 15.11.2016, тобто з пропуском трирічного строку позовної давності.

Також при розгляді справи встановлено, що прокуратурою у 2013, 2014 та 2015 роках подалися аналогічні цивільні позови, які ухвалами від 28.11.2013, 06.08.2014 та 06.09.2015 було залишено без розгляду, що також свідчить про достатню обізнаність позивача, як уповноваженого органу держави, про оскаржуване ним розпорядження та пропуск строків, визначених статтею 257 ЦК України, для вчинення дій на захист інтересів держави.

Відповідно до положень ст. ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно ч.ч.1, 5 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Частиною 4 статті 267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові; ст. 266 ЦК України - зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

ЄСПЛ зазначає, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасників Конвенції, виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу» (пункт 570 рішення ЄСПЛ від 20.09.2011 за заявою №14902/04 у справі ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; пункт 51 рішення ЄСПЛ від 22.10.1996 за заявами №№22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»).

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що позовна давність є строком пред'явлення позову як безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими суб'єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи - носія порушеного права (інтересу).

При цьому як у випадку пред'явлення позову самою особою, право якої порушене, так і в разі пред'явлення позову в інтересах цієї особи іншою уповноваженою на це особою, відлік позовної давності обчислюється з одного й того самого моменту: коли особа довідалася або могла довідатися про порушення її права або про особу, яка його порушила.

Положеннями статті 268 ЦК України передбачено винятки із загального правила про поширення позовної давності на всі цивільні правовідносини і визначено вимоги, на які позовна давність не поширюється, зокрема у пункті 4 частини першої статті 268 ЦК України зазначено, що на вимогу власника або іншої особи про визнання незаконним правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, яким порушено його право власності або інше речове право, позовна давність не поширюється.

Однак пункт 4 частини першої статті 268 ЦК України за своєю суттю направлений на захист прав власників та інших осіб від держави.

Оскільки, держава зобов'язана забезпечити належне правове регулювання відносин і відповідальна за прийняті її органами незаконні правові акти, їх скасування не повинно ставити під сумнів стабільність цивільного обороту, підтримувати яку покликані норми про позовну давність, тому, на відміну від інших учасників цивільних правовідносин, держава несе ризик спливу строку позовної давності на оскарження нею незаконних правових актів державних органів, якими порушено право власності чи інше речове право.

Отже, з огляду на статус держави та її органів як суб'єктів владних повноважень положення пункту 4 частини першої статті 268 ЦК України не поширюються на позови прокуратури, які пред'являються від імені держави і направлені на захист права державної власності, порушеного незаконними правовими актами органу державної влади.

На такі позови поширюється положення статті 257 ЦК України щодо загальної позовної давності, і на підставі частини першої статті 261 цього Кодексу перебіг позовної давності починається від дня, коли держава в особі її органів як суб'єктів владних повноважень довідалася або могла довідатися про порушення прав і законних інтересів.

Отже в даному випадку висновок суду першої інстанції про те, що перебіг позовної давності починається з того часу, коли прокурор, який звертається за захистом порушеного права дізнався про таке порушення є вірним, відповідає вимогам закону та повністю співвідноситься з тим правовим висновком, який відображено у постанові ВС від 12.04.2018 у справі №369/6772/15-ц та у постанові від 22.05.2018 Великої Палати ВС у справі №469/1203/15-ц.

У світлі викладеного, апеляційний суд відхиляє доводи скаржника про те, що перебіг позовної давності має розпочинатися з моменту коли вказаний орган (а не прокурор) довідався про порушення прав.

Апеляційний суд приймає до уваги, що прокурор фактично погоджується з висновками суду про пропуск строків позовної давності для звернення з позовом у цій справі до суду, так як просить їх поновити, однак поважних причин їх пропуску з належним обґрунтуванням суду не наводить.

Суд першої інстанції вірно вказав також на те, що згідно ч.2 ст.1 ЗУ «Про Кабінет Міністрів України», чинного на час прийняття оскаржуваного розпорядження Канівської РДА, КМУ здійснює виконавчу владу безпосередньо та через, зокрема, місцеві державні адміністрації, спрямовує, координує та контролює діяльність цих органів.

Згідно ст. 19 ЗУ «Про Кабінет Міністрів України» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, Кабінет Міністрів України здійснює постійний контроль за виконанням органами виконавчої влади Конституції України та інших актів законодавства України, вживає заходів щодо усунення недоліків у роботі зазначених органів.

Аналогічні норми містить і чинний Закон України «Про Кабінет Міністрів України».

Отже КМУ, здійснюючи виконавчу владу та, фактично, очолюючи вертикаль виконавчої влади за нормами Конституції України та профільного закону, у тому числі через Канівську РДА, контролюючи її діяльність, зобов'язаний був і мав можливість дізнатися про розпорядження Канівської РДА від 03.02.2005 №34 і про його незаконність принаймні, з часу порушення вищевказаної кримінальної справи за фактом зловживання своїм службовим становищем посадовими особами Канівського РВ земельних ресурсів у Черкаській області.

Крім того, голови районних державних адміністрацій регулярно інформують про свою діяльність голів обласних державних адміністрацій, тому голова Черкаської обласної державної адміністрації повинен був довідатись про здійснення досудового розслідування щодо законності прийняття спірного розпорядження підпорядкованої йому Канівської РДА в ході здійснення регулярних звітів в порядку ч.2 ст. 3 ЗУ «Про місцеві державні адміністрації» (в редакції, що діяла станом на 02.04.2013 - відкриття відповідного кримінального провадження).

Механізм застосування позовної давності повинен бути достатньо гнучким, тобто, як правило, він мусить допускати можливість зупинення, переривання та поновлення позовної давності, а також корелювати із суб'єктивним фактором, а саме - обізнаністю потенційного позивача про факт порушення його права (пункти 62, 66 рішення ЄСПЛ від 20.12.2007 за заявою № 23890/02 у справі «Фінікарідов проти Кіпру»).

Порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися», що містяться в статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов'язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо.

Відповідно до частини другої - четвертої статті 267 ЦК України заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

У пункті 11 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» роз'яснено, що встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

У пунктах 70, 71 рішення ЄСПЛ від 20.10.2011 в справі «Рисовський проти України» (заява № 29979/04), яке набуло статусу остаточного 20.01.2012, Суд підкреслює особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Потреба виправити минулу «помилку» не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу; у контексті скасування помилково наданого права на майно принцип «належного урядування» може не лише покладати на державні органи обов'язок діяти невідкладно, виправляючи свою помилку, а й потребувати виплати відповідної компенсації чи іншого виду належного відшкодування колишньому добросовісному власникові. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються. Аналогічний висновок також міститься у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки», у справі «Ґаші проти Хорватії» та у справі «Трґо проти Хорватії».

Крім того, у рішенні ЄСПЛ від 16.02.2017 в справі «Кривенький проти України» наголошено, що позбавлення особи права на земельну ділянку без будь-якої компенсації є порушенням статті першої Першого протоколу до Конвенції.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог про визнання недійсним розпорядження Канівської РДА у зв'язку з пропуском строків позовної давності, оскільки не пізніше як 02.04.2013 (внесення до ЄРДР відомостей про відповідне кримінальне правопорушення) прокурору та юридичним особам, яких він представляє в інтересах держави, було відомо чи мало бути відомо про те, що розпорядження Канівської РДА від 03.02.2005 №34 «Про передачу земельних ділянок громадянам в приватну власність та виготовлення державних актів на право власності на землю для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель запасу Бобрицької сільської ради» було прийнято з порушенням вимог земельного законодавства.

Так як решта позовних вимог про витребування земельних ділянок у цій справі є похідними від задоволення позовної вимоги про визнання незаконним розпорядження РДА, на підставі якого ці земельні ділянки набуто у власність, у їх задоволенні також суд вірно відмовив за безпідставністю.

Апеляційний суд відхиляє апеляційні доводи про те, що позивачі в цій справі не мали змоги дізнатися про порушення своїх прав саме з моменту внесення відомостей до ЄРДР у зв'язку з обмеженим доступом до цього реєстру, адже прокуратурою при здійсненні досудового розслідування було одержано відповідні відомості від вказаних державних органів у зв'язку з чим їх було постановлено до відома про причину витребування таких даних.

Також посилання скаржника на те, що до набрання законної сили відповідним рішенням суду про винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, не має підстав стверджувати про наявність наслідків вчинення такого правопорушення, апеляційний суд оцінює абсолютно критично, адже встановлення особи винуватця кримінального правопорушення не є необхідним для надання правової оцінки законності тих чи інших дій державного органу в результаті яких було передано громадянам у власність земельні ділянки. Іншими словами, щоб встановити протиправність певних дій з яких виникли правовідносини в цій справі не є імперативно необхідним встановлювати особу, яка фактично вчиняла від імені державного органу ці дії, та доводити її вину, адже правовідносини є таким, що вже виникли та не перебувають у залежності від притягнення правопорушника до кримінальної відповідальності, так як їм надається оцінка судом у саме цивільно-правовому аспекті.

Згідно ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 06.08.2018 у даній справі належить залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

На підставі ст.141 ЦПК України судові витрати по сплаті судового збору за розгляд справи в апеляційному суді слід залишити за особою, яка подала апеляційну скаргу.

Керуючись ст. ст. 141, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу - залишити без задоволення.

Рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 06.08.2018 у цивільній справі за позовом заступника прокурора Черкаської області в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України та Черкаської обласної державної адміністрації до Канівської районної державної адміністрації Черкаської області, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ще 37 фізичних осіб, треті особи: сектор містобудування архітектури, житлово-комунального господарства, та з питань цивільного захисту Канівської РДА, Управління екології та природних ресурсів Черкаської обласної державної адміністрації, Управління Державного нагляду за дотриманням санітарного законодавства Головного управління Держпродспоживслужби в Черкаській області, Головне управління Держгеокадастру в Черкаській області, Управління культури Черкаської обласної державної адміністрації, Черкаське обласне управління лісового та мисливського господарства про поновлення строку позовної давності, визнання розпорядження недійсним та витребування земельної ділянки - залишити без змін.

Судові витрати по сплаті судового збору за розгляд справи в апеляційному суді залишити за особою, яка подала апеляційну скаргу.

Постанова апеляційного суду набирає чинності з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення в порядку та за умов, визначених цивільним процесуальним законодавством.

Повну постанову складено 19 жовтня 2018 року.

Суддя-доповідач

Судді