Провадження № 2/761/6140/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2018 року Шевченківський районний суд м.Києва у складі:

головуючого судді: Савицького О.А.,

при секретарі: Ющенко Я.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Інститут транспорту нафти» про зміну формулювання причин звільнення, стягнення вихідної допомоги, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

В червні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом та, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, поданої до суду 02.08.2018 року, просить суд: визнати, що розірвання трудового договору між позивачем та відповідачем відбулося 10.05.2018 року з підстав, передбачених ч.3 ст. 38 КЗпП України, у зв'язку з невиконанням з боку роботодавця (відповідача) вимог законодавства про працю; змінити формулювання причини звільнення ОСОБА_1, прибиральниці експлуатаційно-господарського відділу Публічного акціонерного товариства «Інститут транспорту нафти», із звільнена «за власним бажанням, ст. 38 КЗпП України» на звільнена «за власним бажанням, у зв'язку з невикоконанням власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, ч.3 ст.38 КЗпП України»; стягнути з Публічного акціонерного товариства «Інститут транспорту нафти» на користь ОСОБА_1: моральну шкоду в розмірі 4 000,00 грн.; невиплачений при звільненні розрахунок (вихідну допомогу) в розмірі 12 069,00 грн.; середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в період з 18.05.2018 року по 28.08.2018 року становить 18 103,50 грн.

Позовні вимоги обгрунтовано тим, що в період з 05.09.2017 року по 10.05.2018 року ОСОБА_1 працювала прибиральницею експлуатаційно-господарського відділу у ПАТ «Інститут транспорту нафти».

При цьому, оскільки відповідач систематично порушував строки виплати заробітної плати, позивачка вирішила розірвати укладений трудовий договір та 07.05.2018 року подала заяву про звільнення з роботи у визначений нею строк з 10.05.2018 року в порядку, визначеному ч.3 ст. 38 КЗпП України, у зв'язку з невиконанням роботодавцем законодавства про працю.

Разом з тим, 18.05.2018 року позивачці стало відомо, що відповідно до наказу про звільнення №83-к від 10.05.2018 року підставою для її звільнення слугувала стаття 38 КЗпП України, тобто за власним бажанням.

За вказаних обставин, а також посилаючись на те, що, всупереч вимог чинного законодавства, відповідач на власний розсуд змінив підставу звільнення, позивачка звернулася до суду з позовом про зміну формулювання причин звільнення, стягнення невиплаченої при звільненні вихідної допомоги та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Крім того, в обгрунтування вимог про відшкодування моральної шкоди, позивачка вказує, що порушення її трудових прав та невиплата відповідачем грошових коштів, на які вона розраховувала, призвело до душевних страждань, переживань, хвилювань та вимушених змін у її житті.

Ухвалою від 18.06.2018 року було відкрито провадження в цивільній справі за вказаним позовом.

02.08.2018 року до суду надійшла заява про збільшення позовних вимог.

27.08.2018 року до суду надійшов відзив відповідача на позовну заяву, в якому ПАТ «Інститут транспорту нафти» заперечує щодо задоволення позову в повному обсязі, посилаючись на вчасне та в повному обсязі здійснення з позивачкою розрахунків при звільненні.

17.09.2018 року до суду надійшла відповідь позивачки на відзив, в якому вона вказує відсутність у відповідача, як роботодавця, права самостійно змінювати визначену працівником причину звільнення з роботи з ч.3 ст. 38 КЗпП України на ч.1 с. 38 КЗпП України. Крім того, на думку позивачки, обставини виплати відповідачем в день звільнення заборгованості за минулі періоди, не звільняє роботодавця від обов'язку оформити звільнення і вказаних працівником підстав та виплатити вихідну допомогу, передбачену ст. 44 КЗпП України.

Представник позивачки ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив позов задовольнити.

Представник відповідача Марченков О.І. в судовому засіданні щодо задоволення позову заперечував, посилаючись на безпідставність та необгрунтованість позовних вимог.

Вислухавши учасників судового процесу, дослідивши письмові докази, зібрані в матеріалах справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що в період з 05.09.2017 року по 10.05.2018 року ОСОБА_1 працювала прибиральницею експлуатаційного-господарського відділу у ПАТ «Інститут транспорту нафти».

Водночас, як встановлено в судовому засіданні з наявної в матеріалах справи виписки ПАТ «Альфа-банк» по зарплатному картковому рахунку позивачки за період з 01.09.2017 року по 07.09.2017 року, відповідачем систематично порушувалися строки виплати заробітної плати.

У зв'язку з зазначеним, 07.05.2018 року позивачка звернулася до відповідача з заявою про звільнення з займаної посади за власним бажанням у визначений строк з 10.05.2018 року в порядку ч.3 ст. 38 КЗпП України у зв'язку з невиконанням роботодавцем законодавства про працю.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, відповідно до Наказу Генерального директора ПАТ «Інститут транспорту нафти» від 10.05.2018 року за №83-к позивачку було звільнено з займаної посади на підставі ст. 38 КЗпП України, за власним бажанням.

Крім того, судом встановлено, що остаточний розрахунок з позивачкою по невиплаченій заробітній платі було проведено відповідачем 10.05.2018 року.

В свою чергу, ст. 43 Конституції України гарантоване право кожного на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Як передбачено ч.3 ст. 38 КЗпП України, працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавства про працю, умови колективного чи трудового договору.

Відповідно до ч.1 ст. 44 КЗпП України при припиненні трудового договору внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38 і 39) - працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку.

При цьому, строк розірвання трудового договору і його правові підставі залежать від причин, які спонукають працівника до його розірвання і які працівник визначає самостійно. В разі, якщо працівником причини звільнення порушення працедавцем трудового законодавства (ч.3 ст. 38 КЗпП України) не підтверджуються, або працедавцем не визнаються, останній не вправі самостійно змінювати правову підставу розірвання трудового договору на ч.1 ст. 38 КЗпП України.

Таким чином, для визначення правової підстави розірвання трудового договору значення має сам лише факт порушення законодавства про працю, що спонукало працівника до розірвання трудового договору з власної ініціативи, а не поважність чи неповажність причин такого порушення та істотність порушення трудових прав працівника.

Аналогічний висновок викладено й в постанові Верховного суду України від 31.10.2012 року по справі 6-120цс12.

За вказаних обставин, а також враховуючи те, що в судовому засіданні встановлено порушення відповідачем вимог законодавства про працю щодо своєчасної виплати заробітної плати позивачці, суд приходить до висновку про задоволення позовної заяви в частині зміни формулювання причини звільнення ОСОБА_1, прибиральниці експлуатаційно-господарського відділу Публічного акціонерного товариства «Інститут транспорту нафти», із звільнена «за власним бажанням, ст. 38 КЗпП України», на звільнена «за власним бажанням, у зв'язку з невиконанням власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, ч.3 ст.38 КЗпП України».

Крім того, оскільки судом встановлено, що позивачка мала бути звільнена на підставі ч.3 ст. 38 КЗпП України, з відповідача на її користь підлягає до стягнення вихідна допомога, яка становить суму її тримісячного середнього заробітку.

Звертаючись з позовом до суду, позивачка просила стягнути з відповідача на її користь вихідну допомогу в розмірі 12 069,00 грн.

В той же час, оскільки відповідно до наявної в матеріалах справи виписки ПАТ «Альфа-банк» по зарплатному картковому рахунку позивачки заробітна плата позивачки за березень та квітень 2018 року становила по 3 198,28 грн., суд, керуючись Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, приходить до висновку, що з відповідача на користь позивачки підлягає до стягнення вихідна допомога в розмірі 9 594,84 грн.

Стосовно вимог позивача щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні суд зазначає, що відповідно до ч.1 ст. 116 КЗпП України встановлено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

При цьому, згідно з ч.1 ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Тобто, враховуючи невиплату відповідачем вихідної допомоги позивачці, суд вважає, що з відповідача підлягає до стягнення на її користь середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні, який, з урахуванням положень Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 08 лютого 1995 р. за №100, за період з 10.05.2018 року по 28.08.2018 року становить 11 856,76 грн. (середньоденна заробітна плата позивачки 3198,28 грн. (з.п. за березень 2018 року) +3198,28 грн. (з.п. квітень 2018 року) : 41 роб. дн.) = 156,01 грн. Х 76 днів).

Поряд з цим, щодо позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди слід зазначити наступне.

Статтею 2371 КЗпП України передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Так, в судовому засіданні встановлено, що у зв'язку із порушенням строків виплати заробітної плати, відсутністю остаточного розрахунку при звільненні та невиплатою вихідної допомоги, позивачці була завдана моральна шкода.

Разом з тим, враховуючи усі встановлені судом по справі обставини, суд знаходить суму моральної шкоди в розмірі 4 000 грн. 00 коп. занадто завищеною, та такою, що не відповідає ступеню перенесених позивачкою страждань, а тому вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачки моральну шкоду у розмірі 2 000,00 грн.

Також в порядку, визначеному ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача в дохід держави судовий збір пропорційно до задоволеної частини позовних вимог у сумі 2 114,40 грн.

Крім того, враховуючи положення ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення в частині стягнення з Публічного акціонерного товариства «Інститут транспорту нафти» на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за один місяць в розмірі 3198, 28 грн. без вирахування податків, зборів та обов'язкових платежів, підлягає негайному виконанню.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 12, 13, 76-81, 89, 95, 141, 229, 258, 259, 263-266, 268, 273, 352, 354, п.п. 15.5 п.15 Розділу ХІІІ Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України, ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Інститут транспорту нафти» про зміну формулювання причин звільнення, стягнення вихідної допомоги, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та відшкодування моральної шкоди - задовольнити частково.

Змінити формулювання причини звільнення прибиральниці експлуатаційно-господарського відділу Публічного акціонерного товариства «Інститут транспорту нафти» ОСОБА_1, відповідно до наказу генерального директора Публічного акціонерного товариства «Інститут транспорту нафти» ОСОБА_4 від 10 травня 2018 року № 83-к, зі звільнення «за власним бажанням, ст. 38 КЗпП України» на звільнення «за власним бажанням, у зв'язку з невиконанням власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, ч.3 ст. 38 КЗпП України».

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Інститут транспорту нафти» на користь ОСОБА_1 21451 (двадцять одна тисяча чотириста п'ятдесят одна) грн. 60 коп., з яких: 9594 (дев'ять тисяч п'ятсот дев'яносто чотири) грн. 84 коп. - невиплачений при звільненні розрахунок (вихідна допомога); 11856 (одинадцять тисяч вісімсот п'ятдесят шість) грн. 76 коп. - середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 10 травня 2018 року по 28 серпня 2018 року.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Інститут транспорту нафти» на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди 2000 (дві тисячі) грн. 00 коп.

Рішення в частині стягнення з Публічного акціонерного товариства «Інститут транспорту нафти» на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за один місяць в розмірі 3198 (три тисячі сто дев'яносто вісім) грн. 28 коп. без вирахування податків, зборів та обов'язкових платежів, підлягає негайному виконанню.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Інститут транспорту нафти» на користь держави судовий збір в сумі 2114 (дві тисячі сто чотирнадцять) грн. 40 коп.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м.Києва шляхом подання апеляційної скарги через Шевченківський районний суд м.Києва протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано, або після перегляду рішення в апеляційному порядку, якщо його не скасовано.

Повний текст рішення складено 01.10.2018 року.

Суддя: