Справа № 362/1057/18
Провадження № 2/362/1235/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 серпня 2018 року Васильківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого - судді Кравченко Л.М.,

за участю секретарів судового засідання Шевченко М.В., Шаблій Т.С.,

представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Василькові Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Глевахівського селищного голови ОСОБА_3, Глевахівської селищної ради Васильківського району Київської області про захист честі, гідності та ділової репутації і відшкодування моральної шкоди,-

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить суд: визнати недостовірною та такою, що принижує честь і гідність, та порушує право на недоторканість ділової репутації ОСОБА_2 інформацію, поширену Глевахівським селищним головою ОСОБА_3 під час проведення засідання сесії Глевахівської селищної ради 26.01.2018 р. наступного змісту: «Ви всі знаєте, хто такий ОСОБА_2. Це шахрай… шахрай… шахрай» та зобовязати Глевахівського селищного голову ОСОБА_3 спростувати вищевказану інформацію у спосіб її поширення. Стягнути з Глевахівської селищної ради Васильківського району Київської області на користь ОСОБА_2 моральну шкоду в сумі 50000 (пятдесят тисяч) гривень.

Позов обґрунтовує тим, що ОСОБА_2, який з 02.01.2003 р. перебуває на посаді спеціаліста землевпорядника Глевахівської селищної ради, був незаконно звільнений з посади і поновлювався на посаді рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 23.01.2018 р., яке допущено до негайного виконання. Проте рішення суду не виконане відповідачем-1 в добровільному порядку, через, що відкрито виконавче провадження по примусовому його виконанню. Через невиконання рішення суду відповідачем-1 позивач позбавлений можливості виконувати свої посадові обовязки та ходити на роботу.

Позивачу стало відомо, що 26.01.2018 р. під час проведення засідання сесії Глевахівської селищної ради в присутності депутатів Глевахівської селищної ради та інших запрошених осіб відповідачем-1 було поширено недостовірну інформацію, що принижує честь і гідність, та порушує право на недоторканість ділової репутації позивача. Доказом цього є диск із відеозаписом засідання сесії Глевахівської селищної ради, який був наданий позивачу керівництвом друкованого засобу масової інформації «ПРАВО НА ЗАХИСТ ВАСИЛЬКІВЩИНИ», представник якого проводив того дня зйомку сесійного засідання. Копія свідоцтва про державну реєстрацію друкованого засобу масової інформації «ПРАВО НА ЗАХИСТ ВАСИЛЬКІВЩИНИ» також буде долучена позивачем в судовому засіданні. З даного запису вбачається, що впродовж періоду з 03 хв. 30 сек. до 10 хв. 00 сек. відповідач -1 неодноразово в категоричній формі назвав позивача «шахраєм» та допускався на адресу позивача інших негативних висловлювань. Окрім того, з невідомою для позивача метою, роздав присутнім на сесії депутатам видання друкованого засобу масової інформації «Народний люстратор» за жовтень 2016 р., на шпальтах якого опубліковані світлини із зображенням позивача.

Представник відповідача в судовому засіданні позов підтримали з підстав, зазначених в позовній заяві.

Відповідач та представник відповідача в судове засідання не зявились, про час та місце розгляду справи повідомлені належно, причини неявки суду невідомі. Під час підготовчого судового засідання представник відповідача - Глевахівської селищної ради - позов не визнав.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, допитавши свідків, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Статтею 3 Конституції України встановлено, що Людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави.

У відповідності до ст. 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростувати недостовірну інформацію про себе і членів сім'ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Стаття 270 Цивільного кодексу України передбачає, що відповідно до Конституції України фізична особа має право на життя, право на охорону здоров'я, право на безпечне для життя і здоров'я довкілля, право на свободу та особисту недоторканність, право на недоторканність особистого і сімейного життя, право на повагу до гідності та честі, право на таємницю листування, телефонних розмов, телеграфної та іншої кореспонденції, право на недоторканність житла, право на вільний вибір місця проживання та на свободу пересування, право на свободу літературної, художньої, наукової і технічної творчості.

Статтею 68 Конституції України передбачено, що кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Згідно із ст. 34 Конституції України, кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя.

Згідно ст. 1 Закону України «Про інформацію» інформація це будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про інформацію» кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законі інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.

Відповідно до положень п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Судом достовірно встановлено, що з 02.01.2003 р. ОСОБА_2 перебуває на посаді спеціаліста землевпорядника Глевахівської селищної ради (а.с.14).

10.04.2017 р. Глевахівським селищним головою ОСОБА_3 позивача було незаконно звільнено з займаної посади, однак постановою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 16.06.2017 р. скасовано вказане розпорядження, ОСОБА_2 поновлено на посаді (а.с.15-21).

Розпорядженням Глевахівської селищної ради від 16.06.2017 р. № 50 «Про поновлення на роботі» позивача було поновлено на посаді спеціаліста землевпорядника Глевахівської селищної ради з 10.04.2017 р. (а.с.12).

Судом встановлено, що 26.01.2018 р. під час проведення засідання сесії Глевахівської селищної ради в присутності депутатів Глевахівської селищної ради та інших запрошених осіб відповідач Глевахівський селищний голова ОСОБА_3 неодноразово в категоричній формі назвав позивача «шахраєм» та допускався на адресу позивача інших негативних висловлювань. Також роздав присутнім на сесії депутатам видання друкованого засобу масової інформації «Народний люстратор» за жовтень 2016 р., на шпальтах якого опубліковані світлини із зображенням позивача.

Вказані обставини підтверджуються диском із відеозаписом засідання сесії Глевахівської селищної ради, який був наданий позивачу керівництвом друкованого засобу масової інформації «ПРАВО НА ЗАХИСТ ВАСИЛЬКІВЩИНИ», представник якого проводив того дня зйомку сесійного засідання і долучений до матеріалів справи за клопотанням представника позивача, визнаний належним і допустимим доказом. (а.с.45,46).

Допитана в судовому засідланні свідок ОСОБА_4 суду показала, що вона, як депутат Глевахівської селищної ради була присутня на позачерговій сесії Глевахівської селищної ради в січні 2018 р., на якій присутніми було близько 20 чоловік. В кінці сесії голова селищної ради ОСОБА_3 закрив сесію, і представники депутатського корпусу запитали, як проходить звільнення ОСОБА_2 У відповідь ОСОБА_3 дістав зі столу газети, роздав її присутнім і почав розповідати, що ОСОБА_2 крадій, злодій, розпродав Глеваху. Вказану газету вона бачила ще в 2016 р., коли Гаврилюк робив репортаж, однак тоді голова казав, що це недостовірна інформація. Вказана сесія не фіксувалась засобами фіксації. Однак відеофікасію здійснювало ГО "Право та захист Васильківщини", які систематично знімають сесії. Голова ради дуже категорично висловлювався в бік ОСОБА_2. З цього приводу між присутніми була словесна перепалка.

Свідок ОСОБА_5 суду показала, що вона є членом виконавчого комітету Глевахівської селищної ради, і була присутня на позачерговій сесії ради 26.01.2018 р. Відеозйомку вказаної сесії вело ГО "Право та захист Васильківщини". Голова ОСОБА_3 роздавав депутатам брошури чи газети із звинуваченням, що ОСОБА_2 злодій, шахрай. Звинувачував його. Коли раніше ОСОБА_2 працював, то він голову влаштовував, а тепер - ні. Депутат ОСОБА_4 на відео зауважила, що вина ОСОБА_2 не доведена, і тому вони не мають права його звинувачувати, проте ОСОБА_3 не зважав. Висловлювався в образливій формі, грубо, категорично і агренсивно.

Відповідно до ч. 5 п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009 р. недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Пунктом 19 вказаної Постанови визначено, що вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Відповідно до ч. 2 ст. 30 Закону України «Про інформацію», оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини як джерело права.

Як вбачається з практики Європейського суду з прав людини, яка міститься, зокрема, в Рішенні Європейського суду з прав людини від 08.07.1986 р. № 12/1984/84/131 «Справа Лінгенса», «на думку Суду, слід уважно розрізняти факти та оціночні судження. Наявність фактів можна довести, а правдивість оціночних суджень не можна».

Тобто, критерієм відмежування «тверджень» від «суджень», є можливість перевірки інформації на предмет правдивості.

Таким чином, інформація, поширена відповідачем 26.01.2018 р. під час проведення засідання сесії Глевахівської селищної ради, перевірена судом на предмет її достовірності, а отже, є фактичним твердженням, а не оціночним судженням.

Відповідно до положень ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона порсилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодеком.

Судом встановлена відсутність будь-яких доказів на підтвердження того, що позивач є «шахраєм», оскільки відповідачем жодних вироків суду по кримінальних провадженнях щодо притягнення позивача до кримінальної відповідальності за відповідними статтями КК України щодо вчинення шахрайських дій - суду надано не було.

Враховуючи викладене, судом встановлено, що поширена відповідачем 26.01.2018 р. під час проведення засідання сесії Глевахівської селищної ради інформація є недостовірною, тобто такою, що не відповідає дійсності.

За визначенням п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 р. № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.

Згідно із п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 р. № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об'єктів судового захисту.

Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов'язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб - підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин.

Суд погоджується з доводами позивача стосовно того, що поширена відповідачем інформація відносно позивача є такою, що принижує його честь та гідність, завдає шкоди діловій репутації позивача та ганьбить його, оскільки поширення даної інформації свідчить про принизливе ставлення відповідача до позивача, що в свою чергу впливає на зниження цінності особи позивача - приниження його гідності, створює негативну соціальну оцінку особи позивача в очах присутніх на сесії осіб, порушує його честь, знижує оцінку професійних якостей позивача третіми особами, його професійні здібності були поставлені під сумнів присутніх.

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 р. № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», вибір способу захисту особистого немайнового права, зокрема права на повагу до гідності та честі, права на недоторканість ділової репутації, належить позивачеві. Разом з тим, особа, право якої порушено, може обрати як загальний, так і спеціальний способи захисту свого права, визначені законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини. У зв'язку з цим суди повинні брати до уваги, що відповідно до статті 275 ЦК захист особистого немайнового права здійснюється у спосіб, встановлений главою 3 цього Кодексу, а також іншими способами відповідно до змісту цього права, способу його поширення та наслідків, що їх спричинило це порушення. До таких спеціальних способів захисту відносяться, наприклад, спростування недостовірної інформації та/або право на відповідь (стаття 277 ЦК), заборона поширення інформації, якою порушуються особисті немайнові права (стаття 278 ЦК) тощо.

Згідно із ст. 277 Цивільного кодексу України, фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена.

Пункт 5 Постанови Пленуму ВСУ визначає, що відповідно до ст. 94, 277 ЦК України, фізична чи юридична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

При спростуванні поширена інформація визнається недостовірною. Як визначено статтею 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За таких обставин, на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку про задоволення вищезазначених позовних вимог.

У відповідності до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно Постанови Пленуму ВСУ № 4 від 31.03.95 р. відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Позивач вважає, що оскільки його честі, гідності та діловій репутації було завдано шкоду, з відповідача підлягає стягненню моральна шкода у розмірі 50000 грн.

Практикою Європейського суду з прав людини визнана презумпція моральної шкоди. Тобто в разі порушення майнових або цивільних прав «середня», «нормально» реагуюча на протиправну щодо неї поведінку людина повинна відчути страждання (моральну шкоду).

Згідно практики Європейського суду з прав людини завжди призначається компенсація за порушення прав людини. Розмір компенсації зазвичай становить 2000 - 5000 євро. Так рішенням від 27.07.2004 р. у справі "Ромашов проти України" Європейський суд з прав людини присудив заявнику у відшкодуванні моральної шкоди 3000 євро, хоча заявник не представив жодного документа на підтвердження своїх вимог про відшкодування моральної шкоди. У процесі розгляду заяви Суд звернув увагу на те, що згідно з правилом 60 Регламенту Суду будь-яка вимога щодо справедливої сатисфакції має містити перелік претензій і може бути представлено письмово разом з відповідними підтверджуючими документами або свідченнями, «без наявності яких (Суд) може відхилити вимогу повністю або частково». Проте суд врахував той факт, що в результаті виявлених порушень заявник зазнав моральної шкоди, який не може бути відшкодована шляхом лише констатації судом факту порушення.

Право на відшкодування з урахуванням практики Європейського суду з прав людини повинно носити ефективний характер, і має на меті не тільки покриття шкоди завданої потерпілій стороні, а також є засобом попередження з боку відповідача вчинення порушень прав, отже має бути відчутним не тільки для позивача але й для відповідача, що спонукало б відповідача вживати заходів щодо зміни практики нехтування положеннями законодавства.

Отже, так як рішенням суду встановлено порушення прав позивача приниженням честі та гідності внаслідок поширення недостовірної інформації, створенням негативної соціальної оцінки, зниження професійних якостей та здібностей в очах присутніх осіб, враховуючи вимоги розумності і справедливості, суд приходить до висновку, що позивач зазнав моральних страждань і відшкодуванню підлягає моральна шкода в розмірі, заявленому позивачем, а саме 50000,00 грн.

Відповідно до статті 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи».

Відповідно до пункту 8 Постанови Пленуму Верховного суду України N 4 від 31.03.95 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди за моральну (немайнову) шкоду, заподіяну працівником під час виконання трудових обов'язків, відповідальність несе організація з якою цей працівник перебуває у трудових відносинах, а останній відповідає перед нею в порядку регресу.

Тобто, відповідальність по відшкодуванню моральної шкоди в даному випадку несе Глевахівська селищна рада Васильківського району Київської області.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені судові витрати, а саме судовий збір, сплачений під час подачі позову в розмірі 2467,00 грн.

Керуючись ст.ст. 32, 34, 68 Конституції України, ст.ст. 277 ЦК України, ст. 5 Закону України «Про інформацію», ст.ст. 12, 81, 141, 258, 263-265, 274-279, 354, 355 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Визнати недостовірною та такою, що принижує честь і гідність, та порушує право на недоторканість ділової репутації ОСОБА_2 інформацію, поширену Глевахівським селищним головою ОСОБА_3 під час проведення засідання сесії Глевахівської селищної ради 26.01.2018 р. наступного змісту: «Ви всі знаєте, хто такий ОСОБА_2. Це шахрай… шахрай… шахрай».

Зобовязати Глевахівського селищного голову ОСОБА_3 спростувати вищевказану інформацію у спосіб її поширення.

Стягнути з Глевахівської селищної ради Васильківського району Київської області на користь ОСОБА_2 моральну шкоду в сумі 50000 (пятдесят тисяч) гривень.

Стягнути з Глевахівської селищної ради Васильківського району Київської області на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 2467,00 (дві тисячі чотириста шістдесят сім) грн.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду Київської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Суддя Л.М.Кравченко