Справа № 539/2747/18
Провадження № 2/539/1068/2018
03.10.2018 року м. Лубни
Лубенський міськрайонний суд Полтавської області у складі:
головуючого судді - Алтухової О.С.,
за участю секретаря - Гусак А.О.,
учасники по справі у судове засідання не з'явилися,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Лубенського міськрайонного суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, -
06.08.2018 року позивача ОСОБА_1 звернуласяд о суду із позовною заявою до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, в якій просила: визнати відповідача ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, таким, що втратив право користування житлом: будинком АДРЕСА_1.
В обгрунтування своїх вимог вказала, що вона є власником будинку за адресою вказаною вище, в будинку зареєстрований її колишній співмешканець ОСОБА_2, який фактично не проживає в ньому з жовтня 2016 року. Відповідач ОСОБА_2 залишив житло добровільно, витрати на утримання будинку та за сплату житлово-комунальних послуг не несе. У зв'язку з вказаним просить суд визнати відповідача таким, що втратив право користування житлом.
В якості правового обгрунтування своїх вимог послалася на статті 391 та 406 ЦК України.
Ухвалою Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 15.08.2018 року відкрито провадження у справі та ухвалено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.
Позивач у судове засідання не з'явилася, звернулася до суду з заявою про розгляд справи без її участі, на задоволенні своїх вимог наполягала, проти заочного розгляду справи не заперечувала.
Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, шляхом направлення судових повісток поштовим повідомленням з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. Заяв про поважність пропуску судового засідання, відзиву, заперечень на позовну заяву не надав.
Відповідно до ст. 223 ЦПК України, неявка в судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.
Враховуючи вимоги ч. 1 ст. 280 ЦПК України, судом проведено заочний розгляд справи.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши, відповідно до ст.ст. 89, 263 ЦПК України, докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд вважає позов таким, що підлягає повному задоволенню з наступних підстав.
Правова позиція Європейського суду з прав людини, відповідно до п. 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод (далі - Конвенція), гарантує кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла.
Це покладає на Україну в особі її державних органів зобов'язання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення у справі Powell and Rayner v. the U.K. від 21.02.1990 р.). Такий загальний захист поширюється як на власника квартири (рішення у справі Gillow v. the U.K. від 24.11.1986 р.), так і на наймача (рішення у справі Larkos v. Cyprus від 18.02.1999 р.).
Пункт 2 ст. 8 Конвенції чітко визначає підстави, за яких втручання держави у використання особою прав, зазначених в п. 1 цієї статті, є виправданим. Таке втручання має бути передбачене законом і необхідне в демократичному суспільстві, а також здійснюватися в інтересах національної і громадської безпеки або економічного добробуту країни, для охорони порядку і запобігання злочинності, охорони здоров'я чи моралі, захисту прав і свобод інших осіб. Цей перелік підстав для втручання є вичерпним і не підлягає розширеному тлумаченню.
Судом встановлено, що відповідно до копій свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 19.04.2006 року, виданого виконавчим комітетом Засульської сільської ради, та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно за номером 10440714 від 19.04.2006 року, які містяться у матеріалах справи, позивачу ОСОБА_1 на праві приватної власності належить будинок за адресою: АДРЕСА_1.
Таким чином, з наведеного вбачається, що єдиним законном власником будинку є ОСОБА_1
Згідно довідки, виданої виконавчим комітетом Засульської сільської ради Лубенського району Полтавської області, від 14.06.2018 року №2034, у будинку за адресою вказаною вище зареєстрований співмешканець власника ОСОБА_2
При цьому, з акту, затвердженого затвердженого сільським головою С.І. Бондаренко, від 26.07.2018 року вбачається, що комісією в складі депутата сільської ради та сусідів встановлено, що в будинку за адресою: АДРЕСА_1, ОСОБА_2 не проживає з жовтня 2016 року, - що свідчить про те, що відповідач не проживає за місцем своєї реєстрації понад один рік.
Відповідно до ст. 41, 47 Конституції України право приватної власності є непорушним, кожен має право на житло, ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду, а згідно ст. 55 права і свободи людини і громадянина захищаються судом.
Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Згідно ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.
Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 30 червня 2015 року, справа № 21-1438а15, та від 01 березня 2016 року, справа № 825/1335/13-а.
Крім цього, суд бере до уваги приписи ч. 2 ст. 406 ЦК України, згідно яких сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення.
Отже, керуючись положеннями статей 391 та 406 ЦК України, враховуючи, що будинок належить на праві приватної власності позивачу ОСОБА_1, яка з особистих міркувань не бажає, щоб відповідач проживав у її будинку, та враховуючи те, що мають місце істотні обставини, які полягають у фактичному тривалому непроживанні відповідача у будинку та створенні перешкод позивачу як власнику будинку у здійсненні нею права користування своїм майно, які позивач вимагає усунути, суд вважає вимоги позивача доведеними і обгрунтованими, такими, що грунтуються на положення чинного законодавства, а тому приходить до висновку про необхідність їх задоволення.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у вигляді сплаченого позивачем судового збору під час звернення з позовною заявою до суду, суд виходить з положень п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України та, у зв'язку з тим, що позов задоволено, покладає його сплату на відповідача.
Керуючись ст.ст. 12, 81, 141, 224, 263, 280-281 ЦПК України, суд -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом - задовольнити.
Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, таким, що втратив право користування будинком за адресою: Полтавська область, Лубенський район, АДРЕСА_1.
Стягнути з відповідача ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь позивача ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 РНОКПП НОМЕР_1, судові витрати у вигляді судового у розмірі 704 грн. 80 коп. (сімсот чотири гривні 80 копійок).
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення набирає законної сили протягом тридцяти днів з дня його проголошення, якщо не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку шляхом подання безпосередньо до апеляційного суду Полтавської області або через Лубенський міськрайонний суд Полтавської області протягом тридцяти днів апеляційної скарги з дня складання повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення.
Позивач ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, реєстраційний номер облікової карти платника податків НОМЕР_1, зареєстроване у встановленому порядку місце проживання: АДРЕСА_1.
Позивач ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_1, зареєстроване у встановленому порядку місце проживання: АДРЕСА_1.
Відповідач ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстроване у встановленому порядку місце проживання: АДРЕСА_1.
Повний текст судового рішення складено та підписано 03.10.2018 року.
Суддя О.С. Алтухова