Постанова

Іменем України

08 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 569/1639/17

провадження № 61-25151св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Фаловської І. М. (суддя-доповідач), Висоцької В. С., Пророка В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - орган приватизації державного житлового фонду м. Рівне Управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Рівненської міської ради,

треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, комунальне підприємство «Рівненське міське бюро технічної інвентаризації»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 12 травня 2017 року у складі судді Кучиної Н. Г. та ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 05 липня 2017 року у складі колегії суддів: Боймиструка С. В., Гордійчук С. О., Хилевича С. В.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У лютому 2017 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до органу приватизації державного житлового фонду м. Рівне Управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Рівненської міської ради, треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, комунальне підприємство «Рівненське міське бюро технічної інвентаризації», про зміну умов приватизації квартири.

Позовна заява мотивована тим, що на момент видачі свідоцтва про приватизацію 21 травня 1993 року не було враховано інтереси ОСОБА_4, оскільки його не було включено у довідку про склад сім'ї. Вважає, що ОСОБА_5, який займався приватизацією квартири навмисно не повідомив орган приватизації про зміну складу сім'ї, у зв'язку з народженням позивача ІНФОРМАЦІЯ_1.

На підставі вищевикладеного, ОСОБА_4 просив визнати за ним право на приватизацію житлового приміщення,квартири АДРЕСА_1 на рівні з ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_5 шляхом внесення відповідних змін до свідоцтва про право власності на житло від 21 травня 1993 року.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 12 травня 2017 року в задоволені позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивач не довів належними та допустимими доказами, що орган, на який покладено оформлення документів, допустив будь-які порушення діючого законодавства, яке регулює порядок приватизації квартир. Крім того, вимога про визнання права шляхом внесення змін до документів не відповідає можливим способам захисту цивільних прав та інтересів, передбачених законом.

Ухвалою апеляційного суду Рівненської області від 05 липня 2017 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що на момент оформлення довідки про склад сім'ї від 30 квітня 1993 року та заяви на приватизацію житла від 08 травня 1993 року позивач, ще не народився, а тому не міг бути внесений у згадані документи, які слугували підставою для приватизації спірної квартири на осіб, які на час подання документів там постійно проживали.

У касаційній скарзі, поданій у липні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалені в справі судові рішення та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Касаційна скарга мотивована тим, що приватизація квартири була проведена з порушенням вимог положення «Про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян» та Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду».

15 травня 2018 року цивільну справу передано до Верховного Суду.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 402 ЦПК України визначено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Судами встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності від 21 травня 1993 року квартира АДРЕСА_1 належить на праві приватної спільної сумісної власності ОСОБА_5, ОСОБА_8 та ОСОБА_9

Приватизація цієї квартири проводилась за заявою ОСОБА_5, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 поданою 08 травня 1993 року до Рівненської міської ради народних депутатів, та згідно з довідкою про склад сім'ї наймача квартири від 30 квітня 1993 року.

Згідно з довідкою про склад сім'ї від 30 квітня 1993 року за вказаною адресою мешкають і мають право на житло на момент введення в дію Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»: ОСОБА_5, ОСОБА_8 та ОСОБА_9

Відповідно до свідоцтва про народження ОСОБА_4 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 та реєстрація народження була проведена 04 червня 1993 року.

Приватизація державного житлового фонду в Україні здійснюється відповідно до Конституції України, Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», «Положення про порядок передачі квартир (домоволодінь) у власність громадян, затвердженого наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 15 вересня 1992 року № 56, яке було чинним на час приватизації житла.

Статтею 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин передбачено, що приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд.

Передача займаних квартир (будинків), здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку), в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов'язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку) .

Передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина.

Передача квартир у власність оформляється свідоцтвом про право власності на квартиру.

Установлено, що на момент оформлення довідки про склад сім'ї від 30 квітня 1993 року та заяви на приватизацію житла від 08 травня 1993 року позивач, ще не народився, а тому не міг бути внесений у документи, які слугували підставою для приватизації спірної квартири на осіб, які на час подання документів там постійно проживали.

На підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, з урахуванням встановлених обставин, місцевий суд з висновками якого погодився апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку, що фонд державно-комунального майна Рівненської міської Ради народних депутатів під час видачі свідоцтва про право власності, діяв на законних підставах та в межах визначених законом повноважень. зв'язку із чим правові підстави для задоволення позову та внесення змін у свідоцтво про право власності у органу приватизації державного житлового фонду м. Рівне Управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Рівненської міської ради відсутні.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_4 про те, що оскаржувані рішення постановлені без урахування порушення прав новонародженої особи - позивача у справі, не заслуговують на увагу, оскільки зводяться до переоцінки доказів, що згідно з положеннями статті 400 ЦПК України не належить до повноважень суду касаційної інстанції.

Наведені в касаційній скарзі доводи не спростовують висновків суду по суті вирішення указаного позову та не дають підстав вважати, що судами першої та апеляційної інстанцій порушено норми матеріального та процесуального права, про що зазначає у касаційній скарзі заявник.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів попередніх інстанцій не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 12 травня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 05 липня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:І. М. Фаловська В. С. Висоцька В. В. Пророк