Справа № 216/2509/18
провадження №2/216/1979/18
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 жовтня 2018 року Центрально-Міський районний суд м. Кривого Рогу у складі:
головуючого судді Бутенко М. В.
за участю
секретаря Янчук С. О.
розглянувши заочно у відкритому судовому засіданні у залі суду, в місті ОСОБА_1 цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням;
СУТЬ ПОЗОВУ:
Позивач ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Відповідач зареєстрований у належній їй на праві власності квартирі, однак з квітня 2017 року не проживає в цьому житлі. Просить визнати відповідача ОСОБА_3 таким, що втратив право на користування вищевказаним житловим приміщенням.
Позивач в судове засідання не зявилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, без застосування технічного запису та у заочному порядку. Позовні вимоги підтримує.
Відповідач ОСОБА_3 в жодне призначене судове засідання не зявився, судові повістки направлені йому за адресою, зазначеною в позовній заяві як місце його реєстрації, не отримує, інформації щодо іншої адреси для листування в порушення вимог ст. 131 ЦПК України суду не надано. Був повідомлений про розгляд справи через оголошення на сайті суду. За правилами ст.128-130 ЦПК України, відповідач про причини своєї неявки суд не повідомив, не надав суду жодної заяви або клопотання. На думку суду, така поведінка відповідача свідчить про недобросовісне користування правами сторони у цивільному процесі, у звязку з чим суд визнає неповажною неявку відповідача ОСОБА_3, та вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, та зі згоди позивача, що відповідає положенням ст. ст. 280-282 ЦПК України.
Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши докази у справі, які надані в розпорядження суду, з'ясувавши фактичні обставини справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню.
Згідно зі ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Статтею 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод прийнятого у Парижі 20.03.1952 p., було гарантовано захист права власності. Згідно з нею кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна не інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.
Конституційне право на житло містить заборону примусового позбавлення житла не інакше як на підставі закону і за рішенням суду. Цьому праву кореспондує обовязок держави створювати умови для його захисту та реалізації. Основною гарантією реалізації права на житло є те, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як за рішенням суду.
Відповідно до ст.41 Конституції України, ст.319 ЦК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю на власний розсуд.
Конституція України у ст. 47 проголошує, що кожен має право на житло [2, ст. 141]. Відповідно до цього положення гарантується не тільки свобода його придбання, але й можливість його вільного користування, його недоторканість, недопущення примусового позбавлення, не інакше, як на підставі і за рішенням суду. Однак, як зазначено в ст. 13 ч. 3 Конституції України, власність не тільки дає свободу розпорядження, власність й зобов язує: вона не повинна використовуватись на шкоду людині, суспільству. Тому право власності на житло охороняється правом лише настільки, наскільки його реалізація відповідає імперативним нормам закону. Положення Конституції України продовжується в нормах Глави 23 Цивільного кодексу України, який встановлює, що громадянин, який став власником житла, має право розпоряджатися ним на свій розсуд [3, ст. 356].
Так, у ч. 1 ст. 316 ЦК України зазначено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Згідно ст. 317 ЦК України, власникові належить право володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.
Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Всім власникам забезпечуються рівні умови для здійснення своїх прав. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобовязано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Будь-яких обовязків та обмежень у реалізації свого права власності, як власника квартири, для мене законом не встановлено, а тому обмеження, які встановлюються мені відповідачами є незаконними та такими, що підлягають усуненню.
Окрім того, ст. 321 ЦК України встановлює, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
У відповідності до ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб.
Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Згідно з ч. 2 ст. 405 ЦК України: член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Відповідно до статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.
В судовому засіданні встановлено, що позивачу на праві власності належить квартира № 55 в будинку № 52 на мкр. Всебратське-2 в м. Кривий Ріг, що підтверджується договором купівлі-продажу від 03. 11. 1993 року, посвідченого державним нотаріусом Першої Криворізької нотаріальної контори за реєстровим номером № 1-4956. Державну реєстрацію права власності здійснено Криворізьким БТІ 03.11.1993 року, номер запису про право власності 285. На час укладання договору купівлі-продажу позивач мала прізвище Шишка, після розірвання шлюбу прізвище змінила на ОСОБА_2. (а.с. 7-8,9)
Відповідач ОСОБА_3 не є членом родини позивача, а тільки деякий час тимчасово проживав за адресою мешкання позивача. З квітня 2017 року відповідач перестав мешкати у квартирі позивача за особистим побажанням. Де відповідач мешкає на сьогоднішній час позивачу не відомо. На сьогоднішній час в приміщенні немає жодних його речей, він не сплачує за дане житло комунальні послуги, що підтверджується актом обстеження у житловому приміщенні по факту проживання та довідкою (а.с.10,11)
В судовому засіданні беззаперечно встановлено, що відповідач ОСОБА_3 зареєстрований, однак з квітня 2017 року фактично не проживає в житловому приміщенні за адресою: м. Кривий Ріг Всебратське-2 АДРЕСА_1.
Наявністю реєстрації відповідача у належному позивачу на праві власності помешканні, чиняться перешкоди, як власнику обєкту нерухомості, оскільки остання повинна нести великі комунальні витрати, позбавлена можливості отримувати субсидії та інші соціальні пільги, розпоряджатися належним їй на праві власності майном.
За таких обставин суд вважає, що необхідно позовні вимоги позивача задовольнити в повному обсязі.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 704,80 грн.
Керуючись ст.ст. 5, 12, 13, 81, 211, 258, 259, 263-265, 268, 273, 280-283, 354 ЦПК України, ст.ст. 11, 16, 319, 321, 322, 328, 380, 383, 391, 405 ЦК України, суд
Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.
Визнати відповідача ОСОБА_3 24. 09. ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою за № 55 в будинку № 52 на мкр. Всебратське-2 в м. Кривий Ріг, шляхом зняття його з реєстраційного обліку з вищевказаної адреси.
Стягнути з відповідача ОСОБА_3 24. 09. ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь позивача ОСОБА_2 судові витрати по справі, а саме: судовий збір у розмірі 704,80 грн.
Заочне рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку. Апеляційна скарга подається через Центрально-Міський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Позивач: ОСОБА_2, 25. 01. ІНФОРМАЦІЯ_2, НОМЕР_1, ІПН НОМЕР_2, зареєстрована та мешкає за адресою: м. Кривий Ріг Всебратське-2 АДРЕСА_1.
Відповідач: ОСОБА_3 24. 09. ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_3, зареєстрований за адресою: м. Кривий Ріг Всебратське-2 АДРЕСА_1.
Суддя М. В. Бутенко