Провадження № 2/161/3123/18
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
23 жовтня 2018 року Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі головуючого судді Кирилюк В.Ф., за участю секретаря судового засідання Самолюк І.М., розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті ОСОБА_1 цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю «Трансбудсервіс», ОСОБА_4, треті особи які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача ОСОБА_5, ОСОБА_6, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідачів ОСОБА_7 відділ державної виконавчої служби міста ОСОБА_8 територіального управління юстиції у Волинській області, ОСОБА_1 державна нотаріальна контора про звільнення майна з-під арешту,
17 липня 2018 року на адресу суд надійшов вказаний позов.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 13 листопада 2017 року померла її матір ОСОБА_9 і після її смерті відкрилася спадщина у вигляді житлового будинку за адресою м. Луцьк, вул. Каштанова, 10. Іншими спадкоємцями є треті особи у справі ОСОБА_5, ОСОБА_6.
З даних Державного реєстру речових прав не нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна вбачається, що на підставі ухвали Луцького міського суду від 03 березня 1999 року по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю «Трансбудсервіс» про відшкодування збитків та моральної шкоди, в якості забезпечення позовних вимог накладено арешт на спірний будинок.
Позивач зазначає, що спірний будинок ніколи не належав ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю «Трансбудсервіс», а воно лише було зареєстрованому у ньому як юридична особа.
Посилаючись на вищевикладене, а також на порушення своїх прав як співвласника будинку, позивач з посиланням на приписи ст.321 ЦК України просить суд зняти арешт за реєстраційним номером 6721067 внесеним ОСОБА_7 ОСОБА_1 державною нотаріальною конторою на підставі ухвали Луцького міського суду від 04 березня 1999 року на майно, а саме на майновий комплекс за адресою м. Луцьк, вул. Каштанова, 10.
Позивач у судове засідання не прибула, однак її представник подала на адресу суду заяву про слухання справи за її відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечує.
Відповідач ОСОБА_4 у судове засідання не прибув, відзиву на позов не подав, хоча про дату, час і місце судового розгляду повідомлявся належним чином.
Відповідач ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю «Трансбудсервіс» у письмовій заяві просить суд слухати справу за його відсутності, проти задоволення позову не заперечує.
Треті особи, а саме ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 відділ державної виконавчої служби міста ОСОБА_8 територіального управління юстиції у Волинській області, у письмових заявах просять суд слухати справу за їх відсутності.
Третя особа ОСОБА_1 державна нотаріальна контора своїх пояснень щодо позову не надала.
У звязку з тим, що відповідачі письмових відзивів на позов не надавали, а в судове засідання не прибули, суд вважає за можливим на підставі ст.280 ЦПК України провести заочний розгляд справи.
Дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити, з наступних підстав.
Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності від 26 жовтня 1991 року та свідоцтва про право власності на спадщину за законом від 26 жовтня 1991 року, які видані державним нотаріусом Першої ОСОБА_1 державної нотаріальної контори, ОСОБА_9 належав житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями і спорудами за адресою м. Луцьк, вул. Каштанова, 10.
13 листопада 2017 року ОСОБА_9 померла.
Як слідує з матеріалів спадкової справи та сторонами не заперечується, позивач у справі ОСОБА_2 є дочкою померлої ОСОБА_9, третя особа ОСОБА_6 - її сином, третя особа ОСОБА_5 її онукою (дочкою позивача).
За час свого життя спадкодавець ОСОБА_9 склала декілька заповітів:
1) від 23 вересня 1992 року, відповідно до якого спадкодавець заповіла спірний будинок ОСОБА_6 (12/25 частин) та ОСОБА_2 (13/25 частин);
2) від 06 березня 2014 року, відповідно до якого спадкодавець заповіла спірний будинок ОСОБА_6Я (12/25 частин) та ОСОБА_5 (13/25 частин);
3) від 09 грудня 2015 року, відповідно до якого спадкоємець заповіла 57/100 частки спірного будинку ОСОБА_5
Як слідує з матеріалів справи, а також даних автоматизованої системи діловодства Луцького міськрайонного суду Волинської області, наразі між сторонами існує спір стосовно визнання недійсним заповіту від 09 грудня 2015 року (цивільна справа №161/7154/17), який судом наразі не вирішений.
З даних Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна слідує, що в ньому міститься архівний запис №6721067 який внесений ОСОБА_7 ОСОБА_1 державною нотаріальною конторою на підставі ухвали Луцького міського суду від 04 березня 1999 року №3836, про накладення арешту на цілісний майновий комплекс за адресою Волинська область, м. Луцьк, вул. Каштанова, 10, який належить ТОВ «Трансбудсервіс».
З наявної у матеріалах справи ухвали від 03 березня 1999 року слідує, що судом вирішено задовольнити частково заяву ОСОБА_4 Заборонено ТОВ «Трансбудсервіс» проводити відчуження належного товариству майна. Накладено арешт на майно ОСОБА_10, який проживає у ІНФОРМАЦІЯ_1. При цьому вказана ухвала містить дописку від руки «весь майновий комплекс м. Луцьк вул. Каштанова, 10» яка належним чином не застережена.
В подальшому, згідно матеріалів цивільної справи в межах якої винесена ухвала від 03 березня 1999 року, позов ОСОБА_4, ОСОБА_11 до малого підприємства «Трансбудсервіс», ОСОБА_12 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задоволено частково. Стягнуто з МП «Трансбудсервіс» на користь ОСОБА_4 3 000,00 грн. моральної шкоди. Стягнуто з МП «Трансбудсервіс» на користь ОСОБА_11 8 894,28 грн. матеріальної шкоди, 2000,00 грн. моральної шкоди, 450,00 грн. за надання юридичної допомоги, 73,20 грн. судових витрат. В решті позову відмовлено. Питання про скасування заходів забезпечення позову не вирішувалося.
Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає наступне.
У пункті 2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 червня 2016 року №5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» розяснено, що позов про зняття арешту з майна може бути предявлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Позови на захист майнових прав малолітніх та неповнолітніх дітей боржника (засудженого) можуть бути предявлені їхніми законними представниками, а у випадках, встановлених законом, органами та особами, яким надано право захищати права, свободи чи інтереси інших осіб (статті 3, 45 ЦПК).
Відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів, банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення (стаття 3 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження» (у редакції Закону України від 04 листопада 2010 року № 2677-VI).
У розглядуваному випадку позивач предявила позовні вимоги до належних відповідачів у справі, а саме до особи, в інтересах якої накладено арешт на майно - ОСОБА_4, а також боржника ТзОВ «Трансбудсервіс».
Частиною першою статті 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
При цьому у статті 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
У розглядуваному випадку, на думку суду, накладений ухвалою суду від 03 березня 1999 року арешт втратив свою актуальність, оскільки спір між ТзОВ «Трансбудсервіс» та ОСОБА_4 був вирішений судом.
Крім того, в ухвалі суду від 03 березня 1999 року не вказано про накладення арешту саме на житловий будинок за адресою м. Луцьк, вул. Каштанова, 10, а здійснений від руки на примірнику ухвали дописка «весь майновий комплекс м. Луцьк вул. Каштанова, 10» належним чином не застережена складом суду, який прийняв відповідну ухвалу.
Також слід зазначити, що в матеріалах справи відсутні докази належності спірного будинку на праві власності ТзОВ «Трансбудсервіс», оскільки як слідує зі свідоцтва про право власності від 26 жовтня 1991 року та свідоцтва про право власності на спадщину за законом від 26 жовтня 1991 року, які видані державним нотаріусом Першої ОСОБА_1 державної нотаріальної контори, вказаний будинок за життя належав ОСОБА_9 і наразі знаходиться в процесі оформлення спадщини позивачем та третіми особами з її боку, які є дітьми померлої.
Суд також враховує, що позивач у справі має законний інтерес щодо зняття арешту з майна, оскільки вона є спадкоємцем померлої ОСОБА_9 за законом в обсязі обовязкової частки для непрацездатної особи, тобто в незалежності від вирішення судового спору у цивільній справі №161/7154/17, вказана особа набуде право спільної власності на будинок разом з іншими спадкоємцями.
Виходячи з наведених мотивів та підстав, суд дійшов висновку, що є всі наявні підстави для зняття арешту зі спірного будинку, тобто для задоволення позову.
Керуючись ст. 265 ЦПК України, суд, -
Позовні вимоги задовольнити повністю.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Згідно зі статтями 273, 354, 355 ЦПК України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Волинського апеляційного суду через Луцький міськрайонний суд Волинської області.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Позивачем у справі є ОСОБА_2, яка проживає за адресою ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_1.
Відповідачами у справі є:
2) ОСОБА_4, який зареєстрований за адресою ІНФОРМАЦІЯ_3, РНОКПП невідомий, ІНФОРМАЦІЯ_4.
Третіми особами які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача є:
1) ОСОБА_5, яка проживає за адресою ІНФОРМАЦІЯ_5, РНОКПП невідомий;
2) ОСОБА_6, який проживає за адресою ІНФОРМАЦІЯ_6, РНОКПП невідомий.
Третіми особами, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідачів є:
Повне судове рішення складено та підписано 23 жовтня 2018 року.
Суддя Луцького міськрайонного суду
Волинської області ОСОБА_13