Постанова

Іменем України

01 серпня 2018 року

м. Київ

справа № 758/10503/13-ц

провадження № 61-6972св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі:

головуючого - Висоцької В. С. (суддя - доповідач),

суддів: Лесько А. О., Пророка В. В., Фаловської І. М., Штелик С. П.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра»,

представники позивача: Попова МаринаВіталіївна, Каракай Олексій Володимирович,

відповідачі: ОСОБА_3, ОСОБА_4

представник відповідача ОСОБА_4- ОСОБА_5,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргупублічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра», в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра на рішення Апеляційного суду м. Києва від 21 грудня 2016 року у складі колегії суддів: Гаращенко Д. Р., Борисової О. В., Ратнікової В. М.,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2013 року публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра» (далі - ПАТ «КБ «Надра») звернулося до суду з позовом до

ОСОБА_3, ОСОБА_4, у якому просило стягнути з відповідачів заборгованість за кредитним договором у розмірі 4 600 555,58 грн.

Позовна заява мотивована тим, що за умовами кредитного договору

від 06 грудня 2006 року, укладеного між ВАТ КБ «НАДРА» (правонаступником якого є ПАТ «КБ «Надра») та ОСОБА_3, останній, з метою придбання автотранспортного засобу, отримав грошові кошти в розмірі 143 000 доларів США на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності строком по 04 грудня 2026 року.

Виконання умов кредитного договору забезпечено договором поруки

від 06 грудня 2006 року, укладеним між ВАТ КБ «НАДРА» (правонаступником якого є ПАТ «КБ «Надра») та ОСОБА_4, відповідно до умов якого остання зобов'язалась солідарно відповідати перед ВАТ КБ «НАДРА» за своєчасне та повне виконання зобов'язань ОСОБА_3 за кредитним договором.

Неналежне виконання відповідачами зобов'язань кредитним договором та договором поруки призвело до утворення заборгованості, яку позивач просив стягнути з відповідачів у солідарному порядку.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 18 травня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позовні вимоги є обґрунтованими, проте не підлягають задоволенню, у зв'язку зі спливом строку позовної давності.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 21 грудня 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ПАТ «КБ «НАДРА» заборгованість за кредитним договором від 06 грудня 2006 року в сумі

284 719,17 доларів США, що станом на 27 травня 2013 року еквівалентно

2 275 760,33 грн. У задоволенні решти вимог відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що оскільки умовами договору встановлено окремі самостійні щомісячні зобов'язання (у вигляді мінімального платежу), то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а тому й початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником цього зобов'язання.

У касаційній скарзі, поданій 11 січня 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ПАТ «КБ «Надра»просить скасувати рішення апеляційного суду та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд помилково погодився зі зменшенням розміру пені за несвоєчасну сплату процентів за користування кредитними коштами до розміру суми основного боргу за кредитом. Крім того, суд апеляційної інстанції не перевірив наявність обставин, передбачених частиною другою статті 616 ЦК України.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України від 3 жовтня 2017 року

№ 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального

кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів».

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

06 лютого 2018 року вказану вище касаційну скаргу передано на розгляд до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 19 лютого 2018 року відкрито касаційне провадження у даній справі, матеріали справи витребувано з суду першої інстанції.

01 березня 2018 року матеріали справи надійшли на адресу Верховного Суду.

15 березня 2018 року на адресу Верховного Суду від ОСОБА_4 надійшли заперечення касаційну скаргу.

26 квітня 2018 року на адресу Верховного Суду надійшли заперечення

ОСОБА_3 на касаційну скаргу.

Аргументи заперечень на касаційну скаргу зводяться до того, що апеляційний суд не в повній мірі встановив початок перебігу строку позовної давності звернення ПАТ «КБ «НАДРА» з даним позовом. Крім того, судом апеляційної інстанції не досліджено оригіналів документів, які б підтвердили факт видачі кредиту.

За змістом частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Суд установив, що 06 грудня 2006 року між ВАТ КБ «НАДРА» (правонаступником якого є ПАТ «КБ «Надра») та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір, за умовами якого останній отримав грошові кошти в розмірі 143 000 доларів США, зі сплатою 9,50% на рік, строком по 04 грудня 2026 року.

Нарахування відсотків за користування кредитом здійснюється за фактичну кількість днів у періоді на залишок заборгованості.

Виконання умов кредитного договору забезпечено договором поруки

від 06 грудня 2006 року, укладеним між ВАТ КБ «НАДРА» (правонаступником якого є ПАТ «КБ «Надра») та ОСОБА_4, відповідно до умов якого остання зобов'язалась солідарно відповідати перед ВАТ КБ «НАДРА» за своєчасне та повне виконання зобов'язань ОСОБА_3 за кредитним договором.

Неналежне виконання позичальником умов кредитного договору призвело до утворення заборгованості, яка станом на 27 травня 2013 року склала

575 573,07 доларів США, що еквівалентно 4 600 555,58 грн, в тому числі: непогашений кредит - 138 941,09 доларів США, що еквівалентно

1 110 556,13 грн, несплачені відсотки - 64 357,71 доларів США, що еквівалентно 514 411,21 грн; несплачена пеня за прострочення строків виконання зобов'язань - 329 909,45 доларів США, що еквівалентно

2 636 966,22 грн; несплачений штраф за прострочення строків сплати мінімально необхідного платежу - 14 300 доларів США, що еквівалентно

114 299,90 грн; несплачені комісії - 28 064,82 доларів США, що еквівалентно 224 322,12 грн.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому.

Згідно правового аналізу статтей 526, 530, 610, частини першої статті 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до частини третьої статті 551 ЦК розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Зі змісту зазначених норм вбачається, що вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи із інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов'язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (у тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

При цьому зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Проаналізувавши умови кредитного договору сторін та зміст зазначених правових норм, апеляційний суд дійшов висновку про те, що в разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредиту, погашення якого відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Статтею 546 ЦК України встановлено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема, порукою.

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 цього Кодексу).

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України).

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що й боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).

Припинення поруки пов'язане, зокрема, із закінченням строку її чинності.

За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

З огляду на положення другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України слідує, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами). У разі пред'явлення банком вимог до поручителя більш ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов'язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов'язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Апеляційний суд установив, що останній платіж за кредитним договором було внесено у вересні 2008 року, пред'явивши у серпні 2013 року даний позов, кредитор заявив вимоги про дострокове стягнення кредиту та стягнення заборгованості по відсоткам та іншим платежам станом

на 27 травня 2013 року.

З наведеного слідує, що кредитор скористався своїм правом на дострокове стягнення кредиту та стягнення заборгованості по відсоткам та іншим платежам лише у серпні 2013 року, а тому апеляційний суд вірно вважав, що не підлягають задоволенню вимоги, в частині тих щомісячних платежів, які виходять за межі трирічного строку позовної давності, відповідно до дати надіслання на адресу суду позову 08 серпня 2013 року, а саме до 08 серпня 2010 року

Висновок апеляційного суду узгоджується з позицією Великої Палати Верховного Суду наведених у постанові від 28 березня 2018 року у справі

№ 444/9519/12-ц та від 13 червня 2018 року у справі № 408/8040/12-ц.

Виходячи з принципів справедливості та розумності судового рішення, суд апеляційної інстанції на підставі досліджених доказів дійшов до обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для зменшення розміру пені.

Свій висновок про можливість зменшення розміру пені, нарахованої на підставі кредитного договору у сумі 329 909,45 доларів США, що еквівалентно 2 636 966,22 грн, до 94 906,39 доларів США, що еквівалентно 758 586,76 грн, апеляційний суд мотивував тим, що вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п'ятдесят відсотків вартості продукції) є несправедливим.

Посилання позивача у касаційній скарзі на те, що оскаржене судове рішення в частині зменшення розміру неустойки не містить належного обґрунтування, з якого суд виходив при зменшенні пені, чим порушено інтереси позивача, є безпідставним, оскільки судом перевірено та надано належну оцінку співвідношення розміру заподіяних позивачу збитків та заявлених до стягнення сум.

Отже, суд апеляційної інстанції повно та всебічно дослідив фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для вирішення спору та правомірно застосував законодавчо регламентоване право щодо зменшення розміру пені, цим самим забезпечивши баланс майнових інтересів обох сторін.

При цьому з огляду на імперативні приписи статті 400 ЦПК у редакції, чинній з 15 грудня 2017 року, Верховний Суд не вправі здійснювати переоцінку обставин, з яких виходив суд при вирішенні питання про зменшення розміру пені, а повноваження суду касаційної інстанції обмежуються виключно перевіркою дотримання судами норм матеріального та процесуального права на підставі встановлених фактичних обставин справи та виключно в межах доводів касаційної скарги.

Доводи касаційної скарги не дають правових підстав для встановлення неправильного застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновків судів. При вирішенні вказаної справи судами правильно визначено характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює.

Згідно статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи те, що висновки суду відповідають встановленим у справі обставинам, оскаржуване рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін, відповідно до положень статті 410 ЦПК України.

Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра», в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду м. Києва від 21 грудня 2016 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді А. О. Лесько

В. В. Пророк

І. М. Фаловська

С. П. Штелик