справа № 198/473/18
провадження № 2/0198/222/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 жовтня 2018 року Юрївський районний суд Дніпропетровської області у складі судді Гайдар І.О., за участю секретаря судового засідання Ткаченко Т.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду смт Юрївка Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Юрївської селищної ради Юрївського району Дніпропетровської області, треті особи: Перша Павлоградська державна нотаріальна контора Дніпропетровської області, Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області та Юрївська районна державна адміністрація Дніпропетровської області, про визнання права на отримання земельної частки (паю) в порядку спадкування,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись до суду з позовною заявою до Юрївської селищної ради Юрївського району Дніпропетровської області про визнання права на отримання земельної частки (паю) в порядку спадкування.

В обґрунтування позовних вимог позивачі зазначили, що 22 червня 2001 року помер ОСОБА_3 Після його смерті на підставі заяв дітей померлого ОСОБА_4 та ОСОБА_2 нотаріусом заведено спадкову справу та у встановленому порядку видано останнім свідоцтва про право на спадщину.

Разом з тим, на момент оформлення спадкових прав ОСОБА_4 та ОСОБА_2 не було відомо про той факт, що спадкодавцеві як члену КСП «Росія» за життя на підставі рішення Жемчужненської сільської ради Юрївського району Дніпропетровської області № 14-р від 27.01.1997 р. та сертифікату серії ДП № 045740 від 19.02.1997 р. належало право на земельну частку (пай) площею 10,3000 умовних кадастрових гектарів. Тому, спадкоємці ОСОБА_4 та ОСОБА_2 хоча й набули спадкових прав на земельну частку (пай), однак своєчасно не оформили їх у передбаченому законом порядку.

11 березня 2007 року ОСОБА_4 також помер. Спадщину після його смерті прийняла дружина померлого та позивачка у справі - ОСОБА_1 При цьому, остання вважає, що набула право й на ? частину права на земельну частку (пай) у порядку спадкування за законом після смерті свого чоловіка.

Однак, постановами державного нотаріуса спадкоємцям відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у звязку з тим, що відсутній правовстановлюючий документ (сертифікат) на право на земельну частку (пай).

На підставі викладеного, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 змушені звернутись до суду та просять (з урахуванням уточнених позовних вимог) визнати за ними право по ? частці за кожною на земельну частку (пай) площею 10,3000 умовних кадастрових гектарів із земель КСП «Росія» в порядку спадкування після смерті ОСОБА_3, померлого 22 червня 2001 року.

Крім того, позивачки просять визнати поважними причини пропуску строку позовної давності, оскільки про те, що ОСОБА_3 за життя отримав право на земельну частку (пай), вони дізнались лише у січні 2018 року.

23.07.2018 р. у справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання, за ініціативою суду залучено до участі у справі як третю особу без самостійних вимог на предмет спору Юрївську районну державну адміністрацію Дніпропетровської області та витребувано копії спадкових справ, заведених після смерті ОСОБА_3 та ОСОБА_4

13.08.2018 р., 31.08.2018 р. та 20.09.2018 р. підготовчі судові засідання відкладено в звязку з неявкою учасників справи та несвоєчасним поданням витребуваних доказів (спадкових справ).

04.10.2018 р. підготовче провадження закрито та призначено судовий розгляд цивільної справи.

Позивачі в судове засідання не зявились, але надали суду заяви, в яких просили розглянути справу за їх відсутності, наполягали на задоволенні уточнених позовних вимог.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, надав суду заяву, в якій просив слухати справу за відсутності представника відповідача, проти задоволення уточненого позову не заперечував.

Представники третіх осіб Юрївської районної державної адміністрації Дніпропетровської області та Першої Павлоградської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області в судове засідання не зявились, надали суду заяву, в якій просили слухати справу за відсутності представника третьої особи, проти задоволення уточненого позову не заперечували.

Представники третьої особи Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області в судове засідання не зявились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, заяв про причини неявки в судове засідання та про слухання справи за їх відсутності не надавали.

Суд, перевіривши матеріали справи та доводи, викладені в позовній заяві, зясувавши обставини, факти та відповідні їм правовідносини, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до п. 2 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 08 серпня 1995 року № 720/95 (надалі Указ № 720/95) право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. При паюванні вартість і розміри в умовних кадастрових гектарах земельних часток (паїв) всіх членів підприємства, кооперативу, товариства є рівними.

За положеннями абз. 3 п. 1 та п. 4 Указу № 720/95 паювання земель передбачає визначення розміру земельної частки (паю) у колективній власності на землю кожного члена колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства без виділення земельних ділянок в натурі (на місцевості). Розміри земельної частки (паю) обчислюються комісіями, утвореними у підприємствах, кооперативах, товариствах з числа їх працівників. Рішення щодо затвердження обчислених цими комісіями розмірів земельної частки (паю) по кожному підприємству, кооперативу, товариству окремо приймається районною державною адміністрацією.

Згідно з абз. 3 п. 2 Указу Президента України «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва» від 10 листопада 1994 року № 666/94, чинного на час проведення паювання земель, кожному члену підприємства, кооперативу, товариства видавався сертифікат на право приватної власності на земельну ділянку (пай) із зазначенням у ньому розміру частки (паю) в умовних кадастрових гектарах, а також у вартісному виразі.

За інформацією, що міститься в книзі реєстрації сертифікатів на земельний пай членів колективного сільськогосподарського підприємства «Росія» Юрївського району Дніпропетровської області, 19.02.1997 р. на імя ОСОБА_3 було зареєстровано видачу сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ДП № 045740 (а.с. 19-21).

Відповідно до ст.ст. 2, 3 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною державною адміністрацією.

Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває право на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами цивільного законодавства, в тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай).

22.06.2001 р. ОСОБА_3 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-КИ № 385093, виданим 22.06.2001 р. Відділом реєстрації актів громадянського стану Павлоградського міського управління юстиції Дніпропетровської області (а.с. 12).

За життя ОСОБА_3 все своє майно де б воно не було та з чого б воно не складалося та все те, що буде належати йому на день смерті, заповідав ОСОБА_4 та ОСОБА_2 в рівних частках кожному (а.с. 93-94)

Відповідно до ст.ст. 524, 534 та 549 ЦК УРСР 1963 року, що діяв на час смерті ОСОБА_3, спадкоємство здійснювалось за законом і за заповітом, кожний громадянин міг залишити за заповітом усе своє майно одній або кільком особам як тим, що входили, так і тим, що не входили до кола спадкоємців за законом. Для придбання спадщини необхідно було, щоб спадкоємець її прийняв, при цьому визнавалось, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Спадкоємцями всього майна померлого ОСОБА_3 відповідно до норм вказаних статей стали його син ОСОБА_4 та дочка ОСОБА_2, які подали до Першої Павлоградської державної нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини та отримали свідоцтво про право на спадщину за заповітом в рівних частках (а.с. 102-103).

З матеріалів спадкової справи встановлено, що відомості про інших спадкоємців, які мають право на спадкування після смерті ОСОБА_5, в матеріалах спадкової справи відсутні (а.с. 88-103).

Згідно з ч. 2 ст. 548 ЦК УРСР 1963 року прийнята спадщина визнавалась належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Отже, ОСОБА_2 та ОСОБА_4 (кожен окремо) отримали право на спадщину у вигляді ? частки права на земельну частку (пай) в порядку спадкування за заповітом після смерті свого батька ОСОБА_3, однак не оформили спадкових прав у встановленому порядку.

11.03.2007 р. ОСОБА_4 також помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-КИ № 136039, виданим 14.03.2007 року відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Павлограду Павлоградського міського управління юстиції Дніпропетровської області (а.с. 108).

Відповідно до частин 1 та 2 статті 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою.

Статтями 1216 та 1218 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно зі ст.ст. 1217, 1258, 1261 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Позивачка ОСОБА_1 згідно зі свідоцтвом про одруження серії І-АБ № 014831, виданим Жемчужанською сільрадою Юрївського району Дніпропетровської області 05 липня 1970 року, на момент смерті ОСОБА_4 була дружиною останнього, тому мала право на спадкування у першу чергу (а.с. 117).

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (статті 1268, 1269 ЦК України).

ОСОБА_1 прийняла спадщину після смерті ОСОБА_4 шляхом подання заяви про прийняття спадщини до Першої Павлоградської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області та отримала свідоцтво про право на спадщину за законом (а.с. 106, 143-157).

З матеріалів спадкової справи встановлено, що, спадкові договори, заповіти спадкодавець ОСОБА_4 за життя не складав, відомості про інших спадкоємців, які мають право на спадкування після його смерті, в матеріалах спадкової справи відсутні (а.с. 104-157). Таким чином, суд доходить висновку, що позивачка являється єдиним спадкоємцем першої черги за законом після смерті ОСОБА_4

Як визначено частиною 5 статті 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, а згідно з ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Таким чином, у випадку, якщо спадкоємець, який закликався до спадкування, спадщину прийняв, але помер і юридично не оформив своїх спадкових прав, після смерті такої особи до його спадкоємців переходить не право на прийняття спадщини, а сама спадкова маса (спадкове майно або права та обовязки, що входять до складу спадщини).

Отже, ОСОБА_1 як єдиний спадкоємець за законом після смерті свого чоловіка ОСОБА_4 має право на спадщину у вигляді ? частки права на земельну частку (пай), яке останній отримав після смерті свого батька ОСОБА_3

Одночасно суд відмічає, що відсутність у позивачів правовстановлюючого документу (сертифікату), який би підтверджував факт належності ОСОБА_3 права на отримання земельної частки (паю), є обставиною, що унеможливлює оформлення права на спадщину в нотаріальному порядку, адже за правилами п. 2 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про нотаріат» нотаріус відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії (а.с. 23, 182).

Таким чином, оскільки ОСОБА_3 за життя мав право на отримання земельної частки (паю) із земель колективної власності КСП «Зоря», яке було успадковано за заповітом в рівних частках ОСОБА_2 та ОСОБА_4, а згодом в ? частці ОСОБА_1, яка прийняла спадщину за законом після смерті свого чоловіка ОСОБА_4, суд вважає можливим визнати за позивачами право на отримання земельної частки (паю) площею 10,3000 га в умовних кадастрових гектарах в порядку спадкування.

Керуючись ст.ст. 4, 5, 258, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Юрївської селищної ради Юрївського району Дніпропетровської області про визнання права на отримання земельної частки (паю) в порядку спадкування задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3, померлого 22 червня 2001 року, право на ? частку права на земельну частку (пай) із земель колективного сільськогосподарського підприємства «Росія» Юрївського району Дніпропетровської області площею 10,3000 га в умовних кадастрових гектарах, що належало ОСОБА_3 на підставі сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ДП № 045740 від 19 лютого 1997 року.

Визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом право на ? частку права на земельну частку (пай) із земель колективного сільськогосподарського підприємства «Росія» Юрївського району Дніпропетровської області площею 10,3000 га в умовних кадастрових гектарах (посвідчено сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії ДП № 045740 від 19 лютого 1997 року, виданого на імя ОСОБА_3), в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4, померлого 11 березня 2007 року, який в свою чергу прийняв спадщину після смерті свого батька ОСОБА_3, померлого 22 червня 2001 року, але не оформив своїх спадкових прав.

Відомості про учасників справи:

- ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1, адреса зареєстрованого місця проживання: 51400, АДРЕСА_1);

- ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_2, адреса зареєстрованого місця проживання: 51400, АДРЕСА_2)

- Юрївська селищна рада Юрївського району Дніпропетровської області (, місцезнаходження: 51300, Дніпропетровська обл., смт Юрївка, вул. Центральна, 67/1);

- Юрївська районна державна адміністрація Дніпропетровської області (адреса місцезнаходження: 51300, Дніпропетровська область, Юрївський район, смт Юрївка, вул. Центральна, 108, );

- Головне Управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області (адреса місцезнаходження: 49004, м. Дніпро, вул. Олександра Поля, 2);

- Перша Павлоградська нотаріальна контора Дніпропетровської області (адреса місцезнаходження: 51400, Дніпропетровська обл., м. Павлоград, вул. Харківська, буд. 114).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду в порядку, передбаченому ЦПК України, шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне судове рішення складено 19 жовтня 2018 року.

Суддя: І.О.Гайдар