Постанова

Іменем України

03 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 200/481/14-ц

провадження № 61-19051св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), Журавель В. І., Крата В. І., Курило В. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - публічне акціонерне товариство «ДТЕК Дніпрообленерго»,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 02 березня 2017 року у складі суддів: Посунся Н. Є., Бараннікова О. П., Пономарь З. М.,

ВСТАНОВИВ :

У січні 2014 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «ДТЕК Дніпрообленерго» (далі - ПАТ «ДТЕК Дніпрообленерго») і просила визнати недійсними вимоги про заборгованість за спожиту електричну енергію та зобов'язати підключити будинок до електропостачання.

Свої вимоги обгрунтовувала неправомірним нарахуванням з 2000 року оплати за спожиту електричну енергію за показниками старого, вилученого з обороту лічильника в розмірі 1736,22 грн, а також неправомірним включенням до загальної суми заборгованості 1356,53 грн, невиплаченої за рішенням суду від 04 грудня 2001 року.

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 06 березня 2014 року у складі судді Кудрявцевої Т. О. в задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано безпідставністю пред'явлених вимог.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 02 березня 2017 року рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 06 березня 2014 року скасовано в частині відмови в задоволенні позовних вимог про зобов'язання підключити будинок до енергопостачання та ухвалено в цій частині нове рішення, яким зобов'язано відповідача підключити електроенергію споживачу ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1.

Рішення апеляційного суду мотивовано наявністю передбачених Законом України «Про електроенергетику» та Правилами користування електричною енергією для населення, затверджених постановою Кабінету міністрів України від 26 липня 1999 року № 1357 (далі - Правила користування електричною енергією для населення та або Правила) підстав для задоволення вказаних позовних вимог.

У березні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшла касаційна скарга ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 02 березня 2017 року, в якій вона просить змінити оскаржуване судове рішення в частині вирішення позову про підключення будинку до постачання електроенергії з урахуванням існування трьох спадкоємців та задовольнити її позовні вимоги в частині визнання недійсними вимог про заборгованість за спожиту електричну енергію.

Касаційна скарга мотивована тим, що рішення суду апеляційної інстанції ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. Суд апеляційної інстанції не звернув уваги та не врахував обставини, на які вона посилалась в обґрунтування своїх вимог.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 травня 2017 року відкрито касаційне провадження у даній справі та витребувано з Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська зазначену справу.

15 серпня 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшла зазначена справа.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 серпня 2017 року дану справу призначено до судового розгляду.

Статтею 388 ЦПК України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Підпунктом 4 пункту першого Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

20 квітня 2018 року вказану справу передано до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги та скасування оскаржуваного судового рішення.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недоведеність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Наведені в касаційні скарзі доводи ОСОБА_4 не дають підстав для висновку про неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Суди встановили, що позивач є споживачем електричної енергії в будинку АДРЕСА_1. Енергопостачальником з надання електричної енергії є ПАТ «ДТЕК Дніпрообленерго».

02 жовтня 2013 року працівники відповідача провели планову заміну лічильника електричної енергії у будинку АДРЕСА_1 та зняли показання, про що склали відповідний акт.

07 жовтня 2013 року позивач отримала від відповідача повідомлення через інтернет-сервіс «Особистий кабінет споживача» про наявність заборгованості за спожиту електричну енергію за показаннями 000641 приладу обліку № 6301645 у розмірі 1736,22 грн та за актом про порушення Правил користування електричною енергією від 06 лютого 2001 року № 00003265 у розмірі 1356,53 грн разом з попередженням про відключення будинку АДРЕСА_1 від енергопостачання на підставі пункту 27 Правил користування електричною енергією для населення у разі несплати заборгованості за спожиту електричну енергію.

18 листопада 2013 року відповідач відключив будинок позивача від енергопостачання у зв'язку з несплатою заборгованості за спожиту електричну енергію.

Предметом спору є недійсність вимог відповідача про заборгованість за спожиту електричну енергію та відключення будинку від постачання електричної енергії.

Під час розгляду справи суди встановили, що відповідач не заявляв до позивача будь-яких вимог щодо стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію, а тому підстав для визнання непред'явлених вимог недійсними немає.

В обґрунтування позовних вимог про неправомірність дій відповідача з нарахування заборгованості за електричну енергію позивач посилалась на недоведені обставини, доказів на їх підтвердження не надала, а самі по собі посилання позивача на зазначені нею обставини не дають підстав вважати дії відповідача неправомірними.

За таких обставин висновки судів першої та апеляційної інстанцій про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання недійсними вимог про заборгованість за електричну енергію ґрунтуються на вимогах закону.

Задовольняючи позовні вимоги в частині зобов'язання відповідача підключити будинок до електропостачання, суд апеляційної інстанції виходив із того, що відповідач відключив будинок позивача від енергопостачання на підставі статті 27 Закону України «Про електроенергетику», проте зазначеною нормою не передбачено застосування до позивача таких заходів, як відключення від енергопостачання у зв'язку з наявністю заборгованості за спожиту електричну енергію.

Статтею 27 Закону України «Про електроенергетику» передбачено відповідальність за порушення законодавства про електроенергетику, та визначено, що правопорушеннями в електроенергетиці є, зокрема, крадіжка електричної і теплової енергії, пошкодження приладів обліку; порушення правил користування енергією.

Судом не встановлено, що позивачем допущені порушення визначені вказаною статтею як підстави відповідальності за порушення законодавства про електроенергетику.

Сам по собі факт наявності заборгованості по сплаті за спожиту електричну енергію відповідно до законодавства не є підставою для застосування заходів у вигляді відключення будинку від енергопостачання.

За таких обставин, висновок апеляційного суду про задоволення позовних вимог в частині зобов'язання відповідача підключити електричну енергію до будинку позивача є законним та обґрунтованим.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_4 не дають підстав для висновку, що судом апеляційної інстанції при розгляді даної справи неправильно застосовані норми матеріального права чи порушені норми процесуального права, оскільки ґрунтуються на обставинах, які не були предметом розгляду у судах першої та апеляційної інстанцій, переоцінці доказів, які були досліджені та оцінені судом з додержанням норм процесуального права, що виходить за межі компетенції касаційного суду.

Інші доводи не спростовують висновку суду апеляційної інстанції.

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного суду

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 02 березня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді Н. О. Антоненко

В. І. Журавель

В. І. Крат

В. П. Курило