У х в а л а

12 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 607/12235/17

провадження № 61-40776 ск 18

Верховний Суд у складі судді Другої судової палати Касаційного цивільного суду Пророка В. В.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22 березня 2018 року та постанову апеляційного суду Тернопільської області від 27 червня 2018 року в справі за позовом ОСОБА_2 до Тернопільського обласного комунального інституту післядипломної педагогічної освіти про поновлення на роботі, стягнення коштів та відшкодування моральної шкоди,

В с т а н о в и в:

1. У жовтні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області з позовом до Тернопільського обласного комунального інституту післядипломної освіти, в якому, з урахуванням уточнень, просив скасувати наказ про звільнення з роботи від 07 вересня 2017 року № 211-к, поновити його на роботі на посаді заступника директора з наукової роботи та стягнути з останнього компенсацію за невикористану відпустку за період з 01 вересня 2016 року по 11 вересня 2017 року в розмірі 13 800 грн 57 коп., заборгованість по оплаті праці за період з 11 липня 2017 року по 11 вересня 2017 року в розмірі 5 571 грн 89 коп., середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу за період з 10 червня 2017 року по 10 липня 2017 року включно в розмірі 9 101 грн 40 коп., середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу за період з 12 вересня 2017 року по 24 січня 2018 року в розмірі 42 906 грн 60 коп., невиплачену матеріальну допомогу на оздоровлення в розмірі 10 401 грн 60 коп. та моральну шкоду в розмірі 10 000 грн.

2. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22 березня 2018 року, залишеним без змін постановою апеляційного суду Тернопільської області від 27 червня 2018 року, позов задоволено частково. Стягнуто з Тернопільського обласного комунального інституту післядипломної педагогічної освіти на користь ОСОБА_2 1 495 грн 69 коп. грошової компенсації за невикористані дні відпустки, 9 101 грн 40 коп., середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 10 червня 2017 року по 10 липня 2017 року з утриманням усіх податків, зборів та платежів та 500 грн грошового відшкодування завданої моральної шкоди.

3. 16 липня 2018 року ОСОБА_3, який діє в інтересах ОСОБА_2, надіслав засобами поштового зв'язку до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22 березня 2018 року та постанову апеляційного суду Тернопільської області від 27 червня 2018 року.

5. В касаційній скарзі ОСОБА_2 просить суд касаційної інстанції оскаржувані судові рішення скасувати і справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

6. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями для розгляду справи визначено суддю-доповідача Пророка В. В.

7. Дослідивши матеріали касаційної скарги ОСОБА_2 Верховний Суддійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню, з огляду на наступне.

8. Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

9. Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

10. Відповідно до пункту 10 частини першої статті 176 ЦПК України ціна позову в позовах, що складаються з кількох самостійних вимог визначається загальною сумою всіх вимог.

11. В даній справі заявлено вимоги про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення компенсації за невикористану відпустку, заборгованості по оплаті праці, середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу, невиплаченої матеріальної допомоги на оздоровлення та відшкодування моральної шкоди.

12. Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

13. Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев'ята статті 19 ЦПК України).

14. Ціна позову в даній справі становить 91 782 грн 06 коп., яка станом на 01 січня 2018 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1762*100=176 200 грн), а тому вказана справа є малозначною у силу вимог закону.

15. Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню.

16. Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.

17. Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

18. Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. Frаnce» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «BruаІla Gomez de la Torre v. Spain» (Брулья Гомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

19. З урахуванням вказаного, оскільки ОСОБА_2 подав касаційну скаргу на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.

20. З наведених обставин не потребує окремого розгляду питання дотримання особою, яка подала касаційну скаргу, вимог статей 390 та 392 ЦПК України.

На підставі викладеного та керуючись статтею 129 Конституції України, статтями 19, 394 ЦПК України,

Ухвалив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22 березня 2018 року та постанову апеляційного суду Тернопільської області від 27 червня 2018 року в справі за позовом ОСОБА_2 до Тернопільського обласного комунального інституту післядипломної педагогічної освіти про поновлення на роботі, стягнення коштів та відшкодування моральної шкоди.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подавала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає.

Суддя: В. В. Пророк