Справа № 750/7242/18
Провадження № 4-с/750/52/18
17 жовтня 2018 року м. Чернігів
Деснянський районний суд м. Чернігова в складі судді Коверзнева В. О.,
з участю: секретаря судового засідання Скакун М. Ю., представника заявника адвоката ОСОБА_1;
розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_2 на постанову старшого державного виконавця Дарницького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві ОСОБА_3,
заінтересована особа ОСОБА_4 (стягувач),
13.07.2018 року представник ОСОБА_2 (далі заявник) звернувся до суду зі скаргою, в якій просить визнати неправомірною та скасувати постанову старшого державного виконавця Дарницького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві ОСОБА_3 (далі субєкт оскарження) від 14.02.2018 року, в частині накладення арешту на рахунки заявника в АТ «Райффайзенбанк».
В обґрунтування скарги представник заявника зазначив, що субєктом оскарження накладено арешт на особисте майно заявника, яке не входить до спадкової маси, що виключає можливість примусового звернення стягнення на вказане майно.
У судовому засіданні представник заявника скаргу підтримав і наполягав на задоволенні.
Субєкт оскарження до суду не зявився, при цьому надіслав відзив на скаргу в якому вказує, що накладаючи арешт на грошові кошти заявника, що знаходяться на рахунках у банківських установах, субєкт оскарження діяв відповідно до чинного законодавства України. Також зазначив, що заявник, як правонаступник боржника у виконавчому провадженні, порушує вимоги Закону України «Про виконавче провадження», оскільки не повідомляє про зміну місця свого проживання; протягом трьох років вона жодного разу не зявилася на виклик державного виконавця, не подала декларацію про свої доходи та майно, а також пояснення з приводу причини невиконання рішення суду.
Стягувач до суду також не зявився, при цьому не повідомив про причини своєї неявки.
Судом встановлено такі факти і відповідні їм правовідносини.
Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 07.12.2010 року (цивільна справа № 2-7876/10) стягнуто з ОСОБА_5 на користь стягувача ОСОБА_4 заборгованість за договором позики в розмірі 39558 грн і 120 грн у відшкодування судових витрат, а всього 39678 грн; на підставі цього рішення 28.12.2010 року судом видано виконавчий лист № 2-7876/10, який предявлено стягувачем для примусового виконання.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 05.01.2015 року, постановленою в цивільній справі № 750/12723/14, здійснено заміну боржника у виконавчому провадженні ОСОБА_5 на його правонаступника ОСОБА_2 (цивільна справа № 750/4846/16-ц; а.с. 8, 9, 49, 50).

Таким чином, з січня 2015 року заявник є боржником у виконавчому провадженні по виконанню рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 07.12.2010 року.

Натепер виконавчий лист № 2-7876/10 знаходиться на примусовому виконанні в Дарницькому районному відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві.

Здійснюючи примусове виконання рішення суду, 14.02.2018 року субєкт оскарження виніс постанову про арешт коштів заявника на рахунках у банківських установах (а.с. 77, 78), копію якої заяник не отримувала, а тому вважається такою, що не пропустила процесуальний строк оскарження постанови; на підставі постанови від 14.02.2018 року накладено арешт на грошові кошти заявника в сумі 2598 грн 70 коп., що зберігаються на поточному рахунку № 4, відкритому в ПАТ «ОСОБА_6 Аваль» (а.с. 80).

Заявник з цією постановою не погоджується з тих підстав, що арештовані субєктом оскарження грошові кошти не входять до спадкової маси ОСОБА_5, а є її особистою власністю.

Вирішуючи питання законності дій субєкта оскарження суд виходить з такого.

Як випливає з копії спадкової справи ОСОБА_5, заявник є єдиним спадкоємцем його майна за законом; спадщину ОСОБА_5, який був батьком заявника, остання прийняла на підставі поданої нею письмової заяви від 16.10.2014 року.

Спадкуванням є вольовий акт, яким спадкоємець приймає свідоме, розсудливе та виважене рішення про прийняття спадщини, розуміючи при цьому, що прийняття спадщини тягне за собою не лише отримання матеріальних благ, а й необхідність виконання обовязків спадкодавця перед кредиторами.

У постанові Верховного Суду від 23.05.2018 року (цивільна справа № 192/2761/14) сформульована правова позиція про те, що спадкування є способом безоплатного набуття майна, а тому стягнення боргів спадкодавця з його спадкоємців у межах вартості отриманої спадщини є справедливим по відношенню до законних інтересів та правомірних очікувань кредитора; урахування вартості спадщини дає підстави стверджувати, що спадкоємець може задовольнити вимоги кредитора спадкодавця за рахунок іншого майна, що не входить до складу спадщини, якщо успадковане майно становить для спадкоємця більший інтерес, ніж власне майно, яке спадкоємець може передати кредитору в рахунок погашення заборгованості.

За приписом частини шостої статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Згідно зі статтею 1291 Конституції України судове рішення ухвалюється іменем України; судове рішення є обовязковим для виконання.

Відповідно до частини пятої статті 19 Закону України «Про виконавче провадження» боржник зобовязаний утримуватися від вчинення дій, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення.

Суд констатує, що заявник, прийнявши спадщину, ухиляється від її оформлення та отримання свідоцтва про право на спадщину за законом, що свідчить про те, що успадковане заявником майно ОСОБА_5 має для неї суттєве значення і вона не заінтересована в примусовому зверненні стягнення на вказане майно на виконання рішення суду; водночас, заявник ухиляється від виконання рішення суду й за рахунок власного майна. Крім того, заявник не довела в суді, що вартість успадкованого нею майна ОСОБА_5 є меншою його заборгованості перед стягувачем.

За таких обставин, суд доходить висновку, що у субєкта оскарження були законні підстави для арешту особистого майна заявника як спадкоємця боржника ОСОБА_5, з метою належного виконання рішення суду, а тому подана скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 258-261, 450, 451 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

у задоволенні скарги ОСОБА_2 на постанову старшого державного виконавця Дарницького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві ОСОБА_3 відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена до Чернігівського апеляційного суду протягом 15 днів від дня її проголошення, через Деснянський районний суд м. Чернігова.

Суддя В. О. Коверзнев