Справа №705/3645/17
2-о/705/14/18

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 жовтня 2018 року м. Умань

Уманський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого - судді Мазуренко Ю.В.

з участю:

секретаря судового засідання Щербаковій Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Умані Черкаської області цивільну справу за заявою Собківської сільської ради Уманського району Черкаської області про визнання майна безхазяйним,

ВСТАНОВИВ:

Собківська сільська рада Уманського району звернулася до суду з заявою про визнання майна безхазяйним. У заяві заявник зазначено, що 31.08.1997 р. в с. Собківка Уманського району померла жителька села ОСОБА_1 (згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про смерть). Даній жительці належав сертифікат серії ЧР № 0130666, зареєстрований 31.07.1997 року у книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 347 розміром 2,82 умовних кадастрових гектарів. Відповідно до інформації управління держгеокадастру в Уманському районі Черкаської області від 31.05.2017 № 18-23-0.211-698/115-17 нормативно-грошова оцінка на дану земельну частку (пай) становить 84360,93 грн. В заяві вказано, що спадкоємці за законом чи за заповітом із заявами про прийняття спадщини, а саме земельної частки (паю), у встановлений законом строк з моменту відкриття спадщини до Собківської сільської ради Уманського району не звертались. Таким чином, на спадкове майно, яке залишилось після смерті спадкодавця, ніхто з його спадкоємців не претендує.

В ході розгляду справи заявником було подано уточнення до заяви про визнання майна безхазяйним, в якому заявник зазначив, що в абзаці 3 пункту 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 № 7 надано роз'яснення з приводу застосування правила книги шостої ЦК України до спадкових правовідносин, які виникли до набрання чинності ЦК України 2003 року. Так, у разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української PCP (далі - ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. Крім цього, відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» судам слід звернути увагу, що на час відкриття спадщини в період чинності ЦК УРСР його нормами було передбачено певні дії, які свідчили про прийняття спадщини, у тому числі прийняття спадщини шляхом вступу у володіння та управління спадковим майном (фактичне прийняття спадщини). Пунктом 5 ч. 1 ст. 555 ЦК УРСР було встановлено, що спадкове майно за правом спадкоємства переходить до держави, якщо жоден із спадкоємців не прийняв спадщину. ЦК УРСР не обмежувався строк для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом або заповітом, у тому числі й для держави. Тому, якщо упродовж встановленого шестимісячного строку ніхто зі спадкоємців за законом або за заповітом не прийняв спадщину, вважається, що спадщина переходить до держави. У заяві про уточнення до заяви вказано, що норми п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК, згідно з якими цей ЦК застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким з спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, слід розуміти таким чином, що правила книги шостої ЦК може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 1 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм статей 529 - 531 ЦК УРСР.

Собківська сільська рада вказує, що у ОСОБА_1 спадкоємці відсутні та після її смерті спадщину ніхто не прийняв. У Собківської сільської ради відсутня об'єктивна можливість щодо отримання вказаних доказів про відсутність спадкоємців та факту заведення спадкової справи. Отже, Собківська сільська рада була державним органом, який уповноважений взяти земельну ділянку на баланс, але з часу смерті ОСОБА_1 здійснювалися заходи щодо встановлення спадкоємців, а тому на даний час вищезазначена земельна ділянка не має власника та її правовий статус є невизначеним. Також, Собківська сільська рада зазначає, що невизначеність правового статусу земельної ділянки, що залишилась після смерті ОСОБА_1, не дає змоги органу місцевого самоврядування використовувати її за призначенням або ж передати за плату в користування з метою наповнення місцевого бюджету для забезпечення виконання власних та делегованих функцій. в заяві вказано, що Собківською сільською радою подано оголошення в газету «Уманська зоря» про відсутність спадкоємців після смерті спадкодавця вищезазначеної земельної частки (пай), яке опубліковано 17.05.2013 року №20. Крім того, на виконання ч.1,3 ст. 137 ЦК УРСР взято на облік вказану земельну частку (пай). У своїй заяві про визнання майна безхазяйним заявник просить визнати спадщину яка відкрилась після смерті ОСОБА_1 - земельну частку (пай) розміром 2,82 умовних кадастрових гектарів в адміністративних межах Собківської сільської ради Уманського району Черкаської області, згідно із сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії ЧР № 0130666, вартістю 84360,93 грн., безхазяйним майном та передати її у власність територіальної громади с. Собківка, Уманського району, Черкаської області в особі Собківської сільської ради Уманського району Черкаської області.

У судове засідання представник Собківської сільської ради Уманського району, будучи належним чином повідомлений про день та час розгляду справи, - не зявився. Однак, на адресу суду було подано заяву за підписом голови Собківської сільської ради, в якій вона просить розгляд справи проводити у відсутність їх представника, а заяву задоволити.

Суд, дослідивши заяву та додані до неї докази, встановив такі обставини і відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_1 померла 31.08.1997 року. На підтвердження даного факту Собківською сільською радою Уманського району було надано лише належним чином не завірені ксерокопії документів, а саме: витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про смерть № 5 від 26 травня 2017 року. (а.с.6) та свідоцтво про смерть серії І-СР № 055510 від 02.09.1997 р. (а.с.34)

Згідно із ксерокопією Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ЧР №0130666 від 27.05.1997 року, вказаний сертифікат було видано члену КПСП «Собківка» ОСОБА_1, яка проживала в ІНФОРМАЦІЯ_1 на підставі рішення Уманської районної державної адміністрації від 24 березня 1997 року № 150. Земельна частка (пай) перебувала у власності колективного пайового сільськогосподарського підприємства «Собківка» розміром 2,82 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості). (а.с.8)

Відповідно до інформації, наданої сільською радою в газеті «Уманська зоря» за № 20 від 17.05.2013 р. Собківською сільською радою було розміщене оголошення про те, що «в с.Собківка є в наявності дев'ять не витребуваних сертифікатів, спадкоємці яких відсутні, а саме: … 3. ОСОБА_1, померла 31.08.1997 р, свідоцтво про смерть І-СР 265510…». (а.с.3)

Згідно витягу із рішенням № 67 від 27 грудня 2012 року виконавчого комітету Собківської сільської ради взято на облік земельні частки (паї), на які більше десяти років спадкоємці не оформили спадщину, у тому числі земельна частка (пай) ОСОБА_1, яка померла 31.08.1997 року, площею 2,82 га. (а.с.4)

Відповідно до копії заяви із матеріалів спадкової справи від 08.09.1997 р. ОСОБА_2 звернулась до Уманської райдержнотконтори із заявою, в якій просила видати їй свідоцтва на право на спадщину за заповітом, засвідченим виконкомом Собківської сільської ради народних депутатів, 06.06.1992 року за реєстром № 23. (а.с.33)

Згідно заповіту від 06.06.1992 р. ОСОБА_1 заповіла ОСОБА_2 належний їй будинок з надвірними спорудами, що знаходяться в с. Собківці Уманського району Черкаської області. (а.с.35)

Відповідно до довідки виконавчого комітету Собківської сільської ради Уманського району за № 7 від 12.01.1998 р., після смерті ОСОБА_1, яка померла 31.08.1997 р. крім ОСОБА_2 інших спадкоємців ні по закону, ні по заповіту, в тому числі в порядку ст. 535 ЦК УРСР і за кордоном, немає.(а.с.36)

Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 10.06.1998 р., виданого державним нотаріусом Уманської райдержнотконтори ОСОБА_3 вбачається, що спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_1, яка померла 31.08.1997 р., є ОСОБА_2 (а.с.41)

У статті 273 ЦК України, вказано, що органи державної влади, органи влади Автономної Республіки Крим, органи місцевого самоврядування у межах своїх повноважень забезпечують здійснення фізичною особою особистих немайнових прав. Юридичні особи, їх працівники, окремі фізичні особи, професійні обов'язки яких стосуються особистих немайнових прав фізичної особи, зобов'язані утримуватися від дій, якими ці права можуть бути порушені. Діяльність фізичних та юридичних осіб не може порушувати особисті немайнові права.

Згідно з положеннями ст. 335 ЦК України «Набуття права власності на безхазяйну річ» передбачено, що безхазяйною є річ, яка не має власника або власник якої невідомий.

Безхазяйні нерухомі речі беруться на облік органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, за заявою органу місцевого самоврядування, на території якого вони розміщені. Про взяття безхазяйної нерухомої речі на облік робиться оголошення у друкованих засобах масової інформації.

Після спливу одного року з дня взяття на облік безхазяйної нерухомої речі вона за заявою органу, уповноваженого управляти майном відповідної територіальної громади, може бути передана за рішенням суду у комунальну власність.

Безхазяйні рухомі речі можуть набуватися у власність за набувальною давністю, крім випадків, встановлених статтями 336, 338, 341 і 343 цього Кодексу.

Відповідно до п. 1постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування»вказано, що у разі відкриття спадщини, cтрок на прийняття якої закінчився до 01.01.2014 року, застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правилаЦивільного кодексу Української РСР(даліЦК УРСР).

Згідно з листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» судам слід звернути увагу, що на час відкриття спадщини в період чинності ЦК УРСР його нормами було передбачено певні дії, які свідчили про прийняття спадщини, у тому числі прийняття спадщини шляхом вступу у володіння та управління спадковим майном (фактичне прийняття спадщини).

У відповідності до ч.4, ч.5 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, який набрав чинності з 1 січня 2004 року, Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Правила статті 1277 Цивільного кодексу України про відумерле майно застосовуються також до спадщини, від дня відкриття якої до набрання чинності цим Кодексом спливло не менше одного року.

Враховуючи те, що ОСОБА_1 померла 31.08.1997 р., тому застосуванню підлягають положення Цивільного кодексу УРСР 1963 року, які діяли на момент відкриття спадщини.

Згідно із ст. 549 ЦК УРСР 1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном;

2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

У відповідності до статті 555 ЦК УРСР 1963 року спадкове майно за правом спадкоємства переходить до держави:

1 ) якщо спадкодавець все майно або частину його заповідав державі;

2) якщо у спадкодавця немає спадкоємців ні за законом, ні за заповітом;

3) якщо всі спадкоємці відмовились від спадщини;

4) якщо всі спадкоємці позбавлені права спадкування (статті 528 і 534 цього Кодексу); 5) якщо ні один із спадкоємців не прийняв спадщини.

Відповідно до змісту п. 17 Перехідних положень ЗК України, п. 11постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування»вказано, що сертифікат на право на земельну частку (пай) вважається правовстановлюючим документом, що посвідчує право спадкодавця на земельну частку (пай), та є дійсним до виділення власнику земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі йому державного акту на право власності на землю.

Відповідно дост. 137 ЦК УРСР, майно, яке не має власника або власник якого невідомий (безхазяйне майно), надходить у власність держави за рішенням виконавчого комітету районної, міської Ради народних депутатів, винесеним за заявою фінансового органу. Заява про визнання майна безхазяйним може бути подана не раніше як через один рік після прийняття майна на облік відповідним фінансовим органом або виконавчим комітетом селищної, сільської Ради народних депутатів.

Відповідно до вимогст. 333 ЦПК України, суд, встановивши, що нерухома річ є безхазяйною та взята на облік органом, який здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, а також що сплив один рік з дня взяття на облік нерухомої речі, ухвалює рішення про передачу безхазяйної нерухомої речі у власність відповідної територіальної громади.

Судом встановлено, що після смерті ОСОБА_1 спадкоємцем за заповітом є ОСОБА_2, яка прийняла спадщину у вигляді житлового будинку та земельної ділянки для ведення особистого підсобного господарства, що підтверджується матеріалами спадкової справи № 502 за 1997 рік, заведеної Уманською районною державною нотаріальною конторою після смерті ОСОБА_1, яка померла 31.08.1997 р.

Майно це предмети матеріального світу, які перебувають у власності суб'єкта права (фізична особа, юридична особа, держава, територіальна громада,Український народ), у тому числі: окрема річ, сукупність речей, майнові права та обов'язки, гроші і цінні папери, а також майнові права на них.

У статті 190 ЦК України вказано, що майном як особливим об'єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки. Майнові права є неспоживною річчю. Майнові права визнаються речовими правами.

При цьому, нерухомість, нерухоме майно це земельні ділянки, а також будівлі, споруди чи інше майно, безпосередньо пов'язане із землею, тобто об'єкти, переміщення яких неможливе без нанесення значної шкоди його вартості і призначенню. Нерухомість у будь-якому суспільному устрої є об'єктом економічних і державних інтересів, тому для цієї категорії майна обов'язкова державна реєстрація прав на неї. Це дає змогу ідентифікувати об'єкт нерухомості та суб'єкта, який має права на нього, адже зв'язок між ними невидимий, а передача нерухомості шляхом фізичного переміщення неможлива. Нерухоме майно призначене для тривалого використання, термін якого може обчислюватися й десятиліттями, і століттями, що вимагає значних витрат на її підтримку в належному стані, а також особливого обліку нерухомого майна та фіксації в єдиному документі (загальноукраїнському реєстрі) всіх випадків зміни власника, зміни складу і призначення такого майна.

Земельна частка (пай) умовна частка землі, визначена у результаті поділу земель, переданих у колективну власність, серед членів сільськогосподарського підприємства. Відповідно до Указів Президента України від 10 листопада 1994 р. „Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва та від 8 серпня 1995 р. „Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до Державного акта на право колективної власності на землю.

Основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), що видається районною (міською) державною адміністрацією кожному члену підприємства, кооперативу, товариства із зазначенням у ньому розміру частку (паю) в умовних кадастрових гектарах, а також у вартісному виразі.

В даному випадку суд не може визнати земельну ділянку (пай), яка залишилась після смерті ОСОБА_1, безхазяйною, оскільки ОСОБА_2 є спадкоємцем після смерті останньої та прийняла спадщину.

Враховуючи вище викладені обставини, суд не вбачає підстав для задоволення заяви Собківської сільської ради Уманського району та неможе визнати право власності на вказану земельну ділянку (пай) за Собківською сільською радою Уманського району Черкаської області.

Керуючись ст.ст. 549, 555 ЦК УРСР 1963 року, ст.ст.258, 259, 263-265, 268, 293, 294, 332 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити в задоволенні заяви Собківської сільської ради Уманського району Черкаської області про визнання спадщини безхазяйним майном та передачу його у власність територіальної громади.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ю.В. Мазуренко