Справа № 263/534/18
Провадження №2/263/855/2018
19 жовтня 2018 року Жовтневий районний суд м. Маріуполя Донецької області у складі: головуючої судді Шатілової Л.Г., при секретарі Дзигім К.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Маріуполя цивільну справу в порядку загального позовного провадження за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про витребування нерухомого майна, -

ВСТАНОВИВ:
17.01.2018 року до Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області надійшов позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом від 13 липня 2016 року на ? частину квартири (спадкова справа №356/2016, зареєстровано в реєстрі за № 9-499) та свідоцтва про право на спадщину за законом від 13 липня 2016 року на 1/3 частину квартири (спадкова справа № 355/2016, зареєстровано в реєстрі за № 9-498) та скасування державної реєстрації права власності на зазначену квартиру від 3 липня 2016 року за № 15417313, яким було зареєстровано право власності на квартиру 45 в будинку 16 по вул. 9-ої Авіадивізії в м. Маріуполі на імя ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 13 липня 2016 року на ? частину квартири, (спадкова справа №356/2016, зареєстровано в реєстрі за № 9-499), та свідоцтва про право на спадщину за законом від 13 липня 2016 року на 1/3 частину квартири (спадкова справа № 355/2016, зареєстровано в реєстрі за № 9-498).
28.03.2018 року позивач уточнив позовні вимоги, замість відповідача ОСОБА_3, який помер, заявив вимоги до ОСОБА_2 про витребування у неї нерухомого майна, а саме квартири № 45 в будинку № 16 по вул. 9-ї Авіадивізії у м. Маріуполі.
Рішенням Жовтневого районного суду м.Маріуполя Донецької області від 04 липня 2018 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про витребування нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1 було відмовлено.

На вищевказане рішення була подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Донецької області.

Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 20.09.2018р. цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про витребування нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1 було повернуто до Жовтневого районного суду м.Маріуполя для вирішення питання про ухвалення додаткового рішення в строк до 21 жовтня 2018 року.

Відповідно до вимог ч. 1 п. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може ухвалити додаткове рішення, якщо: стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення.

Розглядаючи справу по суті, судом не були розглянуті позовні вимоги про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом від 13 липня 2016 року на ? частину квартири №45 в будинку № 16 по вул. 9-ої Авіадивізії у м. Маріуполі та свідоцтва про право на спадщину за законом від 13 липня 2016 року на 1/3 частину вищевказаної квартири та скасування державної реєстрації права власності на зазначену квартиру від 3 липня 2016 року за № 15417313, яким було зареєстровано право власності на квартиру 45 в будинку 16 по вул. 9-ої Авіадивізії у м.Маріуполі на імя ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 13 липня 2016 року на ? частину квартири та свідоцтва про право на спадщину за законом від 13 липня 2016 року на 1/3 частину вищевказаної квартири.

Для прийняття додаткового рішення з приводу вищевказаних позовних вимог було призначене судове засідання на 19.10.2018 року.

В судове засідання позивач не зявився, що не перешкоджає суду ухвалити додаткове рішення відповідно до вимог ч.4 ст.270 ЦПК України.

Відповідачка ОСОБА_2 та її представник адвокат ОСОБА_4 надали суду заяву, в якій просили відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом та скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_3 на квартиру 45 в у будинку №16 по вулиці Девятої Авіадивізії у м. Маріуполі, у звязку з недоведеністю у судовому засіданні. Судове засідання просили провести без їх участі.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Позовні вимоги про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом від 13 липня 2016 року на ? частину квартири та свідоцтва про право на спадщину за законом від 13 липня 2016 року на 1/3 частину квартири та скасування державної реєстрації права власності на зазначену квартиру від 3 липня 2016 року за № 15417313, яким було зареєстровано право власності на квартиру 45 в будинку 16 по вул. 9-ої Авіадивізії у м. Маріуполі на імя ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 13 липня 2016 року на ? частину квартири та свідоцтва про право на спадщину за законом від 13 липня 2016 року на 1/3 частину квартири, позивач обґрунтовує тим, що він на підставі договору купівлі-продажу від 20.05.2010року, укладеного між ним та ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_3 став власником квартири № 45 в будинку 16 по вул. 9-ої Авіадивізії у м.Маріуполі.

На підставі ст. ст. 78, 79, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Належних та допустимих доказів щодо укладення між ОСОБА_1 та ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_3 договору купівлі-продажу 20 травня 2010 року квартири АДРЕСА_2, суду надано не було.

Надана суду не завірена належним чином ксерокопія договору купівлі-продажу від 20 травня 2010 року не є належним та допустимим доказом, згідно з вимогами ч. 2 ст. 95 ЦПК України.

Оригінал договору купівлі-продажу від 20 травня 2010 року, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_3, посвідчений приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу ОСОБА_8, зареєстрований в реєстрі за №388, суду не надано.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Статтею 182 ЦК України (в редакції, яка діяла на час укладення договору купівлі-продажу) встановлено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов'язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом.

Статтею 334 ЦК України визначено, що право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Переданням майна вважається вручення його набувачеві або перевізникові, організації зв'язку тощо для відправлення, пересилання набувачеві майна, відчуженого без зобов'язання доставки. До передання майна прирівнюється вручення коносамента або іншого товарно-розпорядчого документа на майно. Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (в редакції Закону № 1878-VI від 11.02.2010) статтею 3 встановлено засади державної реєстрації прав, відповідно до якої державна реєстрація прав є обов'язковою. Інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Будь-які правочини щодо нерухомого майна (відчуження,управління, іпотека тощо) укладаються, якщо право власності на таке майно зареєстровано згідно з вимогами цього Закону. Державна реєстрація прав проводиться за місцем розташування об'єкта нерухомого майна в межах території, на якій діє відповідний орган державної реєстрації прав.

З урахуванням вищенаведених вимог закону та відсутності доказів державної реєстрації договору купівлі-продажу від 20 травня 2010 року, суд приходить до висновку, що позивач ОСОБА_1 не набув права власності на квартиру АДРЕСА_3.

Також, позивачем не надано ніяких належних та допустимих доказів на підтвердження позовних вимог про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом від 13 липня 2016 року на ? частину квартири та свідоцтва про право на спадщину за законом від 13 липня 2016 року на 1/3 частину квартири та скасування державної реєстрації права власності на зазначену квартиру від 3 липня 2016 року за № 15417313, яким було зареєстровано право власності на квартиру 45 в будинку 16 по вул. 9-ої Авіадивізії у м. Маріуполі на імя ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 13 липня 2016 року на ? частину квартири та свідоцтва про право на спадщину за законом від 13 липня 2016 року на 1/3 частину квартири, а тому в цій частині позовних вимог ОСОБА_1 слід відмовити.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 2, 77-81, 95, 133, 137, 258-261, 263-265,270 ЦПК України, ст.ст. 182, 328, 334 Цивільного Кодексу України, Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», суд -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом від 13 липня 2016 року на ? частину квартири № 45 в будинку 16 по вул. 9-ої Авіадивізії в м. Маріуполі та свідоцтва про право на спадщину за законом від 13 липня 2016 року на 1/3 частину у вищевказаній квартирі та скасування державної реєстрації права власності на зазначену квартиру від 3 липня 2016 року за № 15417313, яким було зареєстровано право власності на квартиру 45 в будинку 16 по вул. 9-ої Авіадивізії в м.Маріуполі на імя ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 13 липня 2016 року на ? частину квартири та свідоцтва про право на спадщину за законом від 13 липня 2016 року на 1/3 частину квартири № 45 в будинку 16 по вул. 9-ої Авіадивізії у м. Маріуполі - відмовити.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Апеляційного суду Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Л.Г.Шатілова