РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2018 року м.Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області в складі:

головуючого судді Харечка С.П.,

при секретарі Левчук Д.О.,

з участю позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засідання цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Рівненського міського суду із позовом, в якому просить розірвати шлюб з ОСОБА_2, мотивуючи тим, що відносини в сімї не склалися, сторони припинили спільне проживання, сімя фактично розпалася. Від шлюбу мають сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовільнити з підстав викладених у позовній заяві.

Відповідач в судовому засіданні вказав, що не заперечує проти розірвання шлюбу.

Суд заслухавши пояснення сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи докази вважає, що позов слід задовольнити з наступних підстав.

Відповідно до свідоцтва про шлюб, виданного Відділом реєстрації актів громадянського стану м.Рівне, 30 жовтня 1998 року, серії 1-ГЮ №018901, ОСОБА_2 та ОСОБА_4 (після заключення шлюбу прізвище ОСОБА_2) зареєстрували шлюб 30 жовтня 1998 року, актовий запис № 1302.

Згідно ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 СК України.

Стаття 112 СК України передбачає, що суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя та постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Суд вважає, що на даний час спільне проживання сторін стало не можливим і збереження шлюбу суперечить їх інтересам, тобто фактично шлюб не існує, а тому його слід розірвати.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила.

Відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Як встановлено з матеріалів справи сторони звільненні від сплати судового збору.

Однак при подачі позову позивач сплатила судовий збір в розмірі 704,80 грн., а в судовому засіданні заявила клоптання про повернення її сплаченого судового збору.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 12, 258, 259, 264, 265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу- задовольнити.

Шлюб, між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, зареєстрований 30 жовтня 1998 року відділом реєстрації актів громадянського стану м.Рівне, актовий запис №1302 розірвати.

Визначити місце проживання неповнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 за місцем проживання матері ОСОБА_1

Повернути ОСОБА_1 сплачений судовий збір в розмірі 704 гривні 80 копійок, який сплачений на р/р 7002, МФО 899998, код отримувача 38012714, згідно квитанції № 63 від 08 червня 2018 року.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Рівненського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення.

Позивач ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, проживає за адресою: 33000, АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1.

Відповідач ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, проживає за адресою:35314, АДРЕСА_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2.

Суддя: С.П. Харечко