ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОСОБА_1
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/78/17
Провадження № 2/210/508/18
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

"16" жовтня 2018 р.

Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Скотар Р.Є.,

за участі секретаря Соколовської Т.О.,

за участі сторін не зявилися,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку ч.2 ст.247 ЦПК України, за правилами загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи - Житлово-комунальне господарство №8, Публічне акціонерне товариство «Криворіжгаз», Комунальне підприємство теплових мереж «Криворіжтепломережа» про встановлення порядку користування квартирою та поділу особових рахунків та зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визначення порядку користування квартирою, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_2 звернувся 12.01.2017 року до суду з вищезгаданим позовом, в уточненій редакції якого від 19.10.2017 року просить встановити порядок користування квартирою №16 в будинку №6 по вул.Хабаровській м.Кривого Рогу : виділити йому у користування житлову кімнату площею 18,24 кв.м з балконом 0,80 кв.м, а ОСОБА_3 - житлову кімнату площею 11,04 кв.м, у загальному користуванні залишити коридор, вбиральню, ванну кімнату та вбудовану шафу; зобовязати Житлово-комунальне господарство №8, Публічне акціонерне товариство «Криворіжгаз», КПТМ «Криворіжтепломережа» укласти окремі договори зі сторонами на користування визначеними кімнатами, відкривши окремі особові рахунки.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що він та відповідач є співвласниками квартири АДРЕСА_1 ( по 1/2 частці у кожного ). У теперішній час він мешкає в спірній квартирі, а відповідач в трикімнатній квартирі свого чоловіка з дитиною. Порядок користування квартирою ними не вирішений , тому він звернувся до суду. Кімната, яку він просить виділити йому у користування є прохідною з балконом, який необхідний йому для зберігання предметів бізнесу та задоволення своєї шкідливої звички, крім того, кімната з балконом може бути небезпечною для дитини.

Відповідач ОСОБА_3 звернулася 16.05.2017 року до суду з зустрічним позовом, в якому просить виділити їй у користування житлову кімнату площею 18,24 кв.м з балконом 0,80 кв.м, а ОСОБА_2 - житлову кімнату площею 11,04 кв.м, у загальному користуванні залишити коридор, вбиральню, ванну кімнату та вбудовану шафу.

Зустрічний позов вмотивовано тим, що після вселення позивача за рішенням суду, він вигнав її з чоловіком та дитиною з квартири. Без визначення порядку користування квартирою сумісне проживання неможливе. Оскільки, вона має малолітню дитину, просить виділити у її користування більшу кімнату.

Позивач ОСОБА_2 в судовому засіданні присутнім не був, скориставшись правом представництва відповідно до ст.58 ЦПК України.

Представник позивача ОСОБА_2 ОСОБА_4 в судовому засіданні присутньою не була, подала заяву про розгляд справи за її відсутності, первісний позов підтримала.

Відповідач ОСОБА_5 подала заяву про розгляд справи за її відсутності, підтримала зустрічний позов, просила задовольнити.

Представник третьої особи Житлово-комунального господарства №8 в судовому засіданні присутнім не був, про час та місце розгляду справи повідомлений, про причини неявки суд не повідомив.

Представник третьої особи Публічного акціонерного товариства «Криворіжгаз», в судовому засіданні присутнім не був, надав заяву про розгляд справи за відсутності представника (а.с.64). Представник третьої особи Комунального підприємства теплових мереж «Криворіжтепломережа» в судовому засіданні присутнім не був, надав пояснення на позовну заяву , в яких зазначив, що за однією поштовою адресою укладається один договір постачання природного газу, у разі коли обєкт перебуває у власності кількох осіб, договір укладається з одним із співвласників за умовою згоди інших співвласників, у задоволенні позову щодо вимог до ПАТ «Криворіжгаз» просила відмовити (а.с.67).

Суд, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши обставини справи, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, приходить до наступних висновків.

Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIІІ внесено зміни до ЦПК України від 18.03.2004 року, які набирали законної сили з 15.12.2017 року.

Відповідно до вимог частини 3 статті 3 ЦПК України в редакції від 15.12.2017 року, встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно п. 9 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України в редакції від 15.12.2017 року справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

З урахуванням наявності зустрічного позову суд розглядає справу за правилами загального позовного провадження.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

В силу ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом ( ч.4 ст.82 ЦПК України).

Так судовими рішеннями встановлено та сторонами не оспорюється, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3, перебували у зареєстрованому шлюбі з 30.05.1997 року, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу, виданого Дзержинським відділом РАГСу м. Кривого Рогу 30.05.1997 року, відповідно до актового запису № 004573.

Шлюб між сторонами розірвано 27 вересня 2011 року про що в Книзі реєстрації актів цивільного стану зроблений відповідний запис № 72.

Під час перебування у шлюбі ними за спільні кошти придбано16 березня 2004 року, згідно договору купівлі-продажу, була придбана квартира АДРЕСА_2, право власності на яку було зареєстровано на ім'я ОСОБА_6

Рішенням Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу від 08.04.2014 р. , яке скасовано рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 09.12.2014 р., кожній з сторін виділено по1/2 ідеальної частки квартири АДРЕСА_3, загальною площею 43,02 кв.м, житловою площею 29,28 кв.м, та визнано за кожним із них право власності по 1/2 частки цієї квартири (а.с.15-18).

Рішенням Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу від 09.11.2015 р. , залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 24.02.2016 р., усунуто ОСОБА_2 перешкоди у користуванні правом власності 1/2 частини житлової квартири №16 розташованої в будинку №6 по вул. Хабаровській в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, шляхом його вселення у зазначену квартиру (а.с.19-23).

Таким чином, сторони є співвласниками житлової квартири №16 розташованої в будинку №6 по вул. Хабаровській в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, кожному належить 1/2 частка спірної квартири (а.с.6).

Квартира загальною площею 43,02 кв.м , житловою площею 29,28 кв.м, складається з двох кімнат площею 11,04 кв.м (окрема кімната) та 18,24 кв.м (прохідна кімната) з балконом 0,80 кв.м (а.с.36,37).

Відповідно до ч. 1 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Згідно з ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох або більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього; він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спірним майном, відповідної матеріальної компенсації.

У пункті 14 Постанови Пленуму Верховного суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист приватної власності» розяснено, що квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщенням квартири, якщо про це заявлено позов.

Жодна з сторін не бажає отримати матеріальну компенсацію за свою частку спільного майна, співвласники мають намір мешкати в спірній квартирі, домовленість між ними щодо порядку користування квартирою відсутня, тому такий порядок користування може встановити суд.

Позивач посилається на відсутність іншого житла, відповідач перебуває у шлюбі з ОСОБА_7, який має трикімнатну квартиру, що не заперечується відповідачем. Але наявність у чоловіка ОСОБА_3 житла не позбавляє її права користування власним житлом.

Вирішуючи питання про порядок користування квартирою , слід зауважити, що квартира складається з двох житлових кімнат , які значно відрізняються розмірами 11,04 кв. м та 18,24 кв.м ( з балконом 0,80 кв.м), що не відповідає часткам у праві спільної часткової власності .

Крім того, балкон у квартирі тільки один, тому виділення його у користування однієї сторони, позбавляє права іншу сторону на користування цим приміщенням. При цьому кожна з сторін бажає отримати у користування саме кімнату з балконом.

Отже, визначення порядку користування квартирою, який би в даному випадку у рівній мірі забезпечував права всіх співвласників, є неможливим.

Разом із тим, у даному випадку спірні правовідносини стосуються не поділу квартири, а встановлення порядку спільного користування нею, тому критерій необхідності виділення у користування кожному зі співвласників ізольованого приміщення, особливо, якщо при цьому неможливо забезпечити відповідність ідеальних часток реальним, не є обовязковим.

Оскільки спірні правовідносини не стосуються розподілу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у звязку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність, що не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників.

Такого правового висновку дійшов Верховний Суд України в постанові від 17.02.2016 року у справі № 6-1500цс15, яка у відповідності до ст. 360-7 ЦПК України є обовязковою для врахування судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм матеріального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

На підставі ст. 156 ЖК України члени сім'ї власника житлової квартири, які проживають разом з ним у квартирі, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником квартири, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування квартирою.

Так, сімя позивача ОСОБА_2 складається з однієї особи, він просить виділити у його користування кімнату площею 18,24 кв.м, яка є прохідною з балконом, який необхідний йому для зберігання предметів бізнесу та задоволення своєї шкідливої звички, крім того, кімната з балконом може бути небезпечною для малої дитини.

Відповідач ОСОБА_3 має дочку ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.39), з батьком якої - ОСОБА_7 вона перебуває у шлюбі. Просить виділити, оскільки, вона має малолітню дитину.

Згідно технічного паспорту, квартира АДРЕСА_4 знаходиться на 4 поверсі 5-ти поверхового будинку та складається з: 2-х кімнат жилою площею 29,28 кв.м у тому числі: 1-а кімната 18,24 кв.м , 2-а кімната 11,04 кв.м , кухні площею 6,11 кв.м., ванної кімнати поєданої з вбиральнею 2,98 кв.м , коридору- 3,06 кв.м , вбудованої шафи 0,79 кв.м. Квартира обладнана балконом, площею 0,80 кв.м , загальна площа квартири 43,02 кв.м (а.с.36).

У даному випадку, виходячи із загальної житлової площі спірної квартири в розмірі 29,28 кв.м., на позивача і на відповідачів припадає по 14,64 кв.м. Кімната 18,24 кв.м більше кімнати 11,04 кв.м на 7,20 кв.м.

Відповідно до ст. 47 ЖК УРСР норма жилої площі в Українській РСР встановлюється в розмірі 13,65 квадратного метра на одну особу.

Таким чином, жодна з кімнат не відповідає встановленим нормам жилої площі для проживання відповідача з сімєю з трьох осіб, тому слід керуватися критерієм зручності кімнати для проживання малолітньої дитини.

Відповідно до частини 3 статті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно з Принципом 2 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року дитині законом або іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які б дозволяли їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та у соціальному розумінні здоровим та нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності.

Відповідно до ст. 3 Конвенції ООН про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради України 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чизаконодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Оскільки, суд вважає за необхідне балкон залишити у загальному користуванні, кімната з балконом, яка є більшою за розміром, але прохідною, буде незручною для проживання сімї з малолітньою дитиною, яка у віці трьох років потребує ( та буде потребувати протягом наступних років) затишку для денного відпочинку та нічного сну, навчання тощо, що буде неможливим за умови користування позивачем балконом та правом проходу через кімнату відповідача для вирішення своїх потреб.

Крім того, суд звертає увагу, що відповідач у спірній квартирі не мешкає, проживає з чоловіком у його квартирі, не обгрунтовує яким чином позивач перешкоджає у користуванні квартирою, у зв'язку з чим, відповідачем не доведено необхідність користування спірною кімнатою.

Враховуючи зазначені вище обставини справи, суд дійшов висновку, встановити порядок користування спірною квартирою із дотриманням прав кожного на користування квартирою, що кімнату площею 18,24 кв.м слід виділити позивачу, а відповідачу кімнату площею 11,04 кв.м.

Щодо зобовязання Житлово-комунального господарства №8, Публічного акціонерного товариства «Криворіжгаз», КПТМ «Криворіжтепломережа» укласти окремі договори зі сторонами на користування визначеними кімнатами, відкривши окремі особові рахунки суд виходить з наступного.

Одним зі способів захисту порушеного, оспорюваного або невизнаного цивільного права за ст. 16 ЦК Україниє зміна правовідношення.

Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють визначені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в ст.. 16 ЦК України. Цей перелік не є вичерпним і суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом. Однак такий спосіб має бути встановлений законом або договором.

Отже, власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права.

Разом із тим, такого способу захисту цивільних прав як розподілення фінансово-особових рахунків для сплати комунальних платежів та експлуатаційних витрат на квартиру законодавством України не передбачено.

Правовідносини з обслуговування будинку й прибудинкової території, постачання електричної та теплової енергії, водопостачання і водовідведення тощо регулюються відповідними нормативно-правовими актами і здійснюються на договірних підставах.

Статтею 360 ЦК України передбачено, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов'язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними із спільним майном.

Відповідно до ст. 179 ЖК України, користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов'язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями жилих будинків і прибудинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Правовідносини з приводу користування та утримання квартир, у тому числі тих, що належать громадянам на праві власності регулюються, зокрема Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Законом України «Про теплопостачання», Правилами утримання житлових будинків та прибудинкових територій, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 1992 року № 572 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 24 січня 2006 року № 45), Правилами надання послуг з центрального опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року за № 630, Правилами користування тепловою енергією, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 03 жовтня 2007 року № 1198.

Статтею 1 Закону України „Про житлово-комунальні послуги" визначено, що житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

Згідно ст. 13 цього Закону залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо), та інших.

За положеннями ст. 19 Закону України „Про житлово-комунальні послуги" відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Статтями 20, 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначені обовязки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг. Зокрема, обовязком споживача є укладення договору на надання житлово-комунальних послуг, підготовленого виконавцем на основі типового договору, а також оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом, а обовязком виконавця надання послуг своєчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договору, а також підготовка та укладення із споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.

Згідно з пунктом 2 Правил користування приміщеннями житлових будинків користування приміщеннями житлових будинків здійснюється згідно зі свідоцтвом на право власності або договором найму (оренди), а згідно з пунктом 7 - власник зобов'язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг та оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно з пунктом 10 мешканці квартири, в яких проживає два і більше співвласники, наймачі (орендарі): мають рівні права на користування підсобними приміщеннями і обладнанням; можуть обирати відповідальну за виконання встановлених правил особу; встановлюють за узгодженням порядок використання підсобних приміщень, а також черговість їх прибирання; розподіляють за узгодженням загальні витрати на оплату житлово-комунальних та інших послуг.

За умови відсутності поквартирного (покімнатного) обліку та відсутності згоди між мешканцями квартири, щодо оплати житлово-комунальних та інших послуг плата розподіляється: за електроенергію при загальному лічильнику - пропорційно потужності побутового електричного обладнання кожного співвласника, наймача (орендаря); за газ, водопостачання та водовідведення, освітлення підсобних приміщень - за чисельністю членів сім'ї, що проживають у квартирі, та осіб, які проживають у квартирі, більше ніж місяць; за послуги з централізованого опалення, з утримання житлових будинків і споруд та прибудинкових територій - за встановленими тарифами відповідно до опалюваної та загальної площі приміщення, яким користується власник, співвласник, наймач (орендар). Спори між власниками у квартирах, в яких проживає два і більше власників, при розподілі витрат на оплату комунальних та інших послуг розвязуються судом.

Отже, виходячи з вищезазначених норм, враховуючи те, що сторони як співвласники спірної квартири, яка належить їм на праві спільної часткової власності, без виділа часток в натурі, можуть в добровільному порядку домовитись про порядок участі кожного з них в утриманні квартири та сплати житлово-комунальних послуг, при цьому укладається один договір на надання житлово-комунальних послуг з одним із співвласників (користувачів) за угоди письмової згоди всіх інших співвласників (користувачів) про що робиться відмітка в договорі. За умови відсутності поквартирного (покімнатного) обліку та у разі коли між співвласниками квартири відсутня згода щодо оплати житлово-комунальних послуг та інших послуг плата між ними розподіляється відповідно до п. 10 вищезазначених Правил. При цьому позивач не позбавлений можливості звернутися до конкретних виконавців (субєктів господарювання), які надають житлово-комунальні послуги з приводу укладення з ним окремого договору на надання житлово-комунальних послуг, якщо укладення такого договору є можливим відповідно до нормативно-правових актів, що регулюють надання конкретних-житлових послуг. Так як оплата житлово-комунальних послуг здійснюється на підставі договору про надання таких послуг, то відкриття окремих особових рахунків для оплати житлово-комунальних послуг здійснюється відповідною організацією після укладення з кожним із співвласників окремого договору.

Таким чином, оскільки цивільним законодавством України не встановлено прямої норми, яка б регулювала правовідносини з приводу поділу особового рахунку з оплати житлово-комунальних послуг між співвласниками квартири, то вирішити питання про поділ особових рахунків, як це передбачено Законом України «Про житлово-комунальні послуги» та Правилами надання послуг з централізованого опалення, суд може лише у випадку визначення конкретної житлової площі, якою користується кожна з осіб, яка претендує на оформлення особового рахунку на своє ім'я, у житловій власності повинна бути як мінімум одна ізольована кімната, квадратна площа кімнати має відповідати частці власника, яка виявила бажання про поділ рахунку та визначення площі приміщень, що перебуватимуть у спільному користуванні.

Відповідно до ст. 6 ЦК України, сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

З урахуванням того, що позивач не надав суду допустимих та достовірних доказів на підтвердження того, яким чином відповідач порушує його права, чи дійсно відповідач ухиляються від добровільного укладання окремого договору на оплату комунальних послуг, чи звертався він до житлової організації з питанням про поділ особового рахунку про сплату житлово-комунальних послуг, та чи укладення окремого договору на надання житлово-комунальних послуг є можливим відповідно до нормативно-правових актів, що регулюють надання конкретних житлових послуг, тому суд відмовляє в задоволенні позову в частині цих вимог.

На підставі викладеного, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд задовольняє частково позовні вимоги ОСОБА_2- в частині визначення порядку користування квартирою та задовольняє частково позову заяву ОСОБА_3, визначивши порядок користування квартирою, але надавши у її користування іншу кімнату, ніж нею заявлено в позові.

З урахуванням часткового задоволення позовних вимог , які є вимогами немайнового характеру, через що не можливо застосувати пропорційність задоволення вимог, судові витрати сторонам не відшкодовуються.

На підставі вищенаведеного та ст.ст. 6,16,355,356,358,360 ЦК України; ст.ст. 4,5,13,77,121,141,265, 354 ЦПК України,13,20, 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи - Житлово-комунальне господарство №8, Публічне акціонерне товариство «Криворіжгаз», Комунальне підприємство теплових мереж «Криворіжтепломережа» про встановлення порядку користування квартирою та поділу особових рахунків та зустрічний позов задовольнити частково.

Виділити ОСОБА_2 у користування житлову кімнату площею 18,24 кв.м в квартирі АДРЕСА_5. У загальному користуванні залишити коридор, вбиральню, ванну кімнату та вбудовану шафу , балкон.

В решті позову відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визначення порядку користування квартирою задовольнити частково.

Виділити ОСОБА_3 у користування житлову кімнату площею 11,04 кв.м в квартирі АДРЕСА_5. У загальному користуванні залишити коридор, вбиральню, ванну кімнату та вбудовану шафу , балкон.

В решті позову відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Дніпропетровської області шляхом подачі апеляційної скарги в тридцятиденний строк з дня його проголошення через Дзержинський суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручена у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Суддя: Р. Є. Скотар