Провадження № 2/219/343/2018
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
09 жовтня 2018 року м. Бахмут
Артемівський міськрайонний суд Донецької області у складі:
головуючого судді Конопленко О.С.
за участю секретаря судового засідання Троян Л.К.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі м. Бахмут Донецької області у спрощеному позовному провадженні з викликом сторін цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «СПЕЦІАЛІЗОВАНЕ УПРАВЛІННЯ «МЕТАЛУРГОМОНТАЖ-10» про відшкодування моральної шкоди, завданої трудовим каліцтвом при виконанні трудових обовязків внаслідок виробничої травми,
Ухвалою судді Артемівського міськрайонного суду Донецької області Брежнева О.А. від 01 листопада 2017 року відкрито провадження у даній справі та призначено судове засідання на 08 листопада 2017 року на 14 годину 00 хвилин. Чергове судове засідання у справі було відкладено до 10 години 00 хвилин 31 липня 2018 року.
Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15 серпня 2018 року у звязку з відставкою судді Брежнева О.А. на підставі розпорядження в.о. керівника Артемівського міськрайонного суду Донецької області ОСОБА_4 справу розподілено у провадження судді Артемівського міськрайонного суду Донецької області Конопленко О.С.
Ухвалою судді Артемівського міськрайонного суду Донецької області Конопленко О.С. від 15 серпня 2018 року прийнято позовну заяву до свого провадження, продовжено розгляд цивільної справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 13 годину 30 хвилин 20 вересня 2018 року та визначено відповідачу пятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву.
Судове засідання, призначене на 13 годину 30 хвилин 20 вересня 2018 року, ухвалою суду відкладено на 08 годину 00 хвилин 09 жовтня 2018 року у звязку з витребуванням доказів.
До судового засідання позивач не зявився, про дату, час та місце проведення судового розгляду повідомлявся належним чином: у відповідності до пункту 1 частини 7 статті 128 ЦПК України шляхом направлення судової повістки рекомендованим листом з повідомленням про вручення за адресою його місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Ним на електронну адресу суду подано заяву, у якій він зазначив, що просить розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримує, щодо заочного розгляду справи не заперечує.
Повідомлений належним чином про дату, час та місце проведення судового засідання (у відповідності до пункту 1 частини 7 статті 128 ЦПК України шляхом направлення судової повістки за адресою місцезнаходження, що зазначена у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадський формувань) представник відповідача до судового засідання не зявився за невідомою суду причиною, про причини своєї неявки до суду не повідомив. У встановлений ухвалою від 15 серпня 2018 року строк відповідачем відзив на позовну заяву не поданий.
Враховуючи, що повідомлені належним чином про дату, час та місце розгляду справи сторони до судового засідання не зявились та причини своєї неявки не повідомили, а їх явка обовязковою судом не визнана, суд вважає можливим провести розгляд справи за відсутності позивача та представника відповідача.
При цьому, за наявності умов, передбачених ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд вважає необхідним розглянути справу на підставі наявних у справі доказів з ухваленням заочного рішення по справі.
У звязку з неявкою сторін та у відповідності до частини 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося.
Дослідивши надані суду докази та проаналізувавши встановлені обставини у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.
Згідно статті 12 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи та витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно положень ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі (ч. 5 ст. 81 ЦПК України).
Під час розгляду справи судом були створені всі необхідні умови для всебічного та повного дослідження обставин справи, сторонам, під час розгляду справи було роз'яснено їх права та обов'язки, зокрема положення щодо змагальності процесу та необхідності надання доказів на підтвердження своїх доводів, сторонам було надано всі можливості для заявлення необхідних клопотань та надання доказів, що підтверджується матеріалами справи.
Як встановлено судом і таке вбачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з Товариством з обмеженою відповідальністю «СПЕЦІАЛІЗОВАНЕ УПРАВЛІННЯ «МЕТАЛУРГОМОНТАЖ-10» з 14 серпня 2006 року по 31 травня 2010 року, обіймаючи посаду газорізальника 5 розряду, звільнений на підставі статті 38 Кодексу законів про працю України (далі за текстом КЗпП України) за власним бажанням, що вбачається з наданої позивачем копії трудової книжки серії БТ-І № 9236539 (а.с. 7).
29 листопада 2007 року о 15 годині 45 хвилин під час виконання ОСОБА_1 обовязків газорізальника на площадці обслуговування електропечі електросталеплавильного цеху ЕМЗ ТОВ «Електросталь» з ним стався нещасний випадок, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями: акту № 5 про нещасний випадок, повязаний з виробництвом, від 08 січня 2008 року (а.с. 11-12) та акту (спеціального) розслідування нещасного випадку (аварії) від 08 січня 2008 року (а.с. 9-10), з висновків яких вбачається, що особами, якими допущені порушення вимог законодавства про охорону праці, є: позивач, який порушив вимоги інструкції з охорони праці, які полягають у незастосуванні запобіжного поясу при його наявності і у виконанні газорізальних робіт з приставної драбини, чим порушив п. 1.14 б), п. 3.8 інструкції № 4 з охорони праці для газозварників та газорізальників; та майстер ТОВ СУ «МЕТАЛУРГОМОНТАЖ-10» ОСОБА_3 , яким не виконані службові обовязки в частині недостатнього контролю за дотриманням виконання працівником інструкції з охорони праці, яке полягло у незастосуванні працівником запобіжного поясу при його наявності і у виконанні газорізальних робіт з приставної драбини, чим порушив п. 12ж додатку 1 СНиП ІІІ-4-80*.
Згідно копії довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги серії ДОН-04 № 064980, виданої головою МСЕК Мамогловим 15 липня 2008 року, позивачу встановлено безстроково 25% втрати професійної працездатності на підставі акту № 2499 огляду МСЕК без визнання ОСОБА_1 інвалідом (а.с. 8).
З листа начальника Бахмутського міського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області ОСОБА_5 за вих. № 06/3347 від 03 жовтня 2018 року вбачається, що надати належним чином завірену копію виписки з акту огляду МСЕК, якою ОСОБА_1 було встановлено ступінь втрати професійної працездатності, неможливо, оскільки особова справа позивача разом з оригіналами первинних документів залишилась на тимчасово непідконтрольній органам влади території України та до Бахмутського міського відділення, на обліку у якому з травня 2015 року перебуває ОСОБА_1, передана не була (а.с. 60).
Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обовязку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди.
Згідно ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоровя, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.
Згідно ст. 43 Конституції України кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці.
Згідно ст. 1 Закону України «Про охорону праці» від 15 травня 1996 року охорона праці це система правових, соціально-економічних, організаційно-технічних, санітарно-гігієнічних і лікувально-профілактичних заходів та засобів, спрямованих на збереження життя, здоровя і працездатності людини у процесі трудової діяльності.
Згідно ст. 4 Закону України «Про охорону праці» державна політика в галузі охорони праці базується на принципах:
- пріоритету життя і здоровя працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці;
- підвищення рівня промислової безпеки шляхом забезпечення суцільного технологічного контролю за станом виробництв, технологій та продукції, а також сприяння підприємствам у створенні безпечних та нешкідливих умов праці;
- соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань; тощо.
Згідно ст. 2 КЗпП України працівники мають право на здорові та безпечні умови праці.
В судовому засіданні встановлено, що внаслідок отриманої професійної травми позивачу заподіяна моральна шкода, яка підлягає їй відшкодуванню на підставі Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування».
Згідно ст. 153 Кодексу законів про працю України на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці.
Згідно ст. 237-1 Кодексу законів про працю України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
Порядок відшкодування моральної шкоди встановлюється законодавством.
За змістом ч.ч. 1-3 ст. 23 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я та у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Відповідно до ч. 4 ст. 23 Цивільного кодексу України, моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування.
Відповідно до ч. 1-2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом іншим ушкодженням здоровя або смертю фізичної особи внаслідок джерела підвищеної небезпеки.
Згідно ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику в разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
Таким чином, право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку, мають право відшкодувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого їм органу.
Аналогічна правова позиція була зазначена Конституційним Судом України в рішенні від 08 жовтня 2008 року по справі № 1-32/2008 та Верховним Судом у постанові від 04 липня 2018 року по справі № 210/5023/15-ц.
Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» (Рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року), у своєму рішенні зробив висновок, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
Згідно розяснень Конституційного Суду України у рішенні від 27 січня 2004 року № 10рп/2004, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя.
Спори про відшкодування шкоди, заподіяного ушкодженням здоровя, повинні вирішуватися за законодавством, яке було чинним на момент виникнення у потерпілого права на відшкодування шкоди. Право на відшкодування шкоди настає з дня встановлення потерпілому МСЕК стійкої втрати професійної працездатності. (Постанова ВС від 07 березня 2018 року)
Як зазначено у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань з урахуванням у кожному конкретному випадку вини відповідача та інших обставин. Зокрема, ураховується характер і тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотних вимушених змін у його життєвих та виробничих стосунках.
Суд вказує, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.
Факт моральних страждань позивача при обставинах, які він зазначив у позові, суд вважає встановленим і доведеним самим фактом втрати позивачем працездатності, що безперечно не може не створювати ті негативні наслідки, про які зазначає позивач.
Суд вважає, що отримавши травму, позивач зазнав фізичний біль, а також страждання у зв'язку з ушкодженням свого здоров'я. Лікування позивача вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення суду у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоровя або смертю фізичної особи у межах суми платежу за один місяць.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 3, 43, 58 Конституції України, ст.ст. 5, 15, 16, 23, 83 Цивільного кодексу України, ст.ст. 2, 153, 237-1 КЗпП України, ст.ст. 1, 4 Закону України «Про охорону праці», ст.ст. 12, 81, 82, 141, 259, 264-265, 268, 430 Цивільного процесуального кодексу України, суд
Решту судового збору в сумі 200 (двісті) гривень 45 копійок компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Допустити негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Донецького апеляційного суду через Артемівський міськрайонний суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя О.С.Конопленко