Справа № 199/1649/18
(2/199/1476/18)
РІШЕННЯ

Іменем України

30.10.2018

Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Спаї В.В.,

секретар судового засідання Перетятько А.В.,

за відсутності учасників справи,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпрі в порядку заочного розглядув спрощеному позовному провадженню з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства ОСОБА_1 «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення боргу кредитором спадкодавця,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із даним позовом, в його обґрунтування посилаючись на те, що відповідно до укладеного договору б/н від 02.03.2011 ОСОБА_3 отримала кредит в розмірі 15 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою відсотків за користування кредитом згідно умов договору; 24.06.2014 позичальник ОСОБА_3 померла.

Позивач зазначає, що згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст.ст. 608, 1218, 1219 ЦК України у зв'язку зі смертю боржника припиняються лише ті зобов'язання, які нерозривно повязані з його особою і не можуть бути виконані іншою особою, у той час як у результаті спадкування до спадкоємця переходять усі права та обовязки, що належали спадкодавцю на час відкриття спадщини й не припинилися внаслідок його смерті.

За змістом зазначених норм у разі смерті фізичної особи, боржника за зобов'язанням у правовідносинах, що допускають правонаступництво в порядку спадкування, обо; померлої особи (боржника) за загальним правилом переходять до іншої особи спадкоємців; таким чином, відбувається передбачена законом заміна боржник зобов'язанням.

Згідно ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

На думку позивача, виходячи з вищенаведеного, спадкоємці ОСОБА_3 мали право подати заяву про прийняття спадщини або про відмову від прийняття спадщини у строк з 24.06.2014 до 24.12.2014. Позивач переконаний, що в даному випадку спадкоємцем, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, є ОСОБА_2, що підтверджується копіями паспортів позивальника та відповідача, де в якості адреси реєстрації зазначено АДРЕСА_1.

Позивач вказує, що 10.04.2017 на виконання вимог ч. 2 ст. 1281 ЦК України була направлена претензія кредитора до Шостої дніпропетровської державної нотаріальної контори, та 21.04.2017 було отримано відповідь, в якій зазначалось, що спадкоємці померлого ОСОБА_3 із заявами про прийняття спадщини чи відмову від спадщини до нотаріальної контори не звертались та спадкова справа після смерті спадкодавця була заведена на підставі претензії ПАТ КБ «ПриватБанк».

Позивачем 29.10.2017 до спадкоємця ОСОБА_2 було направлено лист-претензію, згідно якого позивач предявив свої вимоги, але ніяких дій не було виконано. Станом на дату смерті заборгованість позивальника перед банком за кредитним договором б/н від 02.03.2011 становить 6076,28 грн., яка складається з наступного: 6076,28/ грн. заборгованість за кредитом, яку позивач і просить стягнути з відповідача.

Представник позивача не скористався правом брати участь в судових засіданнях, надавши до суду клопотання, в якому просив розглядати справу без участі представника позивача, зазначив, що позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» підтримує у повному обсязі, необхідні докази є в матеріалах справи, клопотання та заяви з боку ПАТ КБ «ПриватБанк» відсутні.

Відповідач не скористався правом брати участь в судових засіданнях.

Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Суд, дослідивши докази, дійшов до наступного висновку.

Як встановлено судом на підставі доказів, наданих суду у порядку ст.ст. 77-80 ЦПК України, 02.03.2011 між позивачем та ОСОБА_3 було укладено договір б/н, відповідно до якого відповідач отримала кредит у розмірі 15 000 грн. (а.с. 13, 14-37).

24.06.2014 ОСОБА_3 померла (свідоцтво про смерть серії І-КИ, видане №570448 01.07.2014 Амур-Нижньодніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, за актовим №1097.

Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості за договором б/н від 29.12.2011, укладеного між позивачем та ОСОБА_3 станом на 30.06.2016 заборгованість за вказаним договором становить 6076,28 грн. (а.с.5-12).

13.10.2017 за вих. № SAMDN2040 позивачем було направлено на адресу відповідача лист-претензію, в якому зазначено, що відповідач є спадкоємцем за законом, що дає підстави стверджувати про обовязок сплатити заборгованість перед банком в повному обсязі з комісією та процентами за фактичний строк його користування. Станом на дату смерті заборгованість позивальника складає 6076 грн. 28 коп. (а.с.47, 48-51).

26.02.2018 за вих. № SAMDN2040 позивачем було направлено на адресу Шостої дніпропетровської державної нотаріальної контори претензію кредитора, в якій позивач просив повідомити ПАТ КБ «ПриватБанк» чи заводилась спадкова справа після померлого божника, включити кредиторські вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» в спадкову масу та повідомити спадкоємців померлого про наявність заборгованості перед банком в розмірі 6080 грн. (а.с. 45).

Правовідносини між сторонами в даній справі виникли із договірного зобовязання про надання кредиту.

Розвязуючи спір, суд керуються наступним.

Згідно з ч. 1 ст. 82 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч. 5 ст. 82 ЦПК).

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 82 ЦПК).

Відповідно до ч. 1 ст. 83 ЦПК сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ч. 1 ст. 1217 ЦК України).

До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ч. 1 ст. 1218 ЦК України).

Згідно ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1261-1264 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

У другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері.

У третю чергу право на спадкування за законом мають рідні дядько та тітка спадкодавця.

У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини.

У п'яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення.

Ступінь споріднення визначається за числом народжень, що віддаляють родича від спадкодавця. Народження самого спадкодавця не входить до цього числа.

У п'яту чергу право на спадкування за законом одержують утриманці спадкодавця, які не були членами його сім'ї.

Утриманцем вважається неповнолітня або непрацездатна особа, яка не була членом сім'ї спадкодавця, але не менш як п'ять років одержувала від нього матеріальну допомогу, що була для неї єдиним або основним джерелом засобів до існування (ст.1265 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї (ч. 3 ст. 1268 ЦК України).

Таким чином, якщо навіть брати до уваги доводи позивача про те, що відповідач на момент смерті була зареєстрована за однією адресою разом з померлою, та вважається такою, що прийняла спадщину, то її можна віднести до спадкоємців за законом четвертої черги, втім, як вбачається з відповіді Шостої дніпровської державної нотаріальної контори за вих. №1410/02-14 від 13.04.2014, наданої на запит позивача за вих. №SAMDN2040 від 03.04.2017, Шостою дніпровською державною нотаріальною конторою 25.11.2014 заведено спадкову справу №793/2014 після смерті ОСОБА_3, померлої 24.06.2014, та до цього часу свідоцтва про право на спадщину не видавались. Претензію кредитора ПАТ КБ «ПриватБанк» долучено до вказаної спадкової справи (а.с. 46).

Аналізуючи вказану відповідь, слід дійти висновку, що все ж таки існують спадкоємець/спадкоємці за заповітом та/або законом, за заявою/заявами яких було заведено спадкову справу після смерті ОСОБА_3, оскільки відповідно до пункту 2.1. глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Мінюста України 22.02.2012 № 296/5, спадкова справа заводиться нотаріусом за місцем відкриття спадщини на підставі поданої (або такої, що надійшла поштою) першою заяви (повідомлення, телеграми) про прийняття спадщини, про відмову від прийняття спадщини, про відмову від спадщини, заяви про відкликання заяви про прийняття спадщини або про відмову від спадщини, заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину, заяви спадкоємця на одержання частини вкладу спадкодавця у банку (фінансовій установі), заяви про видачу свідоцтва виконавцю заповіту, заяви виконавця заповіту про відмову від здійснення своїх повноважень, заяви другого з подружжя про видачу свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя у разі смерті одного з подружжя, заяви про вжиття заходів до охорони спадкового майна, претензії кредиторів.

Разом з тим, на переконання суду, позивач помилково вважає відповідача спадкоємцем за законом першої черги після смерті ОСОБА_3 (як зазначав про це у вимозі до неї), виходячи лише з того, що вона на момент смерті позичальника була зареєстрована за однією адресою разом з нею, а тому вважається такою, що прийняла спадщину, між тим вона взагалі може бути сторонньою особою та не мати відношення до спадщини за виключенням того, що за відсутності спадкоємців за заповітом та/або законом першої-третьої черг може бути спадкоємцем за законом четвертої черги.

Суд також звертає увагу на те, що і доводи позивача про те, що саме за претензією ПАТ КБ «ПриватБанк» було заведено спадкову справу є хибними, оскільки вони спростовуються вищевказаною відповіддю Шостої дніпровської державної нотаріальної контори.

Отже, оскільки суду позивачем не надані інші належні, допустимі, достовірні та достатні докази у розумінні ст.ст. 77-80 ЦПК України, а саме в частині наявності у відповідача права на спадкування після смерті ОСОБА_3 (ст. 1223 ЦК України)та щодо порушення прав позивача саме з боку відповідача та необхідності їх захисту в розумінні ст. 16 ЦК України, підстави для задоволення позову відсутні.

Судові витрати підлягають покладенню на позивача, оскільки в задоволенні позову відмовлено повністю (п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України).

Керуючись ст.ст. 13, 77-80, 82, 141, п. 2 ч. 1 ст. 258, ч. 1, ч. 6, ч. 8 ст. 259, ст.ст. 263, 264, 265, 268, ч. 2 ст. 272, ст. 273, 280-282 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову Публічного акціонерного товариства ОСОБА_1 «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення боргу кредитором спадкодавця відмовити повністю.

Судові витрати віднести на рахунок позивача.

Дата складення повного судового рішення 05 листопада 2018 року.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку Дніпровського апеляційного суду через Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська або безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.В.Спаї