Ухвала

Іменем України

28 вересня 2018 року

місто Київ

справа № 544/126/18

провадження № 61-44271ск18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Погрібного С. О. (суддя-доповідач), Ступак О. В., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідачі: Пирятинська районна державна адміністрація Полтавської області, Головне управління Держгеокадастру у Полтавській області, Державне підприємство «Сільськогосподарське підприємство «Березівське»,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Пирятинського районного суду Полтавської області від 14 червня 2018 року у складі судді Ощинської Ю. О. та постанову Апеляційного суду Полтавської області від 15 серпня 2018 року у складі колегії суддів: Прядкіна О. В., Бутенко С. Б., Хіль Л. М. у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до Пирятинської районної адміністрації Полтавської області, Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області, Державного підприємства «Сільськогосподарське підприємство «Березівське» про визнання права на земельну ділянку (пай),

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2018 року ОСОБА_4 звернулась до суду із позовом до відповідачів про визнання права на земельну частку (пай).

Позов обґрунтовувався тим, що ОСОБА_4 працювала у Березоворудському радгоспі технікумі з 1997 року до 2004 року. У 2004 році звільнилася з роботи у зв'язку із виходом на пенсію за станом здоров'я. Розпорядженням голови Пирятинської районної адміністрації від 25 квітня 2012 року № 188 затверджено проект приватизації земель Державного підприємства «Сільськогосподарське підприємство «Березівське» (далі - ДП «СП «Березівське»), втім її не було включено в список пенсіонерів зазначеного державного підприємства, які отримали у власність земельні паї.

Позивач просила визнати за нею як за пенсіонером Березоворудського радгоспу технікуму право на отримання безоплатно у приватну власність земельної ділянку (пай) у розмірі 8, 043 га із земель ДП «СП «Березівське», приватизованих та переданих у власність на підставі розпорядження голови Пирятинської РДА від 25 квітня 2012 року № 188 в адміністративних межах Березоворудської сільської ради Пирятинського району Полтавської області. Просила зобов'язати відповідачів вирішити питання про включення її у списки пенсіонерів, які мають право на отримання земельного паю із земель

ДП «СП «Березівське» та здійснити в межах покладених на них обов'язків юридичні дії, спрямовані на передачу їй у власність земельної ділянки, розміром 8, 043 га, в адміністративних межах Березоворудської сільської ради.

Рішенням Пирятинського районного суду Полтавської області від 14 червня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції обґрунтовувалось тим, що рішення про приватизацію земельних ділянок прийнято щодо земель, переданих за розподільчим балансом ДП «СПГ «Березівське», проте позивач не є працівником або пенсіонером зазначеного підприємства, тому у неї не виникло права на одержання земельної частки (паю) у розмірі 8, 4300 га.

Постановою Апеляційного суду Полтавської області від 15 серпня 2018 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції обґрунтовувалось тим, що паювання чи приватизація земель Березоворудського державного аграрного технікуму, де працювала позивач, не проводилась, а в члени ДП «СПГ «Березівське» ОСОБА_4 не приймалась.

ОСОБА_4 13 вересня 2018 року із застосуванням засобів поштового зв'язку звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Пирятинського районного суду Полтавської області від 14 червня 2018 року та постанову Апеляційного суду Полтавської області від 15 серпня 2018 року.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати зазначені судові рішення та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Верховний Суд, дослідивши подану касаційну скаргу та додані до неї документи, оскаржувані судові рішення, зробив висновок, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

За правилом пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Відповідно до частини п'ятої статті 394 ЦПК України у разі якщо суддя-доповідач дійде висновку, що подана касаційна скарга є необґрунтованою, вирішення питання про відкриття провадження здійснюється постійною колегією суддів, до складу якої входить суддя-доповідач.

Разом з тим, за правилом частини п'ятої статті 394 ЦПК України, якщо жоден суддя із складу колегії не дійде висновку про необхідність відкриття касаційного провадження через необґрунтованість скарги, колегія суддів постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження.

Зі змісту оскаржуваних судових рішень Верховний Суд встановив, що касаційна скарга є очевидно необґрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо її незаконності та неправильності.

Такий висновок суд зробив з огляду на таке.

Відповідно до статті 14 Конституції України, право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Відповідно до пункту 2 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського товариства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

Тобто, право на земельну частку (пай) особа набуває за наявності трьох умов: перебування у складі членів колективного сільськогосподарського підприємства; отримання цим підприємством державного акта на право колективної власності на землю; включення особи до списку, доданого до цього акта.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що позивач ОСОБА_5 з 22 квітня 2002 року до 04 грудня 2004 року працювала на різних посадах у Березоворудському державному аграрному технікумі, наказом від 02 серпня 2004 року № 48 звільнена з роботи у зв'язку з виходом на пенсію по інвалідності, що підтверджується записами у трудовій книжці.

Наказом Міністерства аграрної політики України від 30 листопада 2005 року № 661 на базі структурного виробничого підрозділу Березоворудського державного аграрного технікуму створено ДП «СГП «Березівське», якому передані в постійне користування земельні угіддя, що раніше належали єдиному господарству.

Загальними зборами трудового колективу та пенсіонерів ДП «СГП «Березівське» 30 листопада 2011 року та 18 березня 2012 року створено комісію по розпаюванню землі, затверджено списки осіб, які мають право на земельну частку (пай), визначено розмір земельної частки (паю) та вирішено передати працівникам державних та комунальних закладів освіти, культури та охорони здоров'я, а також пенсіонерам з їх числа з земель ДП «СГП «Березівське» 1,5 га землі за цільовим призначенням - ведення особистого селянського господарства.

Розпорядженням голови Пирятинської районної державної адміністрації Полтавської області від 25 квітня 2012 року № 188 затверджено проект приватизації земель ДП «СГП «Березівське», затверджено уточнену площу земельної частки (паю) рільних земель у кадастрових гектарах у розмірі 8,4300 га та її вартість 199 184, 50 грн, визначено список громадян, яким передано безоплатно у власність земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства.

ОСОБА_4 у списки пенсіонерів, які мають право на отримання земельного паю із земель ДП «СП «Березівське» включена не була.

Відповідно до листа Пирятинської державної адміністрації Полтавської області від 07 червня 2016 року про розгляд звернення ОСОБА_4 щодо надання безоплатно їй у власність земельної ділянки випливає, що у 2006 році відбувся поділ Березоворудського державного аграрного технікуму та ДП «СГП «Березівське». У 2012 році проводилося паювання земель ДП «СГП «Березівське», а не Березоворудського державного аграрного технікуму.

Судом першої інстанції встановлено, що на базі Березоворудського державного аграрного технікуму було створено дві окремі юридичні особи - Березоворудський державний аграрний технікум, правонаступником якого з липня 2006 року є Полтавська державна аграрна академія, та ДП «СГП «Березівське», до кожної з яких відповідно до частини першої статті 109 ЦК України перейшли за розподільчим балансом (актами) відповідні частини майна, прав та обов'язків реорганізованої юридичної особи.

За таких обставин, суди першої та апеляційної інстанцій зробили обґрунтований висновок, що рішення про приватизацію земельних ділянок приймалось стосовно земель, переданих за розподільчим балансом ДП «СГП «Березівське», на момент паювання земель позивач була пенсіонером Березоворудського державного аграрного технікуму, в члени ДП «СГП «Березівське» не приймалась, а тому у неї не виникло права на одержання земельної частки (паю) у розмірі 8, 4300 га.

Верховний Суд погоджується з висновком судів про те, що у спірних правовідносинах основою набуття статусу члена й виникнення відповідних права, пов'язаних з членством у колективному підприємстві, є юридичний склад, що включає в себе прийняття уповноваженим органом відповідного рішення про прийняття заявника до складу членів колективного сільськогосподарського підприємства та його трудова участь у діяльності цієї організації.

Втім, під час розгляду справи судами зазначених обставин та відповідних підстав встановлено не було, позивач цих доказів не надала.

Також під час розгляду справи в касаційному порядку суд здійснює перевірку виключно у межах доводів та вимог касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не вправі встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

Враховуючи, що зазначені у касаційній скарзі доводи щодо порушення норм матеріального та процесуального права судами першої й апеляційної інстанцій не знайшли свого підтвердження, правильне застосування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, що свідчить про необґрунтованість скарги, а отже відсутні підстави для відкриття касаційного провадження.

Керуючись пунктом 5 частини другої, частинами четвертою, п'ятою та шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ :

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Пирятинського районного суду Полтавської області від 14 червня 2018 року та постанову Апеляційного суду Полтавської області від 15 серпня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Пирятинської районної адміністрації Полтавської області, Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області, Державного підприємства «Сільськогосподарське підприємство «Березівське» про визнання права на земельну ділянку (пай) відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її прийняття судом та оскарженню не підлягає.

Судді: С. О. Погрібний

О. В. Ступак

Г. І. Усик