Справа № 409/1016/18
Провадження № 22ц/782/751/18
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2018 року місто Сєвєродонецьк

Апеляційний суд Луганської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Єрмакова Ю.В.. (суддя-доповідач)

суддів Лозко Ю.П., Назарової М.В.,

за участю секретаря судового засідання Данько Л.С.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в приміщенні Апеляційного суду Луганської області

апеляційну скаргу ОСОБА_1,

на рішення Білокуракинського районного суду Луганської області (суддя Максименко О.Ю.)

від 11 липня 2018 року

учасники справи:

заявник ОСОБА_1

заінтересована особа Сватівський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області

справа про встановлення факту смерті,

В С Т А Н О В И В:

В травні 2018 року ОСОБА_1 (заявник) звернувся до суду із заявою про встановлення факту смерті.

На обґрунтування наведених позовних вимог послався на наступне:

08.04.2018 року в м. Луганську померла його дружина, ОСОБА_2. Після її смерті було отримано лікарське свідоцтво про смерть та довідку про причину смерті. Останнім місцем проживання померлої, місцем настання смерті та місцем її поховання є м. Луганськ, Україна, але там проводиться антитерористична операція, тому органи влади, у тому числі органи РАЦС, у цьому районі не працюють, у зв'язку з чим він не може отримати свідоцтво про смерть. Звернувшись до Сватівського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області щодо реєстрації смерті, йому було відмовлено у зв'язку з видачею медичних документів закладами, які розташовані на території, непідконтрольній українській владі, що викликає сумнів у їх легітимності. У зв'язку з чим заявник просить суд встановити факт смерті ОСОБА_2.

Рішенням Білокуракинського районного суду Луганської області від 11 липня 2018 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 було відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, заявник ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою.

В апеляційній скарзі скаржник просить рішення Білокуракинського районного суду Луганської області від 11 липня 2018 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Доводами апеляційної скарги є те, що рішення суду першої інстанції винесене з порушенням вимог процесуального права, а саме неповним зясуванням обставин справи, невідповідністю висновків, які покладені в основу рішення. Представник скаржника не погоджується з висновком суду щодо того, що єдиним доказом, який підтверджує факт смерті громадянина є медичне свідоцтво про смерть, оскільки місто Луганськ Луганської області згідно постанови ВРУ від 17.03.2015 №251-VIII є тимчасово окупованою територією, органи законодавчої влади там не діють, а незаконні органи влади не керуються вимогами чинного законодавства України та не виконують доручень українських судів, тому вимагати від заявника надання документів, передбачених інструкцією МОЗ України від 08.08.2018 №545 є незаконним. Тим більше, що ст. 317 ЦПК України, яка визначає особливості провадження у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, не містить чіткого переліку документів, які мають бути подані заявником для підтвердження факту смерті особи з тимчасово окупованої території України.

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

Заявник ОСОБА_1 і його представник ОСОБА_3, а також представник заінтересованої особи Сватівського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області у судове засідання не з'явилися, належним чином повідомлялись про час та місце розгляду справи.

ОСОБА_2 про дату, час та місце розгляду справи було повідомлено у визначеному законом порядку, який передбачено ст. 1-1 закону України «Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв'язку з проведенням антитерористичної операції». Від Сватівського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області надійшло клопотання про розгляд справи за їх відсутності.

Наведене відповідно до частини 2 статті 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія дійшла наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України (в редакції 2017 року) рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосування норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду таким вимогам не відповідає.

Відмовляючи в задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з того, що надані ОСОБА_1 відповідні копії документів на підтвердження факту смерті його дружини ОСОБА_2 на тимчасово окупованій території в Луганській області не є належними доказами згідно вимог ст. ст.76-77,79 ЦПК України, тому вимоги заяви є необґрунтованими.

Таких висновків суд першої інстанції дійшов помилково з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 294 ЦПК України суд зобов'язаний під час розгляду справ окремого провадження сприяти у здійсненні та охороні гарантованих Конституцією і законами України прав, свобод чи інтересів фізичних або юридичних осіб, вживати заходів щодо всебічного, повного і об'єктивного з'ясування обставин справи і з метою з'ясування обставин справи суд може за власною ініціативою витребувати необхідні докази.

Звертаючись до суду з даною заявою, ОСОБА_1 надано відмову Сватівського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області від 12.05.2018 року у проведені державної реєстрації смерті ОСОБА_2, яка померла 08.04.2018 року.

Відповідно до ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Оскільки суд першої інстанції неправильно застосував до правовідносин сторін норми матеріального права та порушив норми процесуального права, рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення заяви ОСОБА_1

Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Якщо поза увагою доводів апеляційної скарги залишилася очевидна незаконність або необґрунтованість рішення суду першої інстанції у справах окремого провадження, суд апеляційної інстанції переглядає справу в повному обсязі.

Встановлено, що позивач є чоловіком ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 ( свідоцтво про одруження а.с.5), яка померла в м. Луганську.

На підтвердження факту смерті на тимчасово окупованій території були видані довідка медичного закладу про причину смерті та свідоцтво про смерть громадянина України ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка померла 08.04.2018 року. Причина смерті: гострий лейкоз, рецидив І ст. (а.с.7,8).

Місто Луганськ відповідно до законодавства України є тимчасово окупованою територією (Указ Президента України від 14.04.2014 року «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13.04.2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» введено в дію вказане рішення Ради Нацбезпеки і оборони України. Наказом Антитерористичного центру при службі безпеки України від 07.10.2014 року №33/6/а «Про визначення районів проведення антитерористичної операції та термінів її проведення», Постанова Верховної Ради України «Про визнання окремих районів, міст селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» від 17.03.2015 року № 254, Розпорядження Кабінету Міністрів України від 02.12.2015 року № 1275-р «Про затвердження переліку пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція»).

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: документа, встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров'я або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або оголошення її померлою.

Згідно ст.9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий цими органами та/або особами є недійсним і не створює правових наслідків.

Відповідно до п.8 ч.1ст. 315 ЦПК України (в редакції з 15 грудня 2017 року) суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

Видані на тимчасово окупованій території України документи про смерть відповідно до закону є недійсними і не можуть бути підставою для реєстрації смерті в позасудовому порядку органом державної реєстрації актів цивільного стану.

З метою захисту прав заявника заява підлягає задоволенню, оскільки іншого порядку встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території, окрім судового, законом не встановлено.

При цьому, враховуючи яке ключове значення, має встановлення факту смерті особи для реалізації прав заявника, беруться до уваги медична довідка про смерть та свідоцтво про смерть, які видані установами, що знаходяться на тимчасово окупованій території України, де органи влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження, а саме відомості, що містяться у вказаних документах, та підтвердженні в сукупності та взаємозв'язку з іншими доказами по справі.

При оцінці наданих заявником документів як доказів в даній справі, суд враховує вимоги міжнародно-правових актів і принципів, адже відповідно до ст. 3, 8, 9 Конституції України, які визначають, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Також суд приймає до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватися судами при розгляді справ як джерело права. Так, суд враховує висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини, зокрема «Лоізіду проти Туреччини», «Кіпр проти Туреччини», а також Молдови та Росії (зокрема, «Мозер проти Республіки Молдова та Росії»), де ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії, ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони.

Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать.

З урахуванням викладеного вище, керуючись п. 2 ч.1 ст.374, ст.381, ст.382, ст.384, ч.1 ст. 389, ч. 1 ст. 390, ст.391 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Білокуракинського районного суду Луганської області від 11 липня 2018 скасувати і ухвалити нове рішення.

Заяву ОСОБА_1 задовольнити.

Встановити факт смерті ОСОБА_2, громадянки України, яка народилась 02.05.1948 року в селі Оленівка Розсошанського району Воронізської області та яка померла 08.04.2018 року в місті Луганськ.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Дата складення повного тексту постанови 30 вересня 2018 року.

Головуючий Єрмаков Ю.В.

Судді Лозко Ю.П.

ОСОБА_4