Справа № 346/5070/17
Провадження № 22-ц/4808/105/18
Головуючий у 1 інстанції Потятинник Ю. Р.
Суддя-доповідач Ясеновенко
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2018 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Ясеновенко Л.В.,

суддів: Мелінишин Г.П., Пнівчук О.В.,

секретаря Возняк В.Д.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ПАТ «УкрСиббанк» про визнання кредитного договору недійсним за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Коломийського міськрайонного суду, постановлене у складі судді Потятинника Ю.Р. 25 липня 2018 року в м. Коломиї,

в с т а н о в и л а :

03 листопада 2017 року ОСОБА_3 звернувся з позовом до ПАТ «УкрСиббанк» про визнання кредитного договору недійсним.

В заяві зазначив, що 27.04.2007 року уклав з АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», договір про надання споживчого кредиту, за умовами якого отримав кредит у розмірі 55 000 швейцарських франків зі сплатою 8,99 процентів річних за користування кредитом та строком повернення кредиту до 20.04.2014 року.

Вважав, що даний кредитний договір порушує його права як споживача, оскільки кредит наданий в іноземній валюті, що суперечить ст.35 ЗУ «Про національний банк України», за положеннями якої гривня, як національна валюта, є єдиним законним платіжним засобом на території України та статті 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання та валютного контролю», оскільки використання іноземної валюти як засобу платежу можливе лише за наявності індивідуальної ліцензії, яка у відповідача відсутня.

Також зазначив, що в порушення вимог п.2 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» банк на його звернення з приводу реструктуризації боргу не надав письмової відповіді з інформацією стосовно умов реструктуризації (кредитні умови, орієнтовну сукупну вартість, варіант повернення кредиту, включаючи кількість платежів та їх частоту, можливість дострокового повернення кредиту та його умови, переваги та недоліки пропонованих схем реструктуризації).

Крім того, йому, як споживачу, банком не надано жодної інформації про можливість різкого і значного подорожчання кредиту через зміну курсу швейцарського франка до гривні, не надано інформації про вірогідність і наслідки такого подорожчання.

Наслідком несправедливих умов договору став істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків сторін договору, оскільки всі ризики знецінення національної валюти за умовами договору покладені на позичальника.

Посилаючись на вищенаведені обставини, ОСОБА_3 просив задовольнити позов.

Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 25 липня 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

У апеляційній скарзі ОСОБА_3 посилається на незаконність рішення суду.

Судом не було враховано того, що п.п. 1.2.1. п. 1.2 договору встановлено надання кредиту у наступний термін з - 27 квітня 2007 року по 20 квітня 2014 року, що вводить споживача в оману, оскільки не дає можливості зробити свідомий вибір, а тому за приписами ст. 19 ЗУ «Про захист прав споживачів» відноситься до нечесної підприємницької діяльності.

Договір всупереч положенням п.2 ч.4 ст.11 ЗУ «Про захист прав споживачів» не містить детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості послуг, пов'язаних з отриманням, обслуговуванням, погашенням кредиту. Графік погашення кредиту не містить визначених п. 1.3. договору даних про суми коштів, що належить сплатити позичальнику у кожному платіжному періоді.

Апелянт вказує на те, що в порушення вимог ч.2 ст.11 ЗУ «Про захист прав споживачів» перед укладенням договору про надання споживчого кредиту банк не повідомив його у письмовій формі про орієнтовну сукупну вартість кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, тип процентної ставки, вартості усіх супутніх послуг та інших фінансових зобов'язань споживача, які пов'язані з отриманням, обслуговуванням і погашенням кредиту та графіку платежів у розрізі сум погашення основного боргу та сплати процентів за користування кредитом.

В порушення п. 3.8 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою НБУ №168 від 10.05.2007 року, банк не надав йому інформації щодо методики, яка використовується для визначення валютного курсу, строків і комісій, пов'язаних з конвертацією валюти платежу у валюту зобов'язання під час погашення заборгованості за кредитом та процентами за користування кредитом.

Просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Згідно із абзацом третім пункту 3 розділу XII Прикінцеві та Перехідні положення Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та пунктом 8 розділу XIII Перехідних положень Цивільного процесуального Кодексу України в редакції Закону України від 03.10.2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжували здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Сторони в судове засідання не з'явилися, хоча належним чином були повідомлені про місце і час розгляду справи.

З урахуванням положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів ухвалила про розгляд справи за їх відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про залишення без задоволення апеляційної скарги з таких підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 27 березня 2007 року ОСОБА_3 подав на ім'я директора Івано-Франківської філії АКІБ «УкрСиббанк» заяву на отримання кредиту, у якій просив надати йому кредит у розмірі 55 000 швейцарських франків на термін 84 місяці для рефінансування кредиту в «ПриватБанк», ремонт житлового будинку АДРЕСА_1, який передається в заставу (а.с. 117-118).

27.04.2007 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_3 був укладений договір про надання споживчого кредиту № 0, за умовами якого банк надає кредит у формі не поновлювальної кредитної лінії в іноземній валюті в сумі 55 000 швейцарських франків зі сплатою 8,99 процентів річних за користування кредитом та строком повернення кредиту до 20.04.2014 року (а.с. 48-51).

27 квітня 2007 року ОСОБА_3 подав на ім'я керуючого АКІБ «УкрСиббанк» заяву про надання кредитного траншу в розмірі 4 000 швейцарських франків в межах ліміту кредитної лінії, відкритої згідно договору про надання споживчого кредиту № 0 від 27 квітня 2007 року (а.с.116).

25 березня 2009 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 була укладена додаткова угода, пунктом 2.1 якої передбачено, що з дати підписання цієї додаткової угоди позичальник зобов'язується повертати кредит та сплачувати плату за кредит шляхом щомісячної сплати ануїтентних платежів в день сплати ануїтентного платежу, розмір якого становить 450,00 швейцарських франків. Додатковою угодою також було визначено порядок нарахування процентів за користування кредитом та умови дострокового погашення кредиту.(а.с.52)

Встановлено, що договір про надання споживчого кредиту № 0 від 27 квітня 2007 року підписаний позичальником ОСОБА_3 без будь-яких зауважень чи застережень.

У п. 9.13 договору кредиту зазначено, що підписання даного Договору Позичальником свідчить про те, що всі умови даного Договору йому цілком зрозумілі і він вважає їх справедливими по відношенню до нього, і що перед підписанням даного Договору Позичальником отримано інформаційний лист відповідно до вимог чинного законодавства України, зокрема п.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» (а.с.50).

ПАТ «УкрСиббанк» виконало свої зобов'язання, надало позичальнику кредитні кошти, чого ОСОБА_3 не спростував.

Також встановлено, що ОСОБА_3 виконував взяті на себе зобов'язання по договору кредиту. Станом на 01.05.2018 року заборгованість за кредитом становила 26 074,49 швейцарських франків, за відсотками за користування кредитом - 5 651,78 швейцарських франків, пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом - 49 410,69 грн. та пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за відсотками - 29 613,86 грн.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції Закону на час укладення договору про надання споживчого кредиту перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про кредитні умови, зокрема: мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; форми його забезпечення; наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; тип відсоткової ставки; суму, на яку кредит може бути виданий; орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); строк, на який кредит може бути одержаний; варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; можливість дострокового повернення кредиту та його умови; необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; переваги та недоліки пропонованих схем кредитування.

За змістом статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції Закону на час укладення договору про надання споживчого кредиту нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає: 1) вчинення дій, що кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції; 2) будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору.

Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Судом встановлено, що спірний кредитний договір підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх його істотних умов; позичальник на момент укладання договору не заявляв додаткових вимог щодо роз'яснення його умов та в подальшому виконував їх; договір містить повну інформацію щодо умов кредитування: строк кредитування, процентну ставку за користування кредитом, строки сплати платежів, мету, для реалізації якої споживчий кредит може бути витрачений, а також права та обов'язки сторін, порядок розрахунків, відповідальність за порушення зобов'язань.

Існування перешкод у можливості ознайомитися з умовами договору до його підписання ОСОБА_3 не довів. Натомість поданими доказами підтверджується, що позичальник прийняв від банку кредитні кошти і приступив до виконання своїх зобов'язань щодо погашення заборгованості; жодних заперечень щодо порядку погашення заборгованості не заявляв.

Враховуючи вищенаведене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для визнання цього договору недійсним відповідно до статей 11, 19 Закону України «Про захист прав споживачів».

Твердження ОСОБА_3 про укладення спірного договору у зв'язку з використанням банком нечесної підприємницької практики та шляхом введення його в оману є безпідставними і недоведеними.

Судом встановлено, що перед укладенням договору ОСОБА_3 не був позбавлений можливості ознайомитися з його умовами, за отриманням додаткових роз'яснень не звертався. Сам договір і додаткова угода містять вичерпну і повну інформацію щодо умов кредитування.

При укладенні вказаного правочину сторони погодили його умови, а ОСОБА_3, підписавши договір, засвідчив, що надана йому банком інформація є цілком зрозумілою для нього; перед підписанням договору він отримав інформаційний лист відповідно до статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів».

Питання про розірвання кредитного договору ОСОБА_3 не порушував, виконував його умови з 2007 року по 2014 рік і погашав кредитну заборгованість, тобто визнав умови договору.

За таких обставин апеляційний суд відхиляє доводи позивача про відсутність на час укладення кредитного договору інформації щодо сукупної вартості кредиту, а також про укладення договору з використанням банком нечесної підприємницької практики.

Враховуючи вищенаведене та положення ст. 375 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_3 слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без зміни.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а рішення Коломийського міськрайонного суду від 25 липня 2018 року - без зміни.

Постанова суду набирає законної сили з дня її проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач Л.В. Ясеновенко

Судді: Г.П. Мелінишин

О.В. Пнівчук

Повний текст постанови складено 19 жовтня 2018 року.