Постанова

Іменем України

01 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 219/9911/16-ц

провадження № 61-30331св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Висоцької В. С. (суддя-доповідач), Пророка В. В., Фаловської І. М.

учасники справи:

позивач-відповідач - товариство з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті»,

представники позивача-відповідача - Сисин Лілія Вікторівна, Король Іван Павлович,

відповідач-позивач - ОСОБА_6,

представник відповідача-позивача - ОСОБА_7,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_6 на рішення апеляційного суду Донецької області від 27 вересня 2017 року у складі суддів Азевича В. Б., Агєєва О. В., Краснощокової Н. С.,

ВСТАНОВИВ :

У жовтні 2016 року товариство з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» (далі - ТОВ «Порше Мобіліті») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_6, в якому просило стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором від 07 лютого 2013 року у розмірі 184 501,19 грн, заборгованість за додатковим кредитом у розмірі 36 399,69 грн, збитки в розмірі 8 400,00 грн, інфляційні втрати у розмірі 8 463,71 грн, а всього 237 764,59 грн, та судові витрати (судовий збір та витрати на праву допомогу).

Позов мотивовано тим, що відповідно до укладеного 07 лютого 2013 року кредитного договору ОСОБА_6 отримала кредит в сумі 67 143,86 грн, що еквівалентно на дату укладання договору 8 238,51 доларів США строком на 60 місяців зі змінною процентною ставкою, з цільовим призначенням для придбання автомобіля марки VW, модель Polo Sedan, рік випуску 2012. Відповідно до договору про внесення змін/додаткової угоди № 1 від 04 квітня 2014 року до кредитного договору сторони погодили, що строк кредиту становить 84 місяці. У зв'язку з порушенням відповідачем взятих на себе зобов'язань, станом на 06 вересня 2016 року утворилась заборгованість на загальну суму 237 764,59 грн, яка не сплачена та підлягає стягненню в судовому порядку.

ОСОБА_6 подала зустрічний позов до ТОВ «Порше Мобіліті», в якому просила визнати недійсними підпункти 1.3.1, 1.3.2, 1.3.3 пункту 1 Загальних умов кредитування, які є додатком до кредитного договору від 07 лютого 2013 року, укладеного між нею та ТОВ «Порше Мобіліті».

Зустрічний позов мотивовано тим, що підпунктами 1.3.1, 1.3.2, 1.3.3 пункту 1 Загальних умов кредитування, які є додатком до договору, розмір платежів визначено в еквіваленті до іноземної валюти, встановлено умови, які прямо залежать від курсу іноземної валюти. Оспорюваний правочин укладений під час дії заборони надання (отримання) споживчих кредитів в іноземній валюті, а тому умови кредитного договору про визначення валюти платежу за обмінним курсом в еквіваленті до долара США суперечить частині першій статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів». Вимога проводити сплату коштів на погашення кредиту в перерахунку за поточним курсом є несправедливою умовою, що є правовою підставою для визнання недійсним пунктів договору, які визначають умови платежу за обмінним курсом в еквіваленті до долара США.

Рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 02 червня 2017 року у складі судді Дубовика Р. Є. позов ТОВ «Порше Мобіліті» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ТОВ «Порше Мобіліті» основну суму заборгованості за кредитним договором від 07 лютого 2013 року в розмірі 6 458,83 грн, заборгованість за додатковим кредитом у розмірі 3 639,80 грн, інфляційні витрати в розмірі 3 489,30 грн, всього - 13 587,93 грн, а також судовий збір у розмірі 203,64 грн.

У задоволенні іншої частини вимог відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_6 до ТОВ «Порше Мобіліті» про захист прав споживачів, визнання недійсними окремих пунктів кредитного договору задоволено.

Визнано недійсними положення підпунктів 1.3.1, 1.3.2, 1.3.3 пункту 1 Загальних умов кредитування, які є додатком до кредитного договору від 07 лютого 2013 року, укладеного між ОСОБА_6 та ТОВ «Порше Мобіліті».

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що оспорювані ОСОБА_6 положення Загальних умов кредитування щодо сплати кредиту в еквіваленті до долару США є несправедливими та такими, що не відповідають положенням ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів». Визначення зобов'язань за гривневим споживчим кредитом через еквівалент іноземної валюти є неправомірним, оскільки унеможливлює визначення сукупної вартості кредиту, яка в силу наведеної вище норми має бути обов'язково зазначена у договорі про надання споживчого кредиту. Оспорюваний правочин укладено під час дії заборони надання (отримання) споживчих кредитів в іноземній валюті, а тому умови кредитного договору про визначення валюти платежу за обмінним курсом в еквіваленті до долара США суперечить ч.1 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів».

На вимогу суду позивач за первісним позовом - ТОВ «Порше Мобіліті» не надав розрахунок заборгованості за кредитним договором за весь час по основному та додатковому кредиту без урахування валютного еквіваленту, у зв'язку з чим суд першої інстанції самостійно розрахував суму заборгованості без застосування до платежів еквіваленту іноземної валюти.

Суд першої інстанції відмовив у задоволенні первісного позову про стягнення збитків у вигляді оплачених позивачем юридичних послуг ТОВ «Юридична компанія «Тріпл Сі» у розмірі 7000 грн та 8400 грн, оскільки витрати по оплаті юридичних послуг ТОВ «Юридична компанія «Тріпл Сі» не належать до збитків у розумінні статті 22 ЦК України, а тому не підлягають включенню до загальної суми заборгованості за Кредитним договором.

Рішенням апеляційного суду Донецької області від 27 вересня 2017 року апеляційну скаргу ТОВ «Порше Мобіліті» задоволено частково.

Рішення суду першої інстанції в частині стягнення заборгованості за кредитним договором та судового збору за позовом ТОВ «Порше Мобіліті» до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості та збитків за кредитним договором, а також в частині задоволення зустрічного позову

ОСОБА_6 до ТОВ «Порше Мобіліті» про захист прав споживачів скасовано.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ТОВ «Порше Мобіліті» кредитну заборгованість, яка складається з:

- заборгованість за кредитним договором від 07 лютого 2013 року у розмірі 184 501,19 грн, з яких: заборгованість за несплаченим щомісячним платежам на суму 29 033,66 грн (за період грудень 2014 року - жовтень 2015 року), заборгованість за кредитом з жовтня 2015 року - 143 255,04 грн (в еквіваленті - 5 334,39 доларів США), проценти за користування кредитом - 12 212, 49 грн;

- заборгованість за додатковим кредитним договором у розмірі 36 399,69 грн. (за період з грудня 2014 року по серпень 2016 року);

- інфляційні витрати за кредитним договором в розмірі 5 171,08 грн;

- інфляційні витрати за додатковим кредитним договором - 3 052,05 грн,

всього на загальну суму - 229 124,01 грн.

В іншій частині рішення залишено без змін.

СтягнутоОСОБА_6 на користь ТОВ «Порше Мобіліті» понесені витрати по сплаті судового збору 7 823,72 грн.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що правові підстави для визнання положень Загальних умов кредитування, що є додатком договору недійсними відсутні, тому зустрічний позов задоволенню не підлягає. Суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність правових підстав для визнання недійсним договору споживчого кредиту, не вірно застосувавши положення статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів». Позивач, фактично отримавши грошові кошти на придбання автомобіля, приступив до виконання договору і не скористався своїм правом, передбаченим Законом України «Про захист прав споживачів», відмовитися в односторонньому порядку від кредитного і на протязі тривалого часу частково його виконував.

Оскільки ОСОБА_6 не оскаржує наявність заборгованості, з останньої підлягає стягненню на користь ТОВ «Порше Мобіліті» заборгованість за кредитним договором від 07 лютого 2013 року у розмірі 184 501,19 грн та заборгованість за додатковим кредитним договором у розмірі 36 399,69 грн, а також інфляційні втрати за цими договорами.

У касаційній скарзі, поданій у листопаді 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_6, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального та порушення норм процесуального права в частині скасування рішення суду першої інстанції, стягнення кредитної заборгованості та відмови у задоволенні зустрічного позову, просить скасувати рішення апеляційного суду з направленням справи у цій частині на новий розгляд.

Касаційна скарга мотивована тим, що висновки апеляційного суду не відповідають фактичним обставинам справи та не спростовують правильні висновки суду першої інстанції про нікчемність положень Загальних умов кредитування.

Висновки апеляційного суду щодо стягнення інфляційних втрат не відповідають нормам матеріального права, оскільки індексації підлягає лише грошова одиниця України - гривня, норми частини другої статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюється лише на випадки прострочення грошового зобов'язання, визначеного у гривнях. Інфляційні втрати стягненню не підлягають , оскільки втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції встановлені еквівалентом іноземної валюти. При цьому, апеляційний суд вважав законними умови договору щодо яких розмір заборгованості за кредитом визначається в еквіваленті іноземної валюти на день укладення кредитного договору.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 грудня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення апеляційного суду. Справу витребувано із суду першої інстанції.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України від 3 жовтня 2017 року

№ 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального

кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів».

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення

змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У травні 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Інші учасники судового процесу не скористалися правом подання до суду відзиву на касаційну скаргу, письмових заперечень щодо її вимог і змісту до суду не направили.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Рішення апеляційного суду оскаржується в частині відмови у задоволенні зустрічного позову про визнання недійсними окремих пунктів кредитного договору та в частині стягнення заборгованості по кредиту з урахуванням встановлених у цих пунктах умов, у зв'язку із чим, колегія суддів переглядає судове рішення в касаційному порядку саме у цій частині та не вдається до оцінки його законності і обґрунтованості у частині, яка сторонами не оскаржена.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Судом установлено, що 07 лютого 2013 року між ТОВ «Порше Мобіліті» та ОСОБА_6 укладено кредитний договір, згідно з умовами якого остання отримала кредит у розмірі 67 143,86 грн (еквівалент суми кредиту в доларах США 8 238,51 доларів США, курс для обчислення - курс філії ПАТ «Креді Агріголь Банк», що дорівнює 8,15 00 грн/доларів США), на придбання автомобіля марки VW модель Polo Sedan, рік випуску 2012, на строк 60 місяців зі сплатою 9,90 %, змінна ставка відповідно до статті 2.3 Загальних умов кредитування.

Додатковою угодою від 04 квітня 2014 року до кредитного договору були внесені зміни та продовжено строк кредиту до 84 місяців.

Згідно Графіку погашення кредиту, що є додатком до кредитного договору, передбачено, що усі платежі за кредитним договором повинні бути сплачені в гривнях і підлягають розрахунку за відповідним обміннім курсом, що застосовуватиметься до еквіваленту суми кредиту у доларах США, відповідно до статті 1.3 Загальних умов кредитування. Цей Графік містить суму платежу за розрахунковий період, вказаний у еквіваленті у доларах США, який при сплаті відповідного щомісячного платежу відповідатиме певній сумі у гривні.

Відповідно до частини першої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками. Надання (отримання) споживчих кредитів в іноземній валюті на території України забороняється.

Вищевказана норма закону не містить заборони на вираження грошового зобов'язання у гривні із зазначенням еквіваленту суми зобов'язання в іноземній валюті.

Згідно з частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про орієнтовну сукупну вартість кредиту (в процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов'язаних з одержанням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту. У разі ненадання зазначеної інформації суб'єкт господарювання, який повинен її надати, несе відповідальність, встановлену статтями 15 і 23 цього Закону.

Отже, вказані статті встановлюють відповідальність у вигляді можливості розірвання договору споживачем, але не містять підстав для визнання договору споживчого кредиту недійсним.

Відповідно до частини першої статті 626 ЦК Українидоговором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до частин першої та другої статті 524 ЦК Українизобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні, сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.

Грошове зобов'язання має бути виконано у гривнях, якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. (частини перша та друга статті 533 ЦК України).

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що національна валюта України є єдиним законним платіжним засобом на території України, проте вони не містять заборони на вираження у договорі грошових зобов'язань у національній валюті України з посиланням на еквівалент суми зобов'язання в іноземній валюті.

Згідно із частинами першою, другою, четвертою та п'ятою статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Перелік несправедливих умов у договорах із споживачами не є вичерпним. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.

Такий же правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 18 жовтня 2017 року у справі №6-2024цс16.

У чинному законодавстві хоча й закріплено статус національної валюти як єдиного законного платіжного засобу на території України, однак не міститься заборони на визначення у договорі грошових зобов'язань в іноземній валюті, визначення грошового еквівалента зобов'язання в іноземній валюті, а також на здійснення розрахунків за зобов'язанням, визначеним грошовим еквівалентом в іноземній валюті, і саме з такими умовами кредитування погодився ОСОБА_6

За змістом статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

У справі, яка переглядається, оспорюваний кредитний договір підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі; позивач на момент укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо умов спірного договору та у подальшому виконував його умови; відповідач надав позивачу всю необхідну інформацію про умови надання послуг фінансового кредиту із зазначенням вартості цієї послуги для позичальника.

Згідно зі статтею 627 ЦК Українивідповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи-споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.

З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції на підставі належним чином перевірених і оцінених доказів, дійшов правильного висновку, що положеннями кредитного договору підтверджується надання кредиту та додаткового кредиту позивачу у національній валюті України, що станом на день укладення кредитного договору становило певний еквівалент грошових коштів в іноземній валюті та коригування суми процентів здійснюється в інтересах обох сторін, отже відповідає принципам справедливості та добросовісності.

Апеляційний суд правильно застосував наведені вище норми матеріального права та дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні зустрічного позову, оскільки відповідно до законодавства, яке було чинне на час укладення спірного правочину, ТОВ «Порше Мобіліті» не було позбавлено права надати, а ОСОБА_6 отримати споживчий кредит в гривнях із визначенням сум платежів за кредитом в еквіваленті іноземної валюти.

Щодо висновків апеляційного суду про стягнення заборгованості по кредитному договору слід зазначити наступне.

Відповідно до статті 610 ЦК Українипорушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушення умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно із частиною першою статті 612 ЦК Україниборжник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 611 ЦК Україниу разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно із статтею 526 ЦК Українизобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

На підставі належної оцінки наданого ТОВ «Порше Мобіліті» розрахунку, суд апеляційної інстанції встановив, що за укладеним з ОСОБА_6 кредитним зобов'язанням, у зв'язку з неналежним виконанням останньою умов договору утворилась заборгованість за кредитним договором від 07 лютого 2013 року у розмірі 184 501,19 грн, яка складається з: заборгованості за несплаченим щомісячним платежам на суму 29 033,66 грн (за період грудень 2014 року - жовтень 2015 року), заборгованості за кредитом з жовтня 2015 року - 143 255,04 грн (в еквіваленті - 5 334,39 доларів США), процентів за користування кредитом - 12 212, 49 грн, а також заборгованість за додатковим кредитним договором у розмірі 36 399,69 грн (за період з грудня 2014 року по серпень 2016 року).

Крім того, суд апеляційної інстанції встановив, що за розрахунком ТОВ «Порше Мобіліті», інфляційні втрати нараховані на поточну заборгованість, яка розрахована помісячно з грудня 2014 року по жовтень 2015 року (по основному кредитному договору) та з грудня 20014 року по березень 2016 року оскільки, згідно з умовами кредитування позивач щомісячно виставляв рахунки у гривні з обчисленням щомісячного платежу у еквіваленті до іноземної валюти - долару США на момент виставлення рахунку.

Суми щомісячної заборгованості, обчислені у гривні, не були своєчасно сплачені та знецінились внаслідок інфляційних процесів, у зв'язку з чим суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для застосування частини другої статті 625 ЦК України та стягнення з ОСОБА_6 інфляційних втрат, розмір яких, у зв'язку з його неправильним обрахуванням позивачем, обґрунтовано визначив у сумах 5 171,08 грн - за кредитним договором та 3 052,05 грн - за додатковим кредитним договором.

Розмір стягнутої апеляційним судом кредитної заборгованості відповідає умовам кредитного договору та положенням закону.

Доводи касаційної скарги, що згідно графіку погашення кредиту сума щомісячного платежу встановлена у доларах США, тому підстав для застосування індексу інфляції до вказаної заборгованості немає спростовуються умовами укладених між сторонами договорів та матеріалами справи, з яких вбачається, що згідно з умовами кредитування позивач щомісячно виставляв рахунки у гривні з обчисленням щомісячного платежу у еквіваленті до іноземної валюти - долару США на момент виставлення рахунку, вказані рахунки, визначені у гривні не були своєчасно сплачені та знецінились внаслідок інфляційних процесів.

Кредитним договором передбачено, що усі платежі за кредитним договором повинні бути сплачені у гривнях і підлягають розрахунку за відповідним обмінним курсом, що застосовуватиметься до еквівалента суми кредиту у доларах США відповідно до пункту 1.3 Загальних умов кредитування.

Видача кредиту в національній валюті України з визначенням його еквіваленту у доларах США та сплата платежів за цим принципом не є ознакою видачі кредиту в іноземній валюті, або ознакою порушення діючого законодавства.

Суд касаційної інстанції, за приписами статті 400 ЦПК Українине має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Наведені у касаційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновками судів стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судами, які їх обґрунтовано спростували.

Колегія суддів перевірила доводи касаційної скарги на предмет законності судових рішень виключно в межах заявлених в суді першої інстанції вимог та які безпосередньо стосуються правильності застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і дотримання норм процесуального права, у зв'язку із чим, не вдається до аналізу і перевірки інших доводів, які за своїм змістом зводяться до необхідності переоцінки доказів та встановлення обставин, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення апеляційного суду - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Донецької області від 27 вересня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: В. С. Висоцька

В. В. Пророк

І. М. Фаловська