ПОСТАНОВА

Іменем України

26 вересня 2018 року м. Кропивницький

справа № 401/1126/18

провадження № 22-ц/781/1590/18

Апеляційний суд Кіровоградської області у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючий - Дьомич Л.М. (суддя доповідач),

судді - Письменний О.А.; Кіселик С.А.

за участю секретаря: Тимошенко Т.О.

учасники справи: позивач ОСОБА_1;

відповідач ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 06 липня 2018 року у складі судді: Гармаш Т.І. у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на повнолітню дитину, що продовжує навчання,-

В С Т А Н О В И В:

У травні 2018 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 всіх видів заробітку відповідача, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно починаючи з дня звернення до суду і до досягнення ним 23-х років за умови продовження навчання.

В обґрунтування вимог зазначив, що має з відповідачем двох спільних дітей, з ним проживає повнолітній син ОСОБА_3 та повністю перебуває на його утриманні.

На даний час син навчається на другому курсі денного відділення Вищого професійного гірничо-будівельного училища. Після досягнення повноліття відповідач ухиляється від його утримання, матеріальної допомоги добровільно не надає, хоча має таку можливість, так як є особою працездатного віку, може працювати та отримувати доходи, частину яких віддавати для дитини.

Він же не працює, перебуває в тяжкому матеріальному становищі. На його утриманні, крім сина, також знаходиться дружина ОСОБА_4, яка на даний час у відпустці по догляду за донькою до досягнення 3-го віку, малолітня ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2, а також неповнолітній син дружини від першого шлюбу ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Рішенням Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 06 липня 2018 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 400,00 грн., починаючи з 16 травня 2018 року і до закінчення сином ОСОБА_3 навчання, тобто до 30 червня 2019 року.

ОСОБА_1, звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить про скасування рішення суду та ухвалення нового про задоволення вимог. Зазначає, що суд першої інстанції приймаючи рішення не повно зясував обставини, що мають істотне значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального і процесуального права. Так як відповідно до положень Сімейного законодавства мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Суд безпідставно стягнув аліменти лише до 30 червня 2019 року, тобто до закінчення навчання. Оскільки після закінчення навчального закладу ОСОБА_3 отримає повну середню освіту, а тому планує далі навчатися для здобуття ступеня бакалавра. Суд обмежив можливість дитини отримувати додаткову допомогу на навчання від матері, хоча 23 роки йому виповниться 11.05.2023 року.

Не погоджуючись з доводами апеляційної скарги, ОСОБА_2 подала відзив. Зазначила, що позивач невірно трактує норми Сімейного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 6 СК України, правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття (тобто до 18 років). Правовідносини щодо утримання батьками дитини врегульовані Главою 15 СК України, а правовідносини щодо утримання повнолітніх дітей, які продовжують навчання Главою 16 СК України. Норми ст. 182 СК України не підлягають застосуванню до даних правовідносин, оскільки син є повнолітнім і статус дитини на нього не розповсюджується. Термін навчання ОСОБА_3 триває по 30 червня 2019 року. Суд вірно застосував ч. 1 ст. 199 СК України до правовідносин. Матеріалами справи підтверджено її тяжкий матеріальний стан, що унеможливлює сплату аліментів у більшому розмірі ніж 400,00 грн. Вона не працює, не отримує заробітну плату з якої можна здійснювати відрахування аліментів, з нею проживає спільна з позивачем неповнолітня донька ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_4, а також матір-пенсіонерка, розмір пенсії якої складає 1 373, 00 грн. Згідно довідки УПСЗН від 26.04.2018 р. отримує компенсацію по догляду за людиною, яка досягла 80-го віку, починаючи з 23.04.2018 р. по 18.05.2042 р. в сумі 4,80 грн. та 29,60 грн. Має боргові зобовязання перед КБ «ПриватБанк» (станом на 14 червня 2018 року) в розмірі 15 595,39 грн. Також в неї захворювання очей, потребує лікування.

Апеляційне провадження відкрито 23 серпня 2018 року. Розгляд справи призначено на 26 вересня 2018 року.

Сторони в судове засідання не зявилися, повідомлені про час та місце розгляду справи (а.с.90-91). Від ОСОБА_2 надійшла заява про розгляд справи без її участі (а.с.92-93).

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши письмові докази по справі, перевіривши рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, за наступного.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За статтею 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, питання про те, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов висновку, що ОСОБА_3 потребує матеріальної допомоги, у звязку з навчанням у Вищому професійному гірничо-будівельному училищі, а відповідач має змогу сплачувати аліменти у розмірі 400,00 грн. до закінчення навчання сина.

Висновок суду першої інстанції перевірений колегією суддів і визнаний таким, що відповідає положенням права, за наступного.

Судом встановлено, що від шлюбу сторони мають спільного сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та доньку ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4, копії свідоцтв про народження серії І-ОЛ № 010750, серії І-ОЛ № 033425 (а.с.7-8).

Син сторін навчається у Вищому професійному гірничо-будівельному училищі третього атестаційного рівня в групі 1/16 «Слюсар з ремонту автомобілів, водій автотранспортних засобів (категорія С), машиніст крана автомобільного». Термін навчання з 01 вересня 2016 року (наказ № 1 З-УДЗ від 25.08.2016 р.) по 30 червня 2019 року. Бюджет. Денна форма навчання (а.с.14). Проживає з батьком. Згідно довідки про склад сімї, виданої виконавчим комітетом Світловодської міської ради, за адресою: вул. Золотарівська 165 зареєстровані: ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 (а.с.13).

Аліментні зобовязання між батьками і повнолітніми дітьми регулюються главою 16 СК України, яка передбачає обовязок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і потребують матеріальної допомоги, та спосіб стягнення аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу).

Відповідно до ч.1, 2 ст.199 Сімейного кодексу України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у звязку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобовязані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання.

Сімейний кодекс виходить із принципу рівності прав та обовязків батьків. Надавати матеріальну допомогу повнолітнім сину чи доньці, які продовжують навчання, зобовязані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає їх дитина.

У п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», судам розяснено, що обовязок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обовязкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у звязку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Виходячи з наведених положень сімейного законодавства та розяснень постанови Пленуму Верховного Суду України, обовязок батьків з утримання повнолітніх сина, доньки, на відміну від обовязку утримувати неповнолітніх дітей, не є безумовним, а його настання закон повязує з сукупністю кількох передумов, тобто продовженням особою навчання, ненастанням 23 років, потребою в матеріальній допомозі, можливістю батьків надавати таку допомогу.

Умовою стягнення аліментів на повнолітніх дітей, які продовжують навчання, є недостатність забезпечення коштами як для навчання, так і для інших необхідних потреб (побутові потреби: харчування, одяг, користування транспортом, придбання навчальної літератури, посібників).

Відповідно до ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 СК України, а саме: стан здоровя та матеріальне становище дитини; стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Між сторонами виник спір з приводу утримання повнолітнього сина.

ОСОБА_2 погоджується надавати допомогу, але заперечує розмір визначений позивачем.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для покладення на відповідача обовязку утримувати свого повнолітнього сина, який продовжує навчання та потребує у звязку з цим матеріальної допомоги, яку остання має можливість надавати у твердій грошовій сумі.

При розгляді справ даної категорії позивач повинен довести продовження навчання дитини, потреби в матеріальній допомозі та її розмір, а відповідач неможливість надання такої допомоги або можливість надання у меншому розмірі, ніж вимагає позивач.

Щодо доказів відповідача, то матеріалами справи підтверджено, що 30 грудня 2016 року ОСОБА_2 звільнена за власним бажанням з посади помічника вихователя для дітей віком від 3-х років (а.с.40). Не працевлаштована. Згідно довідки ТОВ «Господарник-1» № 2338 від 13 червня 2017 року ОСОБА_8 проживає, але не зареєстрована ІНФОРМАЦІЯ_5. Разом з нею за цією адресою проживає її донька ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.38). На підставі заяви від 26 квітня 2018 року, відповідачу призначено компенсацію по догляду за матірю ОСОБА_9, яка досягла 80-ти років, починаючи з 23 квітня 2018 р. по 18 травня 2042 р. в сумі 4,80 грн. Згідно довідки № 424 від 3 травня 2018 року отримує компенсацію в сумі 29,60 грн. з 23 квітня 2018 по 18 травня 2042 року (а.с.38;41-42). Розмір пенсії ОСОБА_9 становить 1 373,00 грн. (а.с.44). За інформацією Світловодської Центральної районної лікарні № 3/715 від 20 червня 2018 року ОСОБА_2 потребує постійного лікування, захворювання органу зору (міопія ІІІ ступеня ПВхРД сітківки обох очей). Консультацію і лікування лазерним офтальмологом (а.с.55).

Відповідно до вимог ч.1 ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Ухвалюючи оскаржене рішення, судом обґрунтовано стягнуто аліменти на повнолітню дитину у твердій грошовій формі, оскільки відповідач не працевлаштована.

При визначенні розміру аліментів, судом врахована можливість кожного з батьків надавати матеріальну допомогу відповідно до їхніх доходів, стан здоровя сторони, яка є особою працездатного віку, немає медичних обмежень у працевлаштуванні, її ставлення до заявлених вимог, а також що на її утриманні знаходиться неповнолітня дитина та непрацездатна матір-пенсіонерка.

Крім того, згідно довідки Вищого професійного гірничо-будівельного училища ОСОБА_3 навчається на бюджетній формі навчання. Доказів того, що він не отримує стипендію матеріали справи не містять.

Вирішуючи спір, судом взято до уваги принцип рівності обовязку батьків в утриманні дитини, те що з часу повноліття дитина стає працездатною та має фізичну можливість додатково здійснювати своє утримання.

Визначений розмір аліментів є обєктивним, відповідає встановленим судом обставинам справи, наданим доказам та вимогам СК України. Крім того, відповідач в поданих до суду першої та апеляційної інстанцій відзивах (а.с.31-32;85-86) не заперечувала сплачувати аліменти на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання у твердій грошовій формі в розмірі 400,00 грн.

Відсутні докази які б вказувати на те, що існують інші обставини, що мають істотне значення для вирішення спору.

Позивач не надав конкретних розрахунків витрат сина, які б підтвердили заявлені позовні вимоги, розмір заявленої вимоги.

Щодо доводів апеляційної скарги про мінімальну межу аліментів, то ст. 182 СК України, положеннями якої в силу ст. 200 СК повинен керуватися суд, визначаючи розмір аліментів для повнолітніх доньки, сина, і встановлює мінімальну межу аліментів у вигляді 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, але суд не застосував цей розмір, оскільки син сторін досягнувши віку повної цивільної дієздатності, в силу закону втратив статус дитини в розумінні положень СК України, які визначають розмір аліментів.

Мотиви апеляційної скарги, що суд повинен був стягнути аліменти до досягнення ОСОБА_3 23-х річного віку, а не до закінчення ним навчання не ґрунтується на положеннях права. Оскільки право на утримання припиняється з припиненням навчання. Батьки зобовязані утримувати повнолітніх дітей до досягнення ним 23-х років лише за умови продовження навчання.

Судом як першої так і апеляційної інстанції пояснення ОСОБА_2 щодо боргових зобовязань не прийняті до уваги, так як не є обставиною, яка враховується при визначенні розміру стягнення.

Підсумовуюче викладене, жодний довід позивача не спростовує правильного висновку суду, рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому відповідно до ст. 375 ЦПК України, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Керуючись ст. 368, ст. 374, ст. 375, ст. 381, ст. 382, ст. 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 06 липня 2018 року - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складено 1 жовтня 2018 року.

Головуючий суддя:

Судді: