Компаніївський районний суд Кіровоградської області
Справа № 391/795/17
Провадження № 2/391/44/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01.06.2018р.селище Компаніївка

Компаніївський районний суд Кіровоградської області:

головуюча суддя Мумига І.М.

за участю секретаря Качинської О.В.

відповідача ОСОБА_1

розглянувши у судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором кредиту,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся з позовом до відповідача про стягнення заборгованості згідно кредитного договору від 01.06.2009 року в сумі 16 375,72 грн. та судові витрати по справі.

В обґрунтування позову зазначив, що 01.06.2009 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено договір згідно якого останній отримав кредит в розмірі 10000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки .

Відповідач станом на 17.10.2017 року порушив умови кредитного договору і має прострочену заборгованість на загальну суму- 16 375,72 грн., яка складається з заборгованості по кредиту 1212,95 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом- 10 478,14 грн., заборгованості за пенею та комісією 3428,64 грн. а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 ОСОБА_2 та правил надання банківських послуг: штраф (фіксована частина) 500 грн. та штраф (процентна складова) 755,99 грн.

03.03.2018 року представником позивача подано до суду уточнену позовну заяву в якій позивач просить стягнути з відповідача суму заборгованості по відсоткам за договором б/н від 01.06.2009 року, нарахованих на прострочену заборгованість по кредиту за період з 20.11.2014 по 20.11.2017 рік в розмірі 8 651.21 грн. та судовий збір.

Ухвалою Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 01.06.2018 року закрито провадження по справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором кредиту в частині стягнення заборгованості в сумі 7724,51 грн.

До судового засідання представником позивача надано клопотання про розгляд справи без їх участі та підтримку позовних вимог (а. с. 2 ).

Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Відповідач в судовому засіданні позов, надав відзив та пояснив, що твердження позивача про те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку» складає між ними Договір є безпідставним, оскільки кредитний договір укладається в письмовій формі, у випадку не дотримання цієї форми договір є нікчемним. Він не підписував «ОСОБА_2 та правила надання банківських послуг» та «Тарифи Банку», працівники банку його з ними не знайомили, отже вони не є складовою частиною договору. Він не отримав кредит в розмірі 10 000 грн., дана сума є надуманою, що спростовується зробленими розрахунками представником позивача. Представник позивача вказує, що він нібито 27.01.2017 року скористався послугами банку погасивши 51,15 грн. боргу, він вважає, що дана дія є службовим підлогом, оскільки він не має ніяких відносин з банком, не отримував будь-яких інших платіжних карток цього банку та 27.01.2017 року не платив банку 51,15 грн. боргу. В запереченнях на позов просить застосувати загальний і спеціальний строк позовної давності до основної вимоги та вимоги про стягнення штрафних санкцій, як однієї з обставин для відмови в задоволенні позову.

Вислухавши пояснення відповідача, вивчивши матеріали справи та дослідивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Згідно уточнених позовних вимог та розрахунку заборгованості (а.с. 98) заборгованість по відсоткам за договором від 01.09.2009 року нарахованих на прострочену заборгованість по кредиту за період з 20.11.2014 року по 20.11.2017 року становить 8 651,21 грн.

У відповідності до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

У відповідності з ч. 2. ст. 639 ЦК України - якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

При оформленні кредиту заява на отримання кредиту, підписується повнолітньою, дієздатною особою (здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов'язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання ч. 2 п.1 ст.30 ЦК України), якою підтверджується, що Позичальник ознайомлений з Умовами надання банківських послуг, ОСОБА_3 користування платіжною карткою та Тарифами.

Укладання Договору здійснюється за принципом укладання між Банком і клієнтом договору приєднання (ст. 634 Цивільного кодексу). Підписанням заяви Позичальник приєднується до запропонованих банком Умовами та Тарифами.

Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин (в тому числі договір) вважається укладеним в письмовій формі, якщо її зміст, зафіксовано в одному або кількох документах, якими обмінялися сторони. Стаття 207 ЦК України не передбачає вичерпний перелік таких документів, тому наряду з листами та телеграмами можуть використовуватися і інші засоби зв'язку, наприклад електронний.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку.

Відповідно до Розділу 1 Загальних положень ОСОБА_2 та ОСОБА_3 надання банківських послуг, які розміщені на офіційному сайті позивача ПАТ КБ «ПриватБанк», керуючись законодавством України, публічно пропонує невизначеному колу осіб можливість отримання банківських послуг, для чого публікує ОСОБА_2 та ОСОБА_3 надання банківських послуг (далі - ОСОБА_2 та ОСОБА_3).

Тобто, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 є публічною офертою, що містять умови та правила надання послуг банком його клієнтам. Таким чином, клієнт отримує доступ до всіх без виключення послуг Банку.

25.06.2009 року, а не 01.06.2009 року як зазначає позивач про дату укладення договору, відповідачем було підписано Заяву на відкриття рахунку для кредитного ліміта в сумі 500 грн. (а.с. 8).

У даній Заяві від 25.06.2009 року зазначено, що підписавши цю заяву, відповідач ознайомився та згодний з Умовами та ОСОБА_3 надання банківських послуг, в тому числі з Умовами та ОСОБА_3 обслуговування по платіжним карткам, розташованим на сайті банку, Тарифами банку, які разом з цією заявою складають Договір банківського обслуговування.

При цьому, надані банком ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не підписані відповідачем, а він заперечує, що саме ці документи були надані йому для ознайомлення. (а.с. 9-14). Тарифи до позовної заяви банком не надано.

Отже, враховуючи вищевикладене, суд вважає, що заява разом з Умовами та ОСОБА_3 надання банківських послуг, Тарифами банку, не складають Договір про надання банківських послуг, що надані позивачем ОСОБА_2 та ОСОБА_3 обслуговування по платіжним карткам не дають підстави стверджувати про укладення договору, позбавляють суд можливості визначити інші умови даного договору та стягнути відсотки на прострочену заборгованість по кредиту за період з 20.11.2014 по 20.11.2017 рік у розмірі 8 651,21 грн.

Крім цього, відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно положень ч.2 ст.260 ЦК України, порядок обчислення позовної давності не може бути змінений за домовленістю сторін.

Згідно ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до ч.1 ст.264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Згідно ч.3 ст.264 ЦК України, після переривання, перебіг позовної давності починається заново.

Відповідно до ст. 257 ЦК України, цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, ч.2 ст.258 ЦК України, передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання, перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.5 ст. 261 ЦК України).

У зобов'язаннях, в яких строк виконання не встановлено або визначено моментом вимоги кредитора, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що "позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав учасників Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу" (п. 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою № 14902/04 у справі ВАТ "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії"; п. 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства").

Згідно з правовою позицією Європейського суду з прав людини, яка міститься в рішенні "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства" від 22 жовтня 1996 року, строк позовної давності переслідує кілька важливих цілей, а саме забезпечує правову визначеність і остаточність, захищає потенційних відповідачів від застарілих вимог, які було б важко спростувати, і дозволяє уникнути несправедливості, яка може виникнути при прийняті судами рішень щодо подій, що мали місце в далекому минулому на підставі доказів, які з часом можуть стати ненадійними і недостатніми.

Крім того, згідно з практикою Європейського суду з прав людини, яку суди застосовують при розгляді справ як джерело права, позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Боржник має певні матеріально-правові права, які безпосередньо пов'язані з позовною давністю. Будь-який суд національної юрисдикції, вирішуючи питання про пропуск кредитором позовної давності, фактично вирішує питання не тільки про право кредитора на звернення до суду за захистом свого порушеного права, але й про право боржника бути звільненим від переслідування або притягнення до суду (рішення Європейського суду з прав людини від 20 вересня 2011 року у справі "ВАТ "Нафтова компанія "ЮКОС" проти Росії").

Згідно із ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Оскільки умовами кредитного договору (графіком погашення кредиту) встановлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Таким чином, якщо за умовами договорів погашення кредиту та процентів повинно здійснюватись позичальниками частинами кожного місяця, у рахунок чого вносяться кошти, початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальниками кожного із цих зобов'язань.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 08 листопада 2017 року №6-2891цс16 та згідно з ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права для спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У Постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 08 листопада 2017 року №6-2891цс16 зазначено, якщо виконання зобовязання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу.

Вчинення боржником дій з виконання зобов'язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності лише за умови, якщо такі дії здійснено самим боржником або за його згодою чи дорученням уповноваженою на це особою.

Не можуть вважатися добровільним погашенням боргу, що перериває перебіг позовної давності, будь-які дії кредитора, спрямовані на погашення заборгованості, зокрема списання коштів з рахунків боржника без волевиявлення останнього, або без його схвалення.

З розрахунку заборгованості по кредитному договору (а.с.5-7) вбачається, що починаючи з 01.06.2009 року, хоча заява відповідачем підписана тільки 25.06.2009 року, відповідач не виконував свої зобовязання щодо погашення за наданим кредитом коштів. Останній платіж здійснено 03.12.2010 року в сумі 0,21 грн. Платіж 27.01.2017 року в сумі 51.15 грн., списаний позивачем невідомо з якої кредитної картки, не може розцінюватися, як переривання строку позовної давності, так як вчинене без відома відповідача.

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок. За загальним правилом, перебіг загальної та спеціальної позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу , яка його порушила; за зобовязаннями з визначеним строком виконання перебігу позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.1, ч.5 ст.261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Відповідно до Заяви відповідача кінцевий термін виконання кредитного зобовязання відповідає строку дії картки. Як зазначив позивач в уточненій позовній заяві останній день строку дії картки є 06/13, а останній платіж здійснено 01.12.2010 року, тобто більш як три роки тому.

Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Враховуючи, що з позовом до суду за захистом своїх прав та інтересів ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося 30.11.2017 року, тобто з пропуском трирічного строку звернення до суду (позовної давності), визначеного статтею 257 ЦК України, клопотань щодо його поновлення та доказів пропуску строку з поважних причин, позивачем суду не надано, на застосуванні строку позовної давності відповідач наполягає, тому суд приходить до висновку про необхідність відмовити в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» за пропуском трирічного строку звернення до суду (позовної давності).

У зв»язку з відмовою в задоволенні позову, суд також відмовляє позивачу ПАТ КБ «Приватбанк» у відшкодуванні понесених ним судових витрат у вигляді судового збору, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 12, 13, 76-82, 89, 133, 141, 263-265, 268, 272, 273, 354 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Відмовити в задоволенні позову публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором кредиту повністю.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Кіровоградської області через Компаніївський районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І.М. Мумига