Справа № 234/8143/17
Провадження № 2/234/144/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2018 року м. Краматорськ

Краматорский міський суд Донецької області у складі:

головуючого судді Літовки В.В.

секретар Харькова Т.С.,

за участю відповідача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Державного навчального закладу «Донецький центр професійно-технічної освіти державної служби зайнятості» до ОСОБА_1, третя особа Донецький обласний центр зайнятості про стягнення зайве нарахованих та отриманих грошових коштів, -

В С Т А Н О В И В:

До Краматорського міського суду 02.06.2017 р. звернувся Державний навчальний заклад «Донецький центр професійно-технічної освіти державної служби зайнятості» з позовом до ОСОБА_1 про стягнення зайве нарахованих і отриманих грошових коштів.

Ухвалою Краматорського міського суду від 08.11.2017 року до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору було залучено Донецькій обласний центр зайнятості.

В обґрунтування позову зазначено, що відповідач працювала у Державному навчальному закладі «Донецький центр професійно-технічної освіти державної служби зайнятості» заступником директора з навчально-виробничої роботи у період з 07.02.2011 року по 09.02.2016 року. Наказом Донецького обласного центру зайнятості №1 від 06.01.2015 р. на відповідача були покладені обовязки директора, які вона виконувала до 09.02.2016 р. Відповідно до наказу Донецького центру зайнятості був здійснений комплексний контрольний захід щодо ревізії фінансово-господарської діяльності навчального закладу з 01.12.2014 року по 25.02.2016 року. Було проведено перевірку дотримання вимог діючого законодавства щодо правильності нарахування заробітної плати, встановлення надбавок до посадових окладів, відпускних, лікарняних, заробітної плати на період відрядження. Перевірка нарахування заробітної плати та її складових проводилася вибірково за 2015 рік. В результаті проведення контрольного заходу були встановлені багато численні порушення службової та фінансової дисципліни з боку в.о. директора ОСОБА_1, в тому числі у веденні бухгалтерського обліку та фінансової звітності, у нарахуванні заробітної плати у вигляді систематичних переплат. Було встановлено порушення вимог п.2, п.3, п.10 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою КМУ від 08.02.1995 року № 100, листа Міністерства соціальної політики України від 18.04.2012 року № 283/13/155-12 «Щодо здійснення виплат за час перебування у відрядженні», п. 4.3 Положення про преміювання працівників Державного навчального закладу «Донецькій центр ПТО ДСЗ», підпункту «а» п. 3 Постанови КМУ від 30.08.2002 о. № 1298 «Про оплату працівників установ, закладів та організацій окремих галузей бюджетної сфери», Наказу Міністерства освіти і науки України від 26.09.2015 р. № 557 «Про впорядкування умов оплати праці та затвердження схем тарифних розрядів працівників навчальних закладів, установ освіти та наукових установ», Постанови КМУ від 09.12.2015 року № 1013 «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів», Постанови КМУ від 13.06.2012 року № 526 «Про внесення змін до Порядку проведення індексації грошових доходів населення».

Цей факт зафіксований в Акті № 2 проведення комплексного контрольного заходу від 21.03.2016 року, за результатами якого прийнятий наказ Донецького обласного центру зайнятості № 78 від 15.04.2016 року.

Перевіркою встановлено переплату премії в розмірі 2285,91 грн., з причини нарахування премії не тільки на посадовий оклад за фактично відпрацьований час, а і на заробітну плату, розрахованої на період відрядження працівника у розмірі середньої заробітної плати, де премії за попередніх два місяця вже враховані.

Зазначений механізм нарахування премії порушує вимоги листа Міністерства соціальної політики України від 18.04.2012 року № 283/13/155/12 «Щодо здійснення виплат за час перебування у відрядженні», яким визначено, що у разі нарахування заробітної плати на період відрядження», яким визначено, що у разі нарахування заробітної плати на період відрядження у розмірі середньої заробітної плати, премія на період відрядження не нараховується; п. 3 розділу 3 постанови КМУ від 08.02.1995 року № 100 «Порядок обчислення середньої заробітної плати», яким передбачено, що розрахунок середньої заробітної плати на період відрядження здійснюється виходячи із заробітної плати за два останніх місяці з урахуванням раніше нарахованої премії.

З причини переплати премії, сума переплати заробітної плати, розрахованої із розрахунку її середнього розміру на період відрядження склала 57,28 грн., а переплата відпускних 889 грн.

У звязку з порушенням Постанови КМУ «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів» в частині проведення «обнулювання» індексації сума її переплати склала 165,92 грн.

В результаті проведеної перевірки була встановлена зайве нарахована та отримана відповідачем сума, а саме: відпускних 889 грн., індексації за 01.2015 р.- 11.2015р. 165,92 грн.; щомісячної премії за V-VII,IХ,XII 2015року 2285,91грн.; заробітної плати за період відрядження за липень 2015 р. -57,28 грн., що в сумі становить 3398,11грн.

Разом з тим, з причини не проведення коригування відпускних та заробітної плати за період відрядження виникла недоплата в сумі 742, 33 грн. Сума для відшкодування становить 2655,78 грн.

У звязку із звільненням відповідача на момент закінчення комплексного контрольного заходу, її письмові пояснення по факту переплати заробітної плати відсутні.

Позивач просить винести рішення, яким стягнути з відповідача на користь Державного навчального закладу «Донецькій центр професійно-технічної освіти державної служби зайнятості» зайве нараховані і отримані кошти в сумі 2655,78 грн.

Представник позивача у судове засідання не зявився, надав суду клопотання про розгляд справи за його відсутності , позовні вимоги підтримує.

Представник третьої особи у судове засідання не зявився, про час та місце справи повідомлений належним чином.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити у повному обсязі.

Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги не визнала, та пояснила, що вона була звільнена за угодою сторін з посади провідного заступника директора з навчально-виробничої роботи навчального закладу «Донецький центр професійно-технічної освіти державної служби професійно-технічної освіти державної служби зайнятості» 09.02.2016 року. Комплексний контрольний захід щодо ревізії фінансово-господарської діяльності навчального закладу було проведено з 25.02.2016 року по 21.03.2016 року, тобто після її звільнення. Про результати проведення контрольного заходу її не повідомляли, з актом перевірки не ознайомлювали. За період роботи з 26.01.2015 року по 09.02.2016 року не було жодного документального підтвердження порушення службової або фінансової дисципліни з боку керівництва. Відпускні, індексація, щомісячні премії, заробітна плата за період відрядження нараховувалась відповідно до діючого законодавства. Крім того вважає, що позивач пропустив строк, який передбачений КЗпП , для звернення до суду з такими вимогами.

Заслухавши відповідача, дослідивши докази, додані до позовної заяви, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що наказом №67-к від 04.02.2011 ОСОБА_1 призначено на посаду заступником директора з навчально-виробничої роботи ДНЗ «Донецький центр професійно-технічної освіти Державної служби зайнятості».

Наказом Донецького обласного центру зайнятості №1 від 06.01.2015 р. на відповідача були покладені обовязки директора, які вона виконувала до 09.02.2016 р.

На підставі наказу №4-к від 09.02.2016р. ДНЗ «Донецький центр професійно-технічної освіти» Державного обласного центру зайнятості ОСОБА_1 звільнено з займаної посади, (а.с.-7)

Відповідно до наказу Донецького обласного центру зайнятості був здійснений комплексний контрольний захід щодо ревізії фінансово-господарської діяльності ДНЗ "Донецький центр ПТО ДСЗ" за період з 01.12.2014 року по 25.02.2016 року (а.с.- 11).

За результатами контрольного заходу встановлено порушення вимог пунктів 2, 3, 10 "Порядку обчислення середньої заробітної плати", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100, листа Міністерства соціальної політики України від 18.04.2012 року № 283/13/155-12 "Щодо здійснення виплат за час перебування у відрядженні", п. 4.3 Положення про преміювання працівників ДНЗ "Донецькій центр ПТО ДСЗ", п/п «а» п.3 постанови КМУ «Про оплату праці працівників на основі Єдиної тарифної сітки розрядів і коефіцієнтів з оплати праці працівників установ, закладів та організацій окремих галузей бюджетної сфери» від 30 серпня 2002 року №1298, наказу Міністерства освіти і науки України від 26.09.2015 року № 557 "Про впорядкування умов оплати праці та затвердження схем тарифних розрядів працівників навчальних закладів, установ освіти та наукових установ", постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 року № 1013 "Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів", постанови Кабінету Міністрів України від 13.06.2012 року № 526 "Про внесення змін до Порядку проведення індексації грошових доходів населення".

В результаті проведеної перевірки позивачем була встановлена зайве нарахована та отримана відповідачем сума, а саме: відпускних 889 грн., індексації за 01.2015 р.- 11.2015р. 165,92 грн.; щомісячної премії за V-VII,IХ,XII 2015року 2285,91грн.; заробітної плати за період відрядження за липень 2015 р. -57,28 грн., що в сумі становить 3398,11грн. , а також встановлено недоплата відповідачу в сумі 742, 33 грн. Позивач вважає, що сума, яка підлягає відшкодуванню становить 2655,78 грн.

Відповідно до ст. 127 КЗпП України відрахування із заробітної плати можуть провадитись тільки у випадках, передбачених законодавством України.

Відрахування із заробітної плати працівників для покриття їх заборгованості підприємству, установі і організації, де вони працюють, можуть провадитись за наказом (розпорядженням) власника або уповноваженого ним органу:

1)для повернення авансу, виданого в рахунок заробітної плати; для повернення сум, зайво виплачених внаслідок лічильних помилок; для погашення невитраченого і своєчасно не повернутого авансу, виданого на службове відрядження або переведення до іншої місцевості; на господарські потреби, якщо працівник не оспорює підстав і розміру відрахування. У цих випадках власник або уповноважений ним орган вправі видати наказ (розпорядження) про відрахування не пізніше одного місяця з дня закінчення строку, встановленого для повернення авансу, погашення заборгованості, або з дня виплати неправильно обчисленої суми;

2) при звільненні працівника до закінчення того робочого року, в рахунок якого він вже одержав відпустку, за невідроблені дні відпустки. Відрахування за ці дні не провадиться, якщо працівник звільняється з роботи з підстав, зазначених в пунктах 3, 5 і 6 статті 36 і пунктах 1, 2 і 5 статті 40 цього Кодексу, а також при направленні на навчання та в зв'язку з переходом на пенсію;

3) при відшкодуванні шкоди, завданої з вини працівника підприємству, установі, організації (стаття 136).

Відповідно до п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" при вирішенні спорів, пов'язаних із застосуванням ст. 127 КЗпП, суди мають враховувати, що вимоги про повернення працівником сум, зайво виплачених внаслідок лічильних помилок, розглядаються судами в тому разі, коли роботодавець не має можливості провести відрахування із заробітної плати у зв'язку з тим, що працівник оспорює підстави і розмір останнього, або минув місячний строк для видання відповідного наказу (розпорядження), або з інших причин. До лічильних помилок належать неправильності в обчисленнях, дворазове нарахування заробітної плати за один і той самий період тощо. Не можуть вважатися ними не пов'язані з обчисленнями помилки в застосуванні закону та інших нормативно-правових актів, у тому числі колективного договору.

Роботодавець може звернутися із зазначеними вимогами до суду стосовно до правил частини 3 ст. 233 КЗпП протягом одного року з дня виникнення права на відрахування відповідних сум.

Оскільки зайво виплачені відповідачу 2655,78 грн. (в межах заявлених позовних вимог) не повязані з обчисленнями, тобто не є лічильною помилкою, а є помилкою в застосуванні закону та інших нормативно-правових актів, підстави, передбачені законом, для їх стягнення з відповідача, як працівника, якому зайво нарахована заробітна плата, відсутні. Вони можуть бути відшкодовані, як незаконно отримана заробітна плата, за наявності умов, встановлених ст. 130 КЗпП України.

Відповідно до частини восьмої ст. 9 Закону України від 16.07.1999 року № 996-XIV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні"відповідальність за несвоєчасне складання первинних документів і регістрів бухгалтерського обліку та недостовірність відображених у них даних несуть особи, які склали та підписали ці документи.

Загальні підстави й умови матеріальної відповідальності працівників визначено ст. 130 КЗпП України.

Відповідно до ст. 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків.

При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством.

Тобто, відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної зайвою виплатою заробітної плати внаслідок помилки в застосуванні закону та інших нормативно-правових актів, лягає на працівника, із вини якого сталася переплата, тобто на бухгалтера (якщо саме він, нараховуючи заробітну плату, помилився).

З матеріалів справи встановлено, що обовязки з нарахування заробітної плати працівникам ДНЗ "Донецький центр ПТО ДСЗ" були покладені на провідного бухгалтера навчального закладу.

Зазначений факт підтверджується наказом Директора Донецького обласного центру зайнятості №78 від 25.04.2016 р. «Про результати комплексного контрольного заходу ДНЗ "Донецький центр ПТО ДСЗ", (а.с. 11-15);

Відповідно до ст. 132 КЗпП України за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов'язків, працівники, крім працівників, що є посадовими особами, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку.

Матеріальна відповідальність понад середній місячний заробіток допускається лише у випадках, зазначених у законодавстві.

Відповідно до ст. 133 КЗпП України у відповідності з законодавством обмежену матеріальну відповідальність несуть, зокрема керівники підприємств, установ, організацій та їх заступники, а також керівники структурних підрозділів на підприємствах, в установах, організаціях та їх заступники - у розмірі заподіяної з їх вини шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку, якщо шкоду підприємству, установі, організації заподіяно зайвими грошовими виплатами працівникам, неправильною постановкою обліку і зберігання матеріальних, грошових чи культурних цінностей, невжиттям необхідних заходів до запобігання простоям.

Відповідно до ст. 134 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли:

1) між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 1351 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей;

2) майно та інші цінності були одержані працівником під звіт за разовою довіреністю або за іншими разовими документами;

3) шкоди завдано діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку;

4) шкоди завдано працівником, який був у нетверезому стані;

5) шкоди завдано недостачею, умисним знищенням або умисним зіпсуттям матеріалів, напівфабрикатів, виробів (продукції), в тому числі при їх виготовленні, а також інструментів, вимірювальних приладів, спеціального одягу та інших предметів, виданих підприємством, установою, організацією працівникові в користування;

6) відповідно до законодавства на працівника покладено повну матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов'язків;

7) шкоди завдано не при виконанні трудових обов'язків;

8) службова особа винна в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу;

9) керівник підприємства, установи, організації всіх форм власності, винний у несвоєчасній виплаті заробітної плати понад один місяць, що призвело до виплати компенсацій за порушення строків її виплати, і за умови, що Державний бюджет України та місцеві бюджети, юридичні особи державної форми власності не мають заборгованості перед цим підприємством.

Позивачем суду не надано доказів про те, що відповідач має нести повну матеріальну відповідальність, а тому відповідно до ст. 132 КЗпП України на відповідача може бути покладена лише обмежена матеріальна відповідальність, а саме, вона має відшкодувати кошти у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше своєї середньомісячної заробітної плати.

Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 грудня 1992 року № 14"Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками" під прямою дійсною шкодою, зокрема, слід розуміти необхідність для підприємства, установи, організації провести зайві, тобто викликані внаслідок порушення працівником трудових обов'язків, грошові виплати.

При матеріальній відповідальності в межах середнього місячного заробітку він визначається відповідно до затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8.02.1995 року № 100 Порядку обчислення середньої заробітної плати, а саме виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують вирішенню судом справи про відшкодування шкоди, а в разі коли справа вирішується після звільнення працівника - виходячи з виплат за попередні два місяці роботи на даному підприємстві (в установі, організації).

Відповідач звільнена з підприємства 09 лютого 2016 року, тобто її середньомісячний заробіток для відшкодування шкоди має обраховуватися за попередні два місяці, що передували звільненню.

Відповідно до ст. 136 КЗпП України покриття шкоди працівниками в розмірі, що не перевищує середнього місячного заробітку, провадиться за розпорядженням власника або уповноваженого ним органу.

Розпорядження власника або уповноваженого ним органу має бути зроблено не пізніше двох тижнів з дня виявлення заподіяної працівником шкоди і звернено до виконання не раніше семи днів з дня повідомлення про це працівникові. Якщо працівник не згоден з відрахуванням або його розміром, трудовий спір за його заявою розглядається в порядку, передбаченому законодавством.

У решті випадків покриття шкоди провадиться шляхом подання власником або уповноваженим ним органом позову до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду.

Відповідно до частини 3 ст. 233 КЗпП України для звернення власника або уповноваженого ним органу до суду в питаннях стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, встановлюється строк в один рік з дня виявлення заподіяної працівником шкоди.

Згідно п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 грудня 1992 року №14"Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками" судам необхідно перевіряти, чи додержаний власником або уповноваженим ним органом встановлений ст. 233 КЗпП річний строк з дня виявлення заподіяної працівником шкоди для звернення в суд з позовом про її відшкодування.

Днем виявлення шкоди слід вважати день, коли власнику або уповноваженому ним органу стало відомо про наявність шкоди, заподіяної працівником. Днем виявлення шкоди, встановленої в результаті інвентаризації матеріальних цінностей, при ревізії або перевірці фінансово-господарської діяльності підприємства, установи, організації, слід вважати день підписання відповідного акта або висновку.

Позивач у позовній заяві посилається, що Акт №2 проведення комплексного контрольного заходу щодо ревізії фінансово-господарської діяльності ДНЗ "Донецький центр ПТО ДСЗ" складено 21 березня 2016 року за результатами якого прийнятий наказ Донецького обласного центру зайнятості №78 від 25.04.2016 р. «Про результати комплексного контрольного заходу ДНЗ "Донецький центр ПТО ДСЗ", (а.с. 11-15);

Тобто днем виявлення шкоди є 25 березня 2016 року і відповідно до частини 3 ст. 233, частини 2 ст. 2411 КЗпП України ДНЗ "Донецький центр ПТО ДСЗ" з позовом про стягнення з відповідача матеріальної шкоди, заподіяної установі, мав звернутися до суду в строк до 25 березня 2017 року.

Позивач звернувся до суду з цим позовом 02 червня 2017 року (а.с. 1-3), тобто з пропуском строку більш, ніж на 2 місяці.

Відповідно до ст. 234 КЗпП України у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки.

Встановлені ст. 223 КЗпП України строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. У кожному випадку суд зобов'язаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити порушений строк (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 6 квітня 2016 р. у справі № 6-409цс16).

В позовній заяві позивачем не зазначено поважні причини пропуску строку звернення до суду, встановленого частиною 3 ст. 233 КЗпП України.

В судові засідання представник позивача не зявлявся, у клопотаннях які надсилав суду, також не зазначав причину пропуску строку звернення до суду та не просив його поновити.

Оскільки позивач звернувся до суду з позовом з пропуском строку, встановленого частиною 3 ст. 233 КЗпП України для звернення до суду, а підстав для поновлення цього строку відсутні, то підстав для стягнення з відповідача зайво нарахованих та виплачених грошових коштів, відсутні, а тому позовні вимоги не підлягають задоволенні.

Керуючись ст. ст. 2,4, 258,259,263-268,271-273 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог Державного навчального закладу «Донецький центр професійно-технічної освіти державної служби зайнятості» до ОСОБА_1, третя особа Донецький обласний центр зайнятості про стягнення зайве нарахованих та отриманих грошових коштів, відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана в Донецький апеляційний суд через Краматорський міський суд протягом 30 днів з дня його проголошення.

Суддя:

Рішення ухвалене й надруковане в нарадчій кімнаті в єдиному екземпляра.

Суддя: