Справа № 464/8251/17
пр.№ 2/464/86/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19.09.2018 Сихівський районний суд м.Львова

в складі: головуючого судді Горбань О.Ю.

секретаря судових засідань ОСОБА_1

за участю: представників позивача ОСОБА_2, ОСОБА_3

відповідача ОСОБА_4, представника відповідача ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Львова цивільну справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про стягнення моральної шкоди та зобовязання вчинити дії,

встановив:

Позивач звернулась до суду з позовом, який уточнила і просить зобов'язати відповідача за власний рахунок спростувати в ефірі телеканалу «Перший Західний» неправдиву інформацію (наклепи), що ним оприлюднена в ефірі телепрограми «Перші телевізійні консультації» телеканалу «Перший Західний» телекомпанії «Львів-ТБ» від 23.11.2017 щодо неї та членів її сім'ї; стягнути з відповідача завдану моральну шкоду в розмірі 110 000 грн.

Обґрунтовує позов тим, що 23 листопада 2017 року у ефірі телепрограми «Перші телевізійні консультації» ОСОБА_4 як учасник програми озвучив ряд неправдивої інформації щодо неї та членів її сім'ї. Так, відповідач стверджував, що внаслідок дій ОСОБА_6 та членів її сім'ї він буде позбавлений місця проживання, вказував на бійку, влаштовану ОСОБА_6 та її зятем ОСОБА_7, який начебто перебував у стані сп'яніння, в результаті якої ОСОБА_6 та її зятем ОСОБА_7 були отримані тілесні ушкодження різної ступені тяжкості. Крім того, ОСОБА_4 звинуватив позивача та членів її сім'ї у корупційних зв'язках зі слідчими і прокурором, які начебто допомагали в порушенні відносно відповідача кримінальної справи та залагодженні інших питань. Також відповідач стверджував, що у ОСОБА_6 немає жодних правовстановлюючих документів на власні будівлі і земельну ділянку, вона та члени її сім'ї ходять по його земельній ділянці і ображають нецензурними словами та погрожують йому, а всі питання будуть вирішені на користь ОСОБА_6 шляхом підкупу відповідних посадових осіб; ОСОБА_6 та члени її сім'ї дали працівнику травмпункту Комунальної 8-ї міської клінічної лікарні м.Львова хабар, щоб той зафіксував неіснуюче ушкодження ноги і наклав гіпс.

Позивач вважає, що вказана інформація, висвітлена відповідачем в ефірі телеканалу є неправдивою і просить зобов'язати відповідача за власний рахунок спростувати в ефірі телеканалу цю поширену ним неправдиву інформацію, а також зобов'язати відповідача не розповсюджувати в подальшому неправдиву інформацію щодо ОСОБА_6 та членів її сім'ї.

Окрім того, зазначає, що внаслідок поширення відповідачем неправдивих тверджень ОСОБА_6 завдана моральна шкода, принижено її честь та гідність, честь і гідність членів її сім'ї, зіпсута її ділова репутація. Транслювання телепередачі, під час якої відповідач оприлюднив неправдиву інформаціюю серед великого кола людей призвело до зниження її авторитету, позивач змушена виправдовуватись від безпідставних та надуманих тверджень ОСОБА_4 Усе вказане негативно вплинуло на її психологічно-емоційний стан, у звязку із чим ОСОБА_6 завдано моральну шкоду, яку вона обєктивно оцінює в розмірі 110 000 грн. і просить стягнути з відповідача як особи, яка безпосередньо поширила про неї неправдиву інформацію.

Ухвалою суду від 04 січня 2018 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження.

Від відповідача ОСОБА_4 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач вказує, що позов не визнає. Вказав, що на запрошення ведучого телеканалу «Перший Західний» 23.11.2017 він приймав участь у телепередачі «Перші телевізійні консультації», де ним озвучена інформація про розгляд Сихівським районним судом м.Львова цивільної справи за позовом ОСОБА_6 до нього, озвучив інформацію про дії державного виконавця Сихівського ВДВС ЛМУЮ, який виконував ухвалу суду про арешт його земельної ділянки, а також розповів про кримінальне провадження, внесене до ЄРДР у зв'язку із нанесенням йому тілесних ушкоджень. Вказує, що позивач у своїй позовній заяві на власний розсуд перефразовує інформацію, озвучену ним в телеефірі. Жодного наміру щодо приниження честі та гідності ОСОБА_6 у нього не було, він лише висловлював свої судження, чим намагався захистити свої права.

04.04.2018 позивачем ОСОБА_6 подано відповідь на відзив, який долучений до матеріалів справи, також позивачем запропоновано текст спростування наступного змісту:

«23 листопада 2017 року в ефірі телепрограми «Перші телевізійні консультації» телеканалу «Перший західний» телекомпанії «Львів-ТБ» ОСОБА_4 озвучено ряд неправдивої інформації щодо ОСОБА_6 та членів її сім'ї.

«Зокрема озвучено наступні неправдиві твердження:

Я, ОСОБА_4 стверджував, що в наслідок дій ОСОБА_6 та членів її сім'ї, щодо подання позову про скасування акту про право власності на земельну ділянку та визнання заповіту, складеного ОСОБА_8, недійсним у частині передання у спадок права власності на вищезазначену земельну ділянку, я буду позбавлений місця проживання і буду жити на вокзалі.

Я стверджував, що бійка, в результаті якої ОСОБА_6 та її зятем ОСОБА_7 були отримані тілесні ушкодження різного ступеня тяжкості, була влаштована ОСОБА_6 та її зятем ОСОБА_7, який начебто перебував у стані сп'яніння.

Я звинуватив ОСОБА_6 та членів її сім'ї у корупційних зв'язках з слідчими і прокурором, які начебто допомагали ОСОБА_6 та членам її сім'ї в порушенні, щодо Відповідача, кримінальної справи та залагодженні інших питань.

Я стверджував, що ОСОБА_6 та члени її сім'ї не мають жодних правовстановлюючих документів на власні будівлі і земельну ділянку на якій вони знаходяться.

Я стверджував, що ОСОБА_6 та члени її сім'ї ходять по моїй земельній ділянці і ображають нецензурними словами та погрожують мені.

Я стверджував, що ОСОБА_6 та члени її сім'ї говорили мені, що всі питання щодо спорів між нами будуть вирішені на користь Позивача шляхом підкупу відповідних посадових осіб.

Я стверджував, що ОСОБА_6 та члени її сім'ї говорили що я та моя мама, підробляли підписи при виготовлені документації на мою земельну ділянку.

Я стверджував, що пропонував ОСОБА_6 та членам її сім'ї переміряти земельну ділянку, яку я успадкував, для уникнення в подальшому непорозумінь, а мене в нецензурній формі «послали», а також звинуватив ОСОБА_6 та членів її сім'ї в умисному знищені межових знаків.

Я стверджував, що ОСОБА_6 та члени її сім'ї дали працівнику (лікарю) травмпункту Комунальної 8-ї міської клінічної лікарні м. Львова хабар щоб він зафіксував ушкодження ноги, яке насправді було фіктивним, і наклав гіпс. Я стверджував що у мене наявний відеозапис з фактом підкупу вищезазначеного медпрацівника. Я також стверджував, що потерпілий ОСОБА_7, зять ОСОБА_6, сам без допомоги сторонніх осіб дійшов до травмпункту Комунальної 8-ї міської клінічної лікарні м. Львова.

Уся раніше зазначена інформація щодо ОСОБА_6 та члени її сім'ї була неправдива. Я прошу вибачення за завдану їм моральну шкоду. Зобов'язуюсь в подальшому не розповсюджувати неправдивої інформації щодо ОСОБА_6 та членів її сім'ї».

Ухвалою суду від 29 травня 2018 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

В судовому засіданні представники позивача ОСОБА_3 та ОСОБА_2 уточнені позовні вимоги підтримали у повному обсязі, надали пояснення, аналогічні, викладеним у позовній заяві. Просять позов задоволити у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_4 та його представник ОСОБА_5 у судовому засіданні проти позову заперечили у повному обсязі, з підстав, викладених у відзиві. Просять у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Заслухавши пояснення представників сторін, допитавши свідків, оглянувши диск з відеозаписом, зясувавши дійсні обставини справи, права та обовязки сторін, повно та всебічно дослідивши обставини та докази у справі, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовну слід відмовити, виходячи з наступних підстав.

Встановлено, що позивач ОСОБА_6 проживає у ІНФОРМАЦІЯ_1. Відповідач проживає у ІНФОРМАЦІЯ_2.

Між сторонами з приводу користування земельною ділянкою і влаштуванням огорожі виник конфлікт.

Позивач у 2016 році звернулась до суду з позовом до відповідача про визнання недійсним та скасування Державного акту про право власності на земельну ділянку по вул.Бережанській, 101 у м.Львові, виданого 28.02.2007 на імя ОСОБА_8, про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом. При зверненні до суду позивач наполягала, що вона акт не підписувала, її підпис на акті встановлення та узгодження меж земельних ділянок є підроблений і вважала, що відсутність її підпису на цьому акті свідчить про незаконність оскаржуваного державного акту, а також про незаконність свідоцтва про право на спадщину за заповітом.

При розгляді цивільної справи ухвалою від 25.09.2017 в порядку забезпечення позову на земельну ділянку по вул.Бережанській, 101 у м.Львові накладено арешт.

Судом встановлено, що 23 листопада 2017 року в ефір вийшла телепрограма «Перші телевізійні консультації» на телеканалі «Перший Західний» телекомпанії «Львів-ТБ». Тема програми "Що робити, якщо на вашу земельну ділянку накладено арешт", ведучим був керівник управління юстиції Львівщини ОСОБА_9 Участь у цій телепрограмі приймав відповідач.

З оглянутого запису телепередачі вбачається, що ОСОБА_4 озвучував хронологічний розвиток судового спору, який знаходився на розгляді Сихівського районного суду м.Львові, надавав власну інтерпретацію діям позивача, котра в судовому порядку порушила цивільну справу і поставила під сумнів документи на земельну ділянку, отриману його матір»ю, висвітлював власні проблеми, які можуть виникнути у випадку задоволення позову, висловлював свої припущення стосовно дії позивача та її намірів, надавав відповіді на запитання, сформовані телеведучим. Тим самим, участь відповідача у телепрограмі викликана його наміром захистити права і законні інтереси щодо володіння, користування і розпорядження земельною ділянкою, набутою ним в порядку спадкування. ОСОБА_4 в такий спосіб намагався отримати позитивний для себе результат у вирішенні судового спору, посприяти в будь-який спосіб у його захисті, оскільки вбачав порушенння його прав та законних інтересів за умов існування арешту на його земельну ділянку.

Наведене дає суду підстави вважати, що в даному випадку мала місце реалізація ОСОБА_4 конституційного права, передбаченого ст. 40 Конституції України, а не поширення неправдивої інформації.

Допитаний свідок ОСОБА_7 показав, що між ним та відповідачем відбувся конфлікт з приводу земельної ділянки, під час якого він і його теща, позивач по даній справі, отримали тілесні ушкодження. Тому він звернувся в лікарню по медичну допомогу, де в травмпункті йому наклали гіпс. Показав, що відповідач в ефірі висловив неправдиву інформацію щодо нього і його тещі, а саме він не домовлявся з лікарями, нікому не пропонував хабар за накладення гіпсу. Пояснив, що був доставлений у лікарню, дійсно виходив покурити, міг самостійно пересуватись по лікарні, оскільки в нього не було перелому кістки ноги і він міг пересуватись.

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні показав, що дізнався від рідного брата про побиття. Тому він приїхав за ОСОБА_7, відвіз його у лікарню, де брату наклали гіпсову повязку. Про телепрограму, в якій виступав відповідач він дізнався від брата.

Відповідно до ч. 1 ст. 277 ЦК України спростуванню підлягає недостовірна інформація.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповна або перекручена).

Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення яких-небудь інших дій (наприклад порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.

Згідно п.19 Постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27.02.2009 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Відповідно до ч.2 ст. 47-1 Закону України "Про інформацію" оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Таким чином, відповідно до ст. 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача.

Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки, поширені в засобі масової інформації, принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй частиною першою ст. 277 ЦК та відповідним законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи (ст. 37 Закону України "Про пресу", ст. 65 Закону України "Про телебачення і радіомовлення" у тому ж засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку.

Якщо суб'єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на відповідача може бути покладено обов'язок відшкодувати моральну шкоду.

Конституція України визначає честь і гідність людини найвищою соціальною цінністю, а також право кожного на повагу до його гідності (ст.ст. 3, 28).

У відповідності до ст.ст. 297, 299 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканими. Фізична особа має право на недоторканість своєї ділової репутації. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі, про захист своєї ділової репутації.

Конституцією України (ст.32) кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і право вимагати будь-якої інформації, а також право вимагати відшкодування матеріального і морального збитку, заподіяного використовуванням і розповсюдженням такої недостовірної інформації.

Статтею 10 Європейської Конвенції про захист прав людини і основних свобод, ратифікованої Україною, передбачено право кожного на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів.

Втрутитись у процес реалізації цієї норми національна влада може лише у випадках, передбачених ч.2 ст. 10 Конвенції, зокрема, якщо це передбачено законом, направлено на захист репутації або прав інших осіб і є необхідним в демократичному суспільстві.

Цивільно-правовий захист честі, гідності та ділової репутації від певних висловлювань допустимий лише при дотриманні свободи думки і слова, вільного вираження своїх поглядів та переконань, закріплених в ст. 34 Конституції України.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлювання оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені, як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно - стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Суд вважає інформацію власною субєктивною оцінкою відповідача ситуації, що склалась через неприязні відносинами між ним та позивачкою, які виникли у звязку із судовим спором між ними. У даному випадку відповідач висловлює припущення про «перспективу проживання на вокзалі у випадку задоволення позову», про «можливе вирішення всіх питань позивачкою шляхом підкупу осіб», про те, що «ходять по його земельній ділянці у стані алкогольного сп»яніння», наведене відповідачем інформація не містить конкретних фактів, є узагальненою критичною оцінкою відповідача та вираженням його субєктивної думки, яку не можна перевірити на предмет її відповідності та дійсності, тому така інформація є її оціночним судженням.

Враховуючи те, що на відміну від тверджень оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості, такі не можуть бути предметом судового захисту, суд приходить до висновку, що у задоволенні цієї частини позовних вимог слід відмовити, оскільки позивачем не надано доказів, що метою виступу ОСОБА_4 було приниження честі і гідності ОСОБА_6, його висловлювання не містять недостовірної інформації, яка підлягає спростуванню, а містять критично-оціночні судження ОСОБА_4, які не можуть бути визнані такими, що не відповідають дійсності, наведена у сюжеті інформація, є оціночним баченням відповідачем ситуації і судового спору.

Крім того, із запропонованого позивачем тесту спростування вбачається, що ОСОБА_6 просить зобов'язати відповідача принести вибачення за завдану їй моральну шкоду, зобов'язати відповідача в подальшому не розповсюджувати неправдиву інформацію щодо позивача та членів її сім'ї. В цій частині суд також відмовляє, оскільки примусове вибачення як спосіб судового захисту гідності, честі чи ділової репутації за поширення неправдивої інформації не передбачено ст. ст. 16, 277 ЦК України.

Вимоги позивача про відшкодування завданої моральної шкоди не підлягають до задоволення з огляду на наступні обставини.

Відповідно до ст.23 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, що її завдала, за наявності її вини.

Пунктом 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» визначено, що позивачем має бути зазначено в чому полягає моральна шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її завдано позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Згідно положень п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній або юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Однак, позивачем всупереч зазначених вимог не надано суду достатніх належних та допустимих доказів на підтвердження позовних вимог в цій частині.

Крім цього, звертаючись до суду з позовом про спростування неправдивої інформації, поширеної під час телевізійної програми «Перші телевізійні консультації» на телеканалі «Перший Західний» телекомпанії «Львів-ТБ» позивач не заявив жодних позовних вимог до телекомпанії «Львів-ТБ».

З урахуванням встановлених судом фактичних обставин справи та вказаних вище вимог закону, який регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_3 про визнання інформації неправдивою, про спростування цієї інформації та відшкодування моральної шкоди свого підтвердження в судовому засіданні не знайшли, тому в задоволенні позову необхідно відмовити в повному обсязі.

На підставі ст.ст. 16, 23, 275, 277, 280, 297, 299, 1167 ЦК України, ст. 471 Закону України Про інформацію, ст. 65 Закону України «Про телебачення і радіомовлення», ст. 32 Конституції України, керуючись ст.ст. 5, 12, 19, 81, 141, 258-259, 263-265 ЦПК України, суд

ухвалив:

В задоволенні позову ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про зобовязання вчинити дії, стягнення моральної шкоди відмовити.

На рішення може бути подана апеляційна скарга протягом 30 днів з дня складання повного рішення.

Суддя О.Ю.Горбань