Постанова

Іменем України

16 травня 2018 року

м. Київ

справа № 161/8944/16-ц

провадження № 61-6513св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Карпенко С. О., Погрібного С. О.,

СтупакО. В. (суддя-доповідач), Усика Г. І.,

учасники справи:

заявник - Публічне акціонерне товариство «Брокбізнесбанк»,

боржник - ОСОБА_3,

особа, рішення якої оскаржується, - головний державний виконавець відділу примусового виконання рішень департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Борейко Максим Валерійович

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03 серпня 2016 року у складі судді Рудської С. М. та ухвалу Апеляційного суду Волинської області від 26 вересня 2016 року у складі колегії суддів: Матвійчук Л. В., Федонюк С. Ю., Свистун О. В.,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2016 року Публічне акціонерне товариство «Брокбізнесбанк» (далі - ПАТ «Брокбізнесбанк») звернулося до суду із скаргою на дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Борейка М. В. щодо винесення постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження.

В обґрунтування скарги ПАТ «Брокбізнесбанк» зазначив, що постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Борейка М. В. від 23 червня 2016 року відмовлено у відкритті виконавчого провадження за виконавчим документом про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Брокбізнесбанк» заборгованості за кредитним договором у сумі 31 445 997,93 грн, у зв'язку з тим, що виконавчий документ не відповідає вимогам статті 18 Закону України «Про виконавче провадження», а саме: відсутня інформація щодо ідентифікації боржника та надана представником банку довіреність не завірена належним чином.

Вважає, що вказана постанова винесена з порушенням норм чинного законодавства, оскільки відсутність у виконавчому листі ідентифікаційного номера боржника не є підставою для відмови у відкритті виконавчого провадження. Крім того, при направленні заяви про примусове виконання рішення представником було надано завірену належним чином копію довіреності.

Враховуючи наведене, банк просив:

визнати дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України БорейкаМ. В. щодо винесення постанови про відмову у відкриті виконавчого провадження від 23 червня 2016 року щодо примусового виконання рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області про стягнення з ОСОБА_3 на користь АТ «Брокбізнесбанк» 31 445 997,93 грн заборгованості за кредитним договором неправомірними;

скасувати постанову від 23 червня 2016 року, винесену головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Борейком М. В. про відмову у відкритті виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 161/14148/15-ц, виданого 19 лютого 2016 року Луцьким міськрайонним судом Волинської області;

зобов'язати головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Борейка М. В. прийняти до примусового виконання виконавчий лист № 161/14148/15-ц, виданий 19 лютого 2016 року Луцьким міськрайонним судом Волинської області, та відкрити виконавче провадження.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03 серпня 2016 року скаргу задоволено.

Визнано дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України БорейкаМ. В. щодо відмови у прийнятті до примусового виконання та відкритті виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 161/14148/15-ц, виданого Луцьким міськрайонним судом Волинської області 19 лютого 2016 року, неправомірними.

Скасовано постанову від 23 червня 2016 року № 51482904, винесену головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Борейком М. В., про відмову у відкритті виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 161/14148/15-ц, виданого 19 лютого 2016 року Луцьким міськрайонним судом Волинської області;

Зобов'язано головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Борейка М. В. прийняти до примусового виконання виконавчий лист № 161/14148/15-ц, виданий 19 лютого 2016 року Луцьким міськрайонним судом Волинської області, та відкрити виконавче провадження.

Задовольняючи скаргу, суд першої інстанції виходив з того, що відсутність у виконавчому листі ідентифікаційного номера боржника ОСОБА_3 не є підставою для відмови у відкритті виконавчого провадження. Крім того, представником суб'єкта оскарження не надано належних доказів того, що на момент звернення ПАТ «Брокбізнесбанк» із заявою про прийняття виконавчого документа, довіреність представника банку не відповідала вимогам пункту 5.27 «Уніфікованої системи організаційно-розпорядчої документації, вимоги до оформлення документів ДСТУ 4163-2003».

Ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 26 вересня 2016 року апеляційну скаргу департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України відхилено, ухвалу суду першої інстанції залишено без змін.

Залишаючи без змін ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд виходив з того, що у державного виконавця були відсутні підстави для відмови у відкритті виконавчого провадження, передбачених статтею 26 Закону України «Про виконавче провадження».

У жовтні 2016 року представником департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України - Дудою Ю. М. подано до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03 серпня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Волинської області від 26 вересня 2016 року, в якій просив скасувати зазначені судові рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні скарги, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосування норм матеріального права.

Зокрема, вказував на те, що зазначення індивідуального ідентифікаційного номера стягувача та боржника, відповідно до вимог статті 18 Закону України «Про виконавче провадження», є обов'язковою вимогою для кожного виконавчого документа, що подається для виконання до органів державної виконавчої служби. Крім того, зазначив, що прийняття виконавчого документа до виконання за заявою особи, яка не має на це відповідних повноважень, або повноваження якої не завірені належним чином, могло призвести до порушення вимог законодавства та прав сторін у виконавчому провадженні.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 листопада 2016 року відкрито касаційне провадження в указаній справі.

У грудні 2016 року представник ПАТ «Брокбізнесбанк» подав заперечення на касаційну скаргу, згідно з якими останній просив касаційну скаргу відхилити, а ухвали судів першої та апеляційної інстанцій залишити без змін, посилаючись на те, що суди ухвалили законні та обґрунтовані рішення.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 лютого 2017 року справу призначено до судового розгляду.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - Закон від 03 жовтня 2017 року), за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону від 03 жовтня 2017 року касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У лютому 2018 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ зазначену справу передано до Верховного Суду.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Згідно з частиною першою статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувані ухвали - без змін, оскільки їх постановлено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Ухвали судів першої та апеляційної інстанцій відповідають вимогам статті 210 ЦПК України 2004 року (у редакції станом на час ухвалення судових рішень у справі) щодо законності та обґрунтованості.

Судом установлено, що 19 лютого 2016 року Луцьким міськрайонним судом Волинської області видано виконавчий лист № 161/14148/15-ц про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Брокбізнесбанк» заборгованості за кредитним договором у сумі 31 445 997,93 грн.

21 червня 2016 року ПАТ «Брокбізнесбанк» звернулося до відділу примусового виконання рішень департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України із заявою про прийняття до примусового виконання виконавчого листа № 161/14148/15-ц, виданого 19 лютого 2016 року Луцьким міськрайонним судом Волинської області.

Постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України БорейкаМ. В. від 23 червня 2016 року у відкритті виконавчого провадження за вищевказаним виконавчим документом відмовлено у зв'язку з тим, що він не відповідав вимогам статті 18 Закону України «Про виконавче провадження», а саме: відсутня інформація щодо ідентифікації боржника та надана представником ПАТ «Брокбізнесбанк» довіреність не завірена належним чином.

Пунктом 3 частини першої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що у виконавчому документі зазначаються: повне найменування (для юридичних осіб) або ім'я (прізвище, власне ім'я та по батькові) (для фізичних осіб) стягувача і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), ідентифікаційний код суб'єкта господарської діяльності стягувача та боржника (для юридичних осіб), індивідуальний ідентифікаційний номер стягувача та боржника (для фізичних осіб - платників податків) або номер і серія паспорта стягувача та боржника для фізичних осіб - громадян України, які через свої релігійні або

інші переконання відмовилися від прийняття ідентифікаційного номера, офіційно повідомили про це відповідні органи державної влади та мають відмітку в паспорті громадянина України, а також інші дані, якщо вони відомі суду чи

іншому органу, що видав виконавчий документ, ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню, зокрема, дата народження

боржника та його місце роботи (для фізичних осіб), місцезнаходження майна боржника, рахунки стягувача та боржника.

Відповідно до статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження у разі: 1) пропуску встановленого строку пред'явлення документів до виконання; 2) неподання виконавчого документа, зазначеного у статті 17 цього Закону та неподання заяви про відкриття виконавчого провадження у випадках, передбачених цим Законом; 3) якщо рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної (юридичної) сили, крім випадків, коли воно у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання; 4) пред'явлення виконавчого документа до органу державної виконавчої служби не за місцем або не за підвідомчістю виконання рішення; 5) якщо не закінчилася відстрочка виконання рішення, надана

судом, яким постановлено рішення; 6) невідповідності виконавчого документа вимогам, передбаченим статтею 18 цього Закону; 6-1) офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури; 7) якщо виконавчий документ повернуто стягувачу за його заявою, крім виконавчих документів про стягнення аліментів та інших періодичних платежів; 8) наявності інших передбачених законом обставин, що виключають здійснення виконавчого провадження.

У виконавчому листі № 161/14148/15-ц, виданому 19 лютого 2016 року Луцьким міськрайонним судом Волинської області, зазначено, що дата народження та індивідуальний номер боржника ОСОБА_3 невідомі.

Відповідно до частини другої статті 32 Конституції України та частини першої статті 302 ЦК України не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом.

Офіційне тлумачення вказаного положення Конституції України міститься в Рішенні Конституційного Суду України від 20 січня 2012 року № 2-рп/2012, відповідно до пункту 1 якого збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди державою, органами місцевого самоврядування, юридичними або фізичними особами є втручанням в її особисте та сімейне життя, таке втручання допускається винятково у випадках, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Частина перша статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» містить вимоги до виконавчого документа, у якому, зокрема, має бути зазначено й індивідуальний ідентифікаційний номер боржника (фізичної особи). Відповідно до пункту 6 частини першої статті 26 цього Закону у разі невідповідності змісту виконавчого листа вимогам статті 18 державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження.

Разом із тим пункт 3 частини третьої статті 11 Закону надає право державному виконавцю при здійсненні виконавчого провадження з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від органів, установ, організацій, посадових осіб, сторін та учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, у тому числі й конфіденційну.

Тому відсутність у виконавчому листі ідентифікаційного номера боржника не є підставою для відмови державним виконавцем у відкритті виконавчого провадження.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 25 червня 2014 року у справі № 6 - 62цс14.

Крім того, пунктом 5.27 «Уніфікованої системи організаційно-розпорядчої документації, вимоги до оформлення документів ДСТУ 4163-2003» передбачено, що відмітку про засвідчення копії документа складають зі слів «Згідно з оригіналом», назви посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалів та прізвища, дати засвідчення копії.

Представником суб'єкта оскарження в порушення вимог частини першої статті 60 ЦПК України не надано належних та допустимих доказів того, що на момент звернення ПАТ «Брокбізнесбанк» із заявою про прийняття виконавчого документа до примусового виконання, довіреність представника останнього не відповідала вищезазначеним вимогам.

З огляду на викладене, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли правильного висновку про те, що у державного виконавця були відсутні підстави для відмови у відкритті виконавчого провадження.

Переглядаючи справу в апеляційному порядку, апеляційний суд із дотриманням вимог статей 303, 304 ЦПК України 2004 року перевірив доводи апеляційної скарги та навів висновки на їх спростування, у результаті чого постановив законну і обґрунтовану ухвалу, яка відповідає вимогам статті 315 ЦПК України 2004 року.

Доводи касаційної скарги заявника про те, що у державного виконавця були всі підстави для винесення постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження - не заслуговують на увагу, оскільки зводяться до переоцінки доказів, яким суд апеляційної інстанції надав належну оцінку.

Наведені в касаційній скарзі доводи не спростовують висновків судів по суті вирішення указаної скарги та не дають підстав вважати, що судами порушено норми матеріального та процесуального права, про що зазначає у касаційній скарзі заявник.

Викладене дає підстави для висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін із підстав, передбачених статтями 406, 410 ЦПК України.

Керуючись статтями 406, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України залишити без задоволення.

Ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03 серпня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Волинської області від 26 вересня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. А. Стрільчук

Судді: С. О. Карпенко

С.О. Погрібний

О.В. Ступак

Г. І.Усик