Справа № 357/3200/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 вересня 2018 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Цуранова А. Ю. ,

при секретарі Солом'яна Л. М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду м. Біла Церква цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до: 1) Комунального підприємства Білоцерківської міської ради «Служба приватизації державного житлового фонду», 2) ОСОБА_2 про визнання частково недійсним розпорядження про приватизацію квартири, скасування свідоцтва про право власності на квартиру та державної реєстрації права власності на квартиру,

В С Т А Н О В И В :

29.03.2018 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з вищевказаним позовом, в якому просить: 1) визнати незаконним та скасувати п. 81 розпорядження Білоцерківської міської ради № 1-3-7 від 16.01.1997 року в частині передачі їй в спільну часткову власність з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 квартири АДРЕСА_1 (теперішня ОСОБА_4) в м. Біла Церква, 2) скасувати видане на підставі цього розпорядження свідоцтво про право власності на житло № 17294 від 16.01.1997 року, 3) скасувати державну реєстрацію права власності на її ім`я на 1/3 частку квартири за адресою: квартира АДРЕСА_1 (теперішня ОСОБА_4) в м. Біла Церква.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що з 28.07.1995 року і по теперішній час вона проходить військову службу в Збройних Силах України, з 02.12.2005 року у Харківському університеті Повітряних сил в м. Харків.

З 1995 року і по теперішній час в м. Біла Церква не проживає.

З 19.06.2002 року позивач перебуває на квартирному обліку з сімєю з трьох осіб. У березні 2018 року, під час поновлення документів для квартирного обліку, позивач дізналася, що вона є співвласником квартири АДРЕСА_1 (теперішня ОСОБА_4) в м. Біла Церква, згоди на приватизацію якої вона не надавала.

Представник позивач подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі.

Від КП БМР «Служба приватизації державного житлового фонду» надійшла заява про визнання позову, з проханням розглядати справу без участі його представника.

Відповідач ОСОБА_2 направила до суду заяву про визнання позову, просила розглянути справу без її участі.

Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення позову, з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що пунктом 81 розпорядження Ввиконавчого комітету Білоцерківської міської ради № 1-3-7 від 16 січня 1997 року в порядку приватизації державного житлового фонду квартири АДРЕСА_2 передано в спільну власність безоплатно ОСОБА_3 та членам його сім'ї, ОСОБА_2 та ОСОБА_5.

На підставі даного розпорядження 16.01.1997 року ОСОБА_3, ОСОБА_2 та ОСОБА_5 видане свідоцтво про право власності на житло № 17294, яким підтверджено право спільної часткової власності вказаних у ньому осіб на квартиру АДРЕСА_2.

29.01.2000 року після одруження позивач змінила прізвище на ОСОБА_1.

З матеріалів справи вбачається, що батько позивача - ОСОБА_3 помер 02.03.2015 року. На підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 22.09.2015 року мати позивача ОСОБА_2 набула у власність 1/3 частку квартири АДРЕСА_2, в порядку спадкування після померлого ОСОБА_3

Таким чином, на даний час власниками вищевказаної квартири є позивач 1/3 частки та відповідач ОСОБА_2 2/3 частки.

В позовній заяві позивач стверджує, що з 1995 року по теперішній час вона не проживала у м. Біла Церква і письмової згоди на отримання у спільну часткову власність безоплатно (приватизацію) не давала. Станом на 16.01.1997 року позивач була повнолітньою і мала особисто подавати заяву на приватизацію житла.

З витягу із послужного списку підполковника ОСОБА_1 встановлено, що з 1995 по 2000 рік вона навчалася у Київському національному університеті ім. Т. Шевченка. З 2000 по 2002 роки проходила службу в м. Воля Львівської облаті та м. Умань Черкаської області. З 2002 року проходить військову службу у м. Харків.

З 19.06.2002 року позивач перебуває на квартирному обліку в Харківському університеті Повітряних сил в м. Харків з сімєю з трьох осіб.

Згідно ст. 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» (в редакції на час винекнення спірних правовідносин) до об'єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків та одноквартирні будинки (надалі - квартири (будинки), які використовуються громадянами на умовах найму.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» якщо загальна площа квартир (будинків), що підлягають приватизації, відповідає площі, передбаченій абзацом другим статті 3 цього Закону, зазначені квартири (будинки) передаються наймачеві та членам його сім'ї безоплатно. До членів сім'ї наймача включаються лише громадяни, які постійно проживають в квартирі (будинку) разом з наймачем або за якими зберігається право на житло.

Статтею 64 Житлового кодексу України передбачено, що до членів сім'ї наймача належить дружина, чоловік наймача, їх діти і батька, якщо вони постійно проживають разом з наймачем ведуть з ним спільне господарство.

Відповідно до ч. 2 ст. 8 Закону та п. 5 Положення про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян, затвердженого наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 15 вересня 1992 року за № 56, передача квартир у власність здійснюється лише з письмової згоди всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають в даній квартирі, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов'язковим визначенням уповноваженого власника квартири.

Аналіз вказаних вище норм вказує на те, що право на приватизацію житла та згоду на приватизацію квартири іншими членами сім'ї повинна давати кожна особа, яка проживає або має право на проживання у цій квартирі.

В позовній заяві позивач посилається на безпідставне, тобто всупереч вимогам чинного на той час законодавства, набуття нею у власність 1/3 частки квартири АДРЕСА_2, що суперечить її правам та інтересам на отримання у власність житла по місцю проходження служби.

Будь-яких доказів на спростування викладених в позовній заяві обставин відповідачами не надано.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що п. 81 розпорядження Білоцерківської міської ради № 1-3-7 від 16 січня 1997 року в частині передачі ОСОБА_5 в спільну часткову власність з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 квартири АДРЕСА_2 було прийнято з порушенням ст. 8 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" та прав позивача, а тому його слід визнати незаконним та скасувати, а також скасувати видане на підставі цього розпорядження свідоцтво про право власності на житло №17294 від 16.01.1997 року та скасувати державну реєстрацію права власності позивача на 1/3 частку квартири за адресою: квартира АДРЕСА_2.

Згідно п. 11 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» спори, що виникають при приватизації квартир державного житлового фонду, вирішуються судом.

Таким чином суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 76, 81, 89, 141, 228, 229, 242-246, 258, 263-268, 272-273 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 (адреса: індекс 62418, Набережний в`їзд, буд. 10, кв. 190, с. Пісочин, Харківського району Харківської області) до: 1) Комунального підприємства Білоцерківської міської ради «Служба приватизації державного житлового фонду» (адреса: індекс 09100, Київська область, вул.Торгова площа, 11, м. Біла Церква, Київська область) , 2) ОСОБА_2 (адреса: індекс 09100, АДРЕСА_3) про визнання частково недійсним розпорядження про приватизацію квартири, скасування свідоцтва про право власності на квартиру та державної реєстрації права власності на квартиру - задовольнити повністю.

Визнати незаконним та скасувати п. 81 розпорядження Білоцерківської міської ради № 1-3-7 від 16 січня 1997 року в частині передачі ОСОБА_5 в спільну часткову власність з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 квартири АДРЕСА_2.

Скасувати свідоцтво про право власності на житло №17294 від 16.01.1997 року видане виконкомом Білоцерківської міської Ради народних депутатів Київської області, яким закріплена спільна часткова власність квартири АДРЕСА_2 в рівних долях ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_5.

Скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на 1/3 частку квартири АДРЕСА_1 (тепер ОСОБА_4) в м. Біла Церква.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Київської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

СуддяОСОБА_6