Справа № 279/2866/18
Провадження 2/279/1398/18
02 жовтня 2018 року Коростенський міськрайонний суд
Житомирської області
в складі: головуючого-судді Коваленко В.П.,
за участю секретаря Комарової О.В.
розглянувши в м. Коростені цивільну справу в спрощеному позовному провадженні за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням, шляхом визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням,-
Позивач ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_2 , в якому просить усунути перешкоди в користуванні житловим приміщенням, шляхом визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням. В обгрунтування позовних вимог посилається на те, що згідно договору купівлі - продажу від 06.06.2009 року вона є власником квартири АДРЕСА_1.
Зазначила, що після отримання у власність квартири, була зареєстрована в ній відповідачка по справі ОСОБА_2. На час реєстрації відповідач являлась дружиною її рідного брата ОСОБА_3, який з відповідачкою в 2014 році розлучився . Відповідач за місцем своєї реєстрації не проживає, особисті її речі в квартирі відсутні, коштів на сплату та утримання квартири не надає. Як власник даного житлового приміщення вона належним чином не може користуватися наданими їй законом правами, а саме: в зв,язку з реєстрацією відповідача несе тягар утримання квартири, сплачуючи зайві комунальні послуги, не може отримати пільг по сплаті комунальних послуг ( субсидію), бажає відчужити дану квартиру. Договір на оренду житла ( договір тимчасово користування, піднайму) нею з відповідачем не укладався.
Справа розглянута за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідач не надала відзиву на вказаний позов.
Зважаючи на те, що справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, відповідно до ч. 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Вивчивши матеріали справи в їх сукупності, суд приходить до наступного.
Судом встановлено, що позивач є власником квартири АДРЕСА_1, що стверджується копією договору купівлі - продажу від 06.06.2009 року, посвідченого приватним нотаріусом Коростенського районного нотаріального округу Житомирської області Зіневичем С.О., зареєстровано в реєстрі за № 1180 (а.с. 5 ).
В даній квартирі зареєстрована відповідач по справі - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1. ( довідка а.с. 9).
Відповідач в квартирі, що належить позивачці, з 2014 року не проживає по теперішній час, її особистих речей в квартирі немає, витрат на утримання квартири не несе, що стверджується даними акту від 29.06.2018 року, складеного позивачем в присутності свідків та посвідченого секретарем Михайлівської сільської ради . ( а.с. 8).
Будь-яких доказів на спростування цих актів відповідачем не подано.
Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі рішення суду.
Статтею 41 Конституції України, статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до закону № 175/97-ЕР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплено право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
У відповідності до ст.383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.
При цьому згідно до ст.391 ЦК України, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпорядження своїм майном.
Згідно ч. 1 ст.405 ЦК України , члени сімї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону, а відповідно ч. 2 ст.405 цього Кодексу член сімї власника житла втрачає право на користування житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Відповідно до ч. 1 ст.156 ЖК України члени сім"ї власника житлового будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.
Суд, аналізуючи отримані докази та вказані норми законодавчих актів, приходить до висновку, що відповідач втратила право користування спірним житловим приміщенням, не проживаючи в ньому понад один рік, без поважних причин.
При цьому, суд враховує, що відповідач, продовжуючи бути зареєстрованою у спірному житловому приміщенні, фактично чинить перешкоди власнику цього приміщення, оскільки нарахування вартості житлово комунальних послуг здійснюється з урахуванням кількості зареєстрованих осіб.
Згідно до вимогст.7 Закону України « Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 247,259,263-265,268 ЦПК України, ст.ст. 319, 321, 383, 405 ЦК України, ст.156 ЖК України, суд,-
Позов ОСОБА_1 задовольнити.
Усунути ОСОБА_1 перешкоди в користуванні та розпорядженні квартирою АДРЕСА_1 шляхом визнання ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1,такою, що втратила право користування житловим приміщенням, квартирою АДРЕСА_1.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Суддя: Коваленко В.П.