Справа № 153/550/18
Провадження № 22-ц/772/1896/2018
Головуючий у суді 1-ї інстанції ОСОБА_1
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2018 рокуСправа № 153/550/18м. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області у складі колегії суддів:

головуючого Медяного В.М.,

суддів: Денишенко Т.О., Матківської М.В.,

з участю секретаря судового засідання Сніжко О.А.

учасники справи:

позивач ОСОБА_3,

відповідач уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Платинум Банк»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 4 апеляційну скаргу уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Платинум Банк» на рішення Ямпільського районного суду Вінницької області від 19 липня 2018 року, ухвалене у приміщенні Ямпільського районного суду Вінницької області о 09:34 (головуючий суддя Любинецька-Онілова А.Г.), дата складення повного судового рішення невідома,

у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Платинум Банк» про визнання частково недійсним договору про відкриття банківського (карткового) рахунку, кредитного обслуговування рахунку та встановлення кредитного ліміту,

встановив:

У травні 2018 року позивач ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Платинум Банк» про визнання частково недійсним договору про відкриття банківського (карткового) рахунку, кредитного обслуговування рахунку та встановлення кредитного ліміту.

Позовні вимоги позивач мотивувала тим, що згідно договору №00445/0025ХSGF від 28.01.2016 ПАТ «Платинум Банк» їй відкрито картковий рахунок №3951 із розміром кредитного ліміту 22000 гривень та сплатою 29,99 відсотків річних. Строк дії кредитного договору 36 місяців, тобто до 28.01.2019 року.

Позивач вважає, що деякі пункти умов договору є несправедливими по відношенню до неї як споживача і порушують Закон України «Про захист прав споживачів», а саме: п.1.6 договору розмір Щомісячної комісії за кредитне обслуговування рахунку становить 438 гривень; п.4.3 договору для забезпечення своєчасного виконання зобовязань зі сплати Щомісячного платежу Клієнт щомісячно протягом Платіжного періоду поточного місяця поповнює Рахунок готівкою через відділення банку або готівкою через банкомати банку, або безготівковим перерахуванням коштів з інших рахунків, або переказом на Рахунок з інших банків.

Щомісячний платіж становить 6,5 відсотків від встановленого Кредитного ліміту, та містить в собі частину Кредитної заборгованості, проценти, що нараховані за користування Кредитом у попередньому календарному місяці, а також Щомісячну комісію, нараховану наприкінці попереднього календарного місяця.

Встановивши в п.1.6 ОСОБА_4 розмір щомісячної комісії за кредитне обслуговування Рахунку в розмірі 438 гривень, банк не зазначив та не конкретизував, які саме послуги надаються за вказану комісію.

Також пункт 4.3 ОСОБА_4 зобовязує його щомісячно сплачувати 6,5 відсотків від встановленого Кредитного ліміту, а не у разі порушення зобовязання, як це передбачено чинним законодавством, що є несправедливим. Вказаний пункт є нечітким і не конкретизованим, оскільки не зрозуміло, чи є щомісячний платіж в розмірі 6,5 відсотків від встановленого Кредитного ліміту штрафом або пенею, оскільки штраф та пеня мають різні кваліфікуючі ознаки, чи можливо іншим видом забезпечення виконання зобовязання.

Таким чином, ПАТ «Платинум Банк» при укладенні з позивачем ОСОБА_4 №00445/0025ХSGF про відкриття банківського (карткового) рахунку, кредитного обслуговування рахунку та встановлення кредитного ліміту від 28.01.2016 року включив умови, які є несправедливими та суперечать чинному законодавству.

Враховуючи вказані обставини, позивач просила визнати недійсними умови п.1.6 та п.4.3 ОСОБА_4 №00445/0025ХSGF про відкриття банківського (карткового) рахунку, кредитного обслуговування рахунку та встановлення кредитного ліміту, укладеного 28.01.2016 р. між нею та ПАТ «Платинум Банк», з моменту укладення договору.

Рішенням Ямпільського районного суду Вінницької області від 19 липня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволені повністю.

Визнано недійсними умови п.1.6 та п.4.3 ОСОБА_4 №00445/0025ХSGF про відкриття банківського (карткового) рахунку, кредитного обслуговування рахунку та встановлення кредитного ліміту, укладеного 28.01.2016 між ОСОБА_3 та ПАТ «Платинум Банк», з моменту укладення договору.

Стягнуто з уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Платинум Банк» на користь держави в сумі 704 (сімсот чотири) гривні 80 (вісімдесят) копійок.

Судове рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що банк ПАТ «Платинум Банк» при укладені з позивачем ОСОБА_4 №00445/0025ХSGF про відкриття банківського (карткового) рахунку, кредитного обслуговування рахунку та встановлення кредитного ліміту від 28.01.2016 року включив умови, які є несправедливими, суперечать принципам розумності та добросовісності, є наслідком дисбалансу договірних прав та обовязків позивача як споживача послуг банку, та суперечать статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», а саме: п.1.6 та п.4.3 ОСОБА_4 №00445/0025ХSGF від 28.01.2016 р., тому суд вважає порушеним право позивача, яке підлягає судовому захисту шляхом визнання недійсним вказаного договору в частині п.1.6. та п.4.3.

В апеляційній скарзі відповідач уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Платинум Банк» - ОСОБА_5 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, оскільки судом першої інстанції не було в повній мірі досліджено усіх обставин, що мають значення для справи та неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що справу було розглянуто судом першої інстанції з порушенням юрисдикції місцевого суду, оскільки даний спір є публічно-правовим та має вирішуватись за правилами КАС України, а також вирішено справу щодо неналежного відповідача, що є порушенням норм процесуального права. Судом також не було враховано в повній мірі усіх обставин справи та не досліджено належним чином докази, що мали значення для вирішення справи, що є порушенням норм матеріального права, оскільки наявність підписів позивача у заяві/анкеті, у кредитному договорі та невідємних його додатках свідчить про те, що позивач отримав всю необхідну інформацію та погодився з нею, а отже було досягнуто згоди на укладення кредитного договору та всіх його істотних умов, а тому усі умови кредитного договору є дійсними в розумінні положень ст. 203 ЦК України, а вимоги позивача є безпідставними та не ґрунтуються на вимогах закону. Також у звязку з викладеним судом неправильно вирішено питання про стягнення судових витрат.

У поданому відзиві на апеляційну скаргу позивач ОСОБА_3 апеляційну скаргу не визнала та заперечила проти її задоволення, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції.

Сторони у справі у судове засідання не зявилися, тому відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України справа розглянута у їх відсутність.

Статтею 351 ЦПК України, в редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року, визначено, що судом апеляційної інстанції у цивільних справах є апеляційний суд, у межах апеляційного округу якого (території, на яку поширюються повноваження відповідного апеляційного суду) знаходиться місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Відповідно до п. 8 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується, а тому Апеляційний суд Вінницької області діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Вінницького апеляційного суду в апеляційному окрузі.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Апеляційний суд у складі судової колегії, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких міркувань.

Відповідно до частин першої, другої та пятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Частиною 2 ст. 77 ЦПК України передбачено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Апеляційний суд переконаний, що оскаржуване судове рішення таким вимогам повністю відповідає.

Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що між ОСОБА_3 і Публічним акціонерним товариством «Платинум Банк» 28 січня 2016 року укладено договір №00445/0025ХSGF про відкриття банківського (карткового) рахунку, кредитного обслуговування рахунку та встановлення кредитного ліміту, згідно якого на імя позивача ОСОБА_3 банком відкрито картковий рахунок №3951 із розміром кредитного ліміту 22000 гривень та сплатою 29,99 відсотків річних. Строк дії кредитного договору 36 місяців, тобто до 28.01.2019 р.

Із копії інформаційної картки для позичальника встановлено, що вказана картка містить інформацію про порядок та період перерахування коштів для здійснення погашення заборгованості по договору №00445/0025ХSGF від 28.01.2016 р.

Із копії загальних умов кредитування від 28.01.2016 р. встановлено, що ОСОБА_3 підписала загальні умови про ознайомлення її з прикладом використання кредитного ліміту та розрахунком платежів з визначенням сукупності вартості ліміту і реальної процентної ставки.

Із копії заяви/анкети встановлено, що ОСОБА_3 28.01.2016 р. підписала заяву на отримання кредитного договору та про ознайомлення її з умовами кредитування.

Із копії заяви про відкриття поточного рахунку встановлено, що ПАТ «Платинум Банк» на імя ОСОБА_3 відкрив рахунок.

Із копії умов споживання кредитування ПАТ «ПТБ», затвердженого рішенням правління від 01.12.2015 р. №54 встановлено, що вказаних умовах зазначені загальні положення, порядок надання обслуговування споживчих кредитів, особливості погашення кредитів в терміналах самообслуговування.

Із копії рішення виконавчої дирекції фонду гарантування вкладів фізичних осіб №743 від 27.02.2017 р. «Про початок процедури ліквідації ПАТ «ПтБ» та делегування повноважень ліквідатора банку» встановлено, що припинено тимчасову адміністрацію ПАТ «Платинум Банк» з 24.02.2017 р., відкликано повноваження тимчасового адміністратора ПАТ «ПтБ» у провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків ОСОБА_5 з 24.02.2017 р., запроваджено процедуру ліквідації ПАТ «ПтБ» строком на 2 роки з 24.02.2017 р. по 24.02.2019 р. включно, призначено уповноваженою особою Фонду та делегувати всі повноваження ліквідатора ПАТ «ПтБ», визначені Законом, в тому числі з підписання всіх договорів, повязаних з реалізацією активів банку у порядку, визначеному Законом, окрім повноважень з реалізацією активів банку, провідному професіоналу з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків ОСОБА_5 строком на два роки з 24.02.2017 р. по 23.02.2019 р. включно.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3, суд першої інстанції вірно встановив обставини справи та правильно виходив з доведеності того, що згідно договору №00445/0025ХSGF про відкриття банківського (карткового) рахунку від 28.01.2016 р. ПАТ «Платинум Банк» на імя позивача відкрито картковий рахунок №3951 із розміром кредитного ліміту 22000 гривень та сплатою 29,99 відсотків річних. Строк дії кредитного договору 36 місяців, тобто до 28.01.2019 р.

Відповідно до п.1.3. договору №00445/0025ХSGF банк встановив позивачеві кредитний ліміт 22000 гривень 00 копійок на споживчі цілі, тому особливості регулювання відносин сторін відповідно до договору визначаються Законом України «Про захист прав споживачів».

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 щодо офіційного тлумачення положень пунктів 22, 23 статті 1, статті 11, частини восьмої статті 18, частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» у взаємозв'язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України (справа про захист прав споживачів кредитних послуг) дія цього Закону поширюється і на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем за договором про надання споживчого кредиту), що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Відповідно до п. 1.6. договору №00445/0025ХSGF розмір Щомісячної комісії за кредитне обслуговування рахунку 438 гривень 00 копійок.

Відповідно до п. 4.3. договору №00445/0025ХSGF для забезпечення своєчасного виконання зобовязань зі сплати Щомісячного платежу клієнт щомісячно протягом Платіжного періоду поточного місяця поповнює Рахунок готівкою через відділення банку або готівкою через банкомати банку, або безготівковим перерахуванням коштів з інших рахунків, або переказом на Рахунок з інших банків. Щомісячний платіж становить 6,5 відсотків від встановленого Кредитного ліміту, та містить в собі частину Кредитної заборгованості, проценти, що нараховані за користування Кредитом у попередньому календарному місяці, а також Щомісячну комісію, нараховану наприкінці попереднього календарного місяця.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник повернути кредит та сплатити відсотки. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

Згідно ч. 5 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України "Про споживче кредитування".

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 5, 7 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Якщо до положення вносяться зміни, такі зміни вважаються чинними з моменту їх внесення.

Таким чином, суд першої інстанції встановивши зазначені обставини, дійшов обґрунтованого висновку про те, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за управління (обслуговування) кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними.

Відповідно до ч.8 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів», нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача.

Згідно ч.1 ст.55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, унесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо).

Таким чином, встановивши в п.1.6. ОСОБА_4 №00445/0025ХSGF від 28.01.2016 розмір щомісячної комісії за кредитне обслуговування рахунку в розмірі 438 гривень 00 копійок, банк не зазначив та не конкретизував, які саме послуги надаються банком позивачеві за вказану комісію.

Крім цього, пункт. 4.3. ОСОБА_4 №00445/0025ХSGF від 28.01.2016, яким передбачено щомісячний платіж для забезпечення своєчасного виконання зобовязань зі плати Щомісячного платежу в розмірі 6,5 відсотків від встановленого Кредитного ліміту, та містить в собі частину Кредитної заборгованості, проценти, що нараховані за користування Кредитом у попередньому календарному місяці, а також Щомісячну комісію, є несправедливою умовою по відношенню до позивача як споживача, оскільки забезпечення кредитного зобов'язання у вигляді сплати неустойки, (штрафу, пені) за правилами ст.549 ЦК України виникає лише у разі порушення боржником зобовязання. При цьому, пункт 4.3 ОСОБА_4 №00445/0025ХSGF від 28.01.2016 зобовязує позивача щомісячно сплачувати 6,5 відсотків від встановленого Кредитного ліміту, а не у разі порушення нею зобовязання, що є несправедливою умовою по відношенню до споживача та не відповідає вимогам ст.549 ЦК України, оскільки відповідно до цього пункту порушила позивач зобовязання чи ні, однак повинна сплатити на користь банку щомісячно 6,5 відсотків від встановленого кредитного ліміту.

Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Крім цього, п. 4.3 ОСОБА_4 є нечітким і не конкретизованим, оскільки не зрозуміло чи є щомісячний платіж в розмірі 6,5 відсотків від встановленого Кредитного ліміту - штрафом або пенею, оскільки штраф та пеня мають різні кваліфікуючі ознаки, чи можливо іншим видом забезпечення виконання зобовязання.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст.549 ЦК України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Крім того, пункт 4.3 ОСОБА_4 №00445/0025ХSGF від 28.01.2016 зобовязує позивача сплачувати щомісячний платіж в розмірі 6,5 відсотків від встановленого Кредитного ліміту, а не від суми невиконаного, неналежно виконаного, несвоєчасно виконаного грошового зобовязання, як це передбачено вимогою ч.ч. 2,3 ст. 549 ЦК України.

З урахуванням наведених мотивів суд першої інстанції при вирішенні спору вірно застосував норми матеріального права: ст.1054 ЦК України, ст.ст.11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів», ст.55 Закону України «Про банки і банківську діяльність», п.3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, а також не порушив норми процесуального права.

Таким чином, встановивши зазначені обставини, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що ПАТ «Платинум Банк» при укладені з ОСОБА_3 ОСОБА_4 №00445/0025ХSGF про відкриття банківського (карткового) рахунку, кредитного обслуговування рахунку та встановлення кредитного ліміту від 28.01.2016 року включив умови, які є несправедливими, суперечать принципам розумності та добросовісності, є наслідком дисбалансу договірних прав та обовязків позивача як споживача послуг банку, та суперечать статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», а саме: п.1.6 та п.4.3 ОСОБА_4 №00445/0025ХSGF від 28.01.2016 р, у звязку з цим, оскільки право позивача є порушеним, тому підлягає судовому захисту шляхом визнання недійсним вказаного договору в частині п.1.6. та п.4.3.

Такі висновки суду відповідають правовій позиції, яка встановлена Верховним Судом України в постанові від 16 листопада 2016 року у справі № 6-1746цс16.

Доводи апеляційної скарги в тій частині, що даний спір є публічно-правовим та має вирішуватись за правилами КАС України, а також вирішено справу щодо неналежного відповідача, що є порушенням норм процесуального права, не можуть бути прийняті в якості підстав для скасування рішення суду, оскільки даний спір не є публічно-правовим, як вбачається з практики розгляду судами даної категорії справ, а також з матеріалів справи, ухвалу про відкриття провадження у даній справі відповідач не оскаржував, а заявлене його клопотання про заміну первісного відповідача не ґрунтується на положеннях ч. 2 ст. 51 ЦПК України, відповідно до якої заміна відповідача можлива лише на підставі клопотання позивача.

Не може погодитись апеляційний суд також і з твердженнями апеляційної скарги про те, що судом не було враховано в повній мірі усіх обставин справи та не досліджено належним чином докази, що мали значення для вирішення справи, а саме наявність підписів позивача у заяві/анкеті, у кредитному договорі та невідємних його додатках, що на думку відповідача свідчить про те, що позивач отримав всю необхідну інформацію та погодився з нею, а отже було досягнуто згоди на укладення кредитного договору та всіх його істотних умов, а тому усі умови кредитного договору є дійсними в розумінні положень ст. 203 ЦК України, а вимоги позивача є безпідставними та не ґрунтуються на вимогах закону.

Посилання апелянта на те, що позивач був письмово ознайомлений з умовами кредитування про що свідчить його підпис в заяві/анкеті та кредитному договорі та підтвердив те, що ознайомлений з тарифами для клієнтів з оформленням платіжної картки, правилами користування банківською платіжною карткою, умовами кредитування і обслуговування рахунку та встановленням кредитного ліміту, а тому спростовує твердження позивача про несправедливі умови договору, апеляційний суд вважає необґрунтованим та суперечить вимогам Закону «Про захист прав споживачів». Договір в цілому відповідає положенням закону. Між тим, визнані недійсними пункти договору суперечать Закону.

Посилання апелянта на те, що постановою Правління НБУ від 10 травня 2007 року №168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту» (п. 3.1) встановлена можливість включення комісій (тарифів) банку, що повязані з наданням та обслуговуванням і погашенням кредиту, у тому числі, комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, здійснення валютно-обмінних операцій, юридичне оформлення тощо, що і було зроблено в оскаржуваному кредитному договорі та жодним чином не порушило права позивача, як споживача фінансових послуг, суперечить нормам чинного законодавства, оскільки вказана постанова втратила чинність згідно з постановою Правління НБУ від 8 червня 2017 року №49.

Крім того, будь-які видатки, пов'язані зі здійсненням тієї чи іншої банківської операції, банк може включити до вартості договору (в даному випадку - сформувати кредитну ставку з врахуванням цих видатків) та саме у відношенні зазначеної умови договору діє принцип свободи договору, який реалізується сторонами при укладенні договору.

Не може бути підставою для скасування рішення суду посилання апелянта, що у відповідності до вимог «Правил» позивачу в письмовому вигляді було надано детальну інформацію про те, за надання яких саме послуг він сплачує щомісячно комісію, яка передбачена умовами кредитного договору, а також, про усі інші умови договору, що позивач під цим підписався, зобовязався виконувати, тому відсутні будь-які обставини та законні підстави для визнання умови кредитного договору щодо сплати щомісячної комісії за обслуговування кредиту недійсною чи припиненою з формальних міркувань, оскільки відсутні будь-які докази таких тверджень позивача, що позивачем не було доведено жодної з обставин, на які він посилається в обґрунтування позову, не надано жодного допустимого доказу.

Між тим, ні умови кредитного договору, ні заява/анкета умови, а ні матеріали справи не містять доказів, про ознайомлення позивача з видатками, пов'язаними зі здійсненням тієї чи іншої банківської операції, що банк включив до вартості договору (в даному випадку чи сформував банк кредитну ставку з врахуванням комісії за обслуговування кредиту), а тому відсутні підстави вважати, що умови укладеного кредитного договору щодо а саме: п.1.6 договору про розмір Щомісячної комісії за кредитне обслуговування рахунку, який становить 438 гривень та п.4.3 договору про те, що для забезпечення своєчасного виконання зобовязань зі сплати Щомісячного платежу Клієнт щомісячно протягом Платіжного періоду поточного місяця поповнює Рахунок готівкою через відділення банку або готівкою через банкомати банку, або безготівковим перерахуванням коштів з інших рахунків, або переказом на Рахунок з інших банків, відповідають положенням Закону України «Про захист прав споживачів».

За таких обставин апеляційний суд вважає висновок суду першої інстанції обґрунтованим.

Апеляційний суд також переконаний, що у звязку із повним задоволенням позову ОСОБА_3, судом першої інстанції також правильно згідно вимог ст. 141 ч.1 ЦПК України вирішено питання про розподіл судових витрат, оскільки позивач на підставі ч.3 ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів» звільнена від сплати судового збору при подачі позову до суду, а тому в порядку ст.141 ч.1 ЦПК України судовий збір покладається на іншу сторону, тому з відповідача в дохід держави стягнуто судовий збір у розмірі ставки судового збору, встановленого п.п.2 п.2 ч.2 ст.4 ЗУ «Про судовий збір» у сумі 704 грн. 80 коп.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Щодо вмотивованості судового рішення апеляційний суд звертає увагу, що згідно із усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Torija v. Spain) від 09 грудня 1994).

Таким чином, доводи апеляційної скарги, ретельно досліджені судом, висновків суду не спростовують і не дають підстав вважати, що судом допущені порушення матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення спору.

Враховуючи викладене, апеляційний суд повністю погоджується з такими висновками суду та постановленим ним судовим рішенням, оскільки визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Доводи апеляційної скарги є аналогічними доводам, викладеним у відзиві на позовну заяву та не спростовують висновків судів першої інстанції, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині рішення, та зводяться до переоцінки доказів та незгоди з правильним висновком місцевого суду щодо їх оцінки.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За вказаних обставин, апеляційний суд приходить до переконання, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, який повно встановивши фактичні обставини справи, із дотриманням норм процесуального права, вірно застосував норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, ухвалив обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам закону, а тому передбачених ст. 376 ЦПК України підстав для його скасування, не вбачається.

Керуючись ст. ст. 5, 12, 76, 81, 263, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Платинум Банк» залишити без задоволення.

Рішення Ямпільського районного суду Вінницької області від 19 липня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий : В.М. Медяний

Судді : Т.О. Денишенко

ОСОБА_6