РІШЕННЯ

Іменем України

27 вересня 2018 року Шевченківський районний суд Харківської області в складі:

гол-чого судді Стеганцова С.М.,

за участю секретаря Реуцької Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в селищі Шевченкове в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою Публічного акціонерного товариства ОСОБА_1 «Приват Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в :

1.Стислий виклад позиції позивача та заперечення відповідача.

Представник позивача за довіреністю звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позову представник банку зазначив, що 17 червня 2008 року між ПАТ КБ «Приват Банк» та ОСОБА_2 було укладено Кредитний Договір б/н від 17.06.2008 року, згідно якого відповідач по справі отримує кредит у розмірі 1 000,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, а відповідач в свою чергу сплачує кредитору проценти за користування кредитом у розмірі 30.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та Правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», складають між ним та банком Договір.

Як зазначає представник банку, ПАТ КБ «Приват Банк» свої зобов'язання за Кредитним договором виконав в повному обсязі, проте відповідач взятих на себе зобовязань за договором не виконав, в звязку з чим станом на 30.04.2018 року утворилася прострочена заборгованість в розмірі 17 593,14 гривень, яку позивач по справі просить стягнути з відповідача.

Представник позивача в судове засідання не зявився, надавши до суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягав (а.с.24).

Відповідач в судове засідання не зявився, надав до суду письмову заяву про розгляд справи у його відсутність (а.с.55).

У наданому відповідачем відзиві він зазначив, що останній платіж за договором кредиту б/н від 17.06.2008 року ним було здійснено 18.08.2009 року, тобто про порушення свого права ПАТ КБ «ПриватБанк» дізнався при нездійсненні ним чергового платежу 30.09.2009 року. Банк звернувся до суду із зазначеним позовом лише через вісім років, а саме 22.05.2018 року, тобто після спливу строку позовної давності. Тому відповідач просить суд застосувати строки позовної давності та відмовити у задоволенні позовних вимог Банку у повному обсязі (а.с.33-36).

2.Заяви, клопотання.

До суд надійшли заяви від представника банка про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, і за відсутності представника банку, а також в разі неявки в судове засідання відповідача по справі банк не заперечує проти розгляду справи за відсутності відповідача з винесенням заочного рішення.

3.Інші процесуальні дії у справі.

Згідно ухвали суду від 26.07.2018 року у справі призначене підготовче судове засідання на 29.08.2018 року.

В звязку з неявкою відповідача справа слуханням була перенесена.

19.09.2018 року від відповідача надійшла заява про слухання справи за його відсутності.

4. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин, повязаних з кредитним договором, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов банку не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Встановлено, що відповідно до укладеного Кредитного Договору (заяви) від 17 червня 2008 року ОСОБА_2 отримав кредит в розмірі 1 000,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідно до п. 3.2 та п. 3.3 Умов та Правил надання банківських послуг, Клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, і Клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт.

Підписання даного Договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру Кредитного ліміту, встановленого Банком.

Зазначені обставини підтверджуються:

Відповідачем підписана заява про отримання кредиту, що підтверджується його особистим підписом у заяві (а.с.8).

Відповідач своїх зобовязань за договором не виконав, в звязку з чим станом на 30.04.2018 року утворилася прострочена заборгованість в розмірі 17 593,14 гривень, з яких

664,02 гривень заборгованість за кредитом;

11 533,26 гривень заборгованість по процентам за користування кредитом;

4 320,00 гривень заборгованість за пенею та комісією;

штраф: 250,00 гривень фіксована частина;

825,86 гривень процентна складова.

Згідно розрахунку заборгованості по договору відповідач сплачував кредит окремими платежами. Останній платіж відповідачем, згідно розрахунку банку, був здійснений 18 серпня 2009 року (а.с.5).

Умовами та Правилами надання банківських послуг визначено терміни та поняття, відповідно до яких, мінімальний обов'язковий платіж - це розмір боргових зобов'язань які щомісячно належать сплаті. Мінімальний обов'язковий платіж є обов'язковим для Держателя платіжних карт, здійснюючих операції по кредитній схемі.

Строки і порядок погашення по Кредиту (кредитний ліміт, кредитна лінія) по платіжним картам з встановленим мінімальним обов'язковим платежем визначені в Правилах Клієнта, які є невід'ємною частиною договору. Платіж включає плату за користування кредитом, передбачену тарифами, та частину заборгованості по кредиту.

Клієнт зобов'язується погашати заборгованість за кредитом та відсоткам за користування ним, перевитратами платіжного ліміту, а також сплачувати комісію на умовах, передбачених договором. В разі виникнення заборгованості держатель по картрахунку зобов'язаний погасити заборгованість протягом встановленого строку з моменту її виникнення.

До суду за захистом порушеного права банк звернувся 22 травня 2018 року.

Відповідач просить суд застосувати правові наслідки пропуску строків позовної давності.

Згідно з нормою ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.

При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як «строк (термін) виконання зобов'язання» так і «строк дії договору» (ст.ст.530,631 ЦК України).

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч.1 ст.530 ЦК України).

Відповідач у відзиві зазначає, що у серпні 2009 року здійснив останній платіж і з цього часу не користувався кредитною картою, з цього часу від позивача не надходило ні СМС повідомлень, ні письмових повідомлень, він вбачає, що банк навмисно не повідомляв його на протязі восьми років.

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст.1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу (ч.2 ст.1050 ЦК України).

Пунктом 3.1.1. Умов та правил надання банківських послуг визначено, що строк дії картки вказаний на картці на лицьовій стороні, картка діє до останнього календарного дня місяця.

5.Мотивована оцінка аргументів сторін.

Позивач зазначає, що при укладенні договору кредиту між Банком та клієнтом суворо дотримується принцип свободи договору, одночасне стягнення штрафу і пені не суперечить ст. 61 Конституції, так як пеня і штраф є формами неустойки. Відповідачем не надано жодних доказів важкого фінансового становища з моменту першого порушення умов кредитного договору, а саме прострочення сплати кредиту. Щодо строків позовної давності, банк вказав, що оскільки кредитний договір чинний та продовжує свою дію, строк позовної давності при зверненні до суду дотримано повністю. З приводу застосування строків позовної давності по пені, банк вказує, що відсутня можливість встановити початок перебігу позовної давності, тому позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Згідно п.9.12 Умов та правил надання банківських послуг договір автоматично продовжує дію на такий же термін.

Суд не погоджується доводами позивача про незастосування строків позовної давності з наступного.

З наданого розрахунку заборгованості банка вбачається, що позивач взяв кредит 17.06.2008 року, в розмірі 1 000 гривень, сплатив банку 3 657 гривень, останній платіж відповідач здійснив 18 серпня 2009 року (а.с 5).

В подальшому, починаючи з вересня 2009 року, відповідач будь-яке погашення коштів не здійснював, вважаючи, що кредит погашений.

З позовними вимогами про стягнення заборгованості за кредитом позивач звернувся до суду 22 травня 2018 року.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України).

Частина 2 ст.258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

По справі відсутні докази щодо існування погодженої сторонами іншої тривалості строку позовної давності відповідно до ст. 259 ЦК України.

Суду не надано банком доказів погодження між сторонами автоматичної пролонгації договору, тому застосуванню підлягає загальний трирічний строк позовної давності, передбачений законом, на якому наполягає відповідач.

Відповідно до статті 207 ЦК України договір вважається таким, що укладений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст.ст.252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст.261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

З умов договору сторін та змісту зазначених правових норм, слід дійти висновку про те, що у випадку неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а отже і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Аналізуючи зміст зазначених правових норм, слід дійти висновку про те, що у разі неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів і процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Зазначена правова позиція сформульована в постанові Верховного Суду України від 06 листопада 2013 року по справі № 6-116цс13.

Відповідно до частини 2 статті 1050 ЦК України у разі, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати відсотків.

За висновками Верховного Суду України, викладеними у постановах № 6-190цс14 від 21 січня 2015 року, № 6-32цс14 від 10 вересня 2014 року, № 6-125цс14 від 17 вересня 2014 року, № 6-53цс14 від 17 вересня 2014 року, перебіг позовної давності щодо повернення кредиту у цілому обчислюється із дня настання строку виконання основного зобовязання, яким є строк виконання зобовязання у повному обсязі (кінцевий строк) або у звязку із застосуванням права на повернення кредиту достроково (висновки Верховного Суду України, викладені у постановах № 6-53цс14 від 17 вересня 2014 року, № 6-125цс14 від 17 вересня 2014 року).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст.267 ЦК України).

Таким чином, строк позовної давності сплинув 30.08.2012 року. До суду позивач звернувся 22.05.2018 року, тобто за межами встановленого законом строку позовної давності.

З бездіяльності банку вбачається, що банк, зловживаючи своїм правом, навмисно затягував зі зверненням до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості, нараховуючи відповідачеві проценти та комісію.

Твердження представника банку в позові про автоматичну пролонгацію строку дії кредитного договору згідно п.9.12 Правил користування платіжною карткою, яким передбачено продовження дії платіжної картки і ним начебто дотримано строк позовної давності, ґрунтується на довільному тлумаченні норм матеріального права і не приймається до уваги судом, оскільки представник банку ототожнює поняття «строк дії платіжної картки», з поняттям «строк (термін) виконання зобов'язання».

Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша статті 1055 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (стаття 638 ЦК України).

В даному випадку сторонами укладено кредитний договір шляхом підписання заяви позичальником. Натомість зазначені умови не містять підпису відповідача і що саме з цими умовами був ознайомлений відповідач.

Зазначена правова позиція була сформульована в постанові Верховного Суду України 22.03.2017року по справі № 6-2320цс16.

Статею 81 ЦПК України передбачено, що суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обовязків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Судом на підставі цього до банку був зроблений запит (а.с.38) про надання банком доказів про строк дії картки, але банк відповіді не надав.

Доказів домовленості сторін щодо збільшення строку позовної давності позивачем надано не було.

Умови і правила надання споживчого кредиту фізичним особам не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору, відповідачем вони не підписувалися, в матеріалах справи немає будь-яких доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів відповідач, підписуючи заяву позичальника, і вони діяли в 2008 році в момент підписання заяви.

Тому суд вважає в позові банку необхідно відмовити в звязку з пропуском строку позовної давності.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 259, 263-265, 274, 279 ЦПК України,

ст. ст. 251-255, 256- 258, 267, 530, 631,1054, 1055 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В:

В позові Публічного акціонерного товариства ОСОБА_1 «Приват Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до апеляційного суду Харківської області, або через Шевченківський районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Дата складання повного судового рішення 01.10.2018 року.

Суддя Шевченківського районного суду С.М.Стеганцов