Постанова

Іменем України

26 вересня 2018 року

м. Київ

справа № 754/1505/16-ц

провадження № 61-3686св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є. (суддя-доповідач),

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І., Крата В. І.., Коротуна В. М.,

учасники справи:

позивач за первісним позовом (відповідач за зустрічним позовом) - публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра»,

представники позивача за первинним позовом (відповідача за зустрічним позовом): ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6,

відповідачі за первісним позовом: ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9,

позивачі за зустрічним позовом: ОСОБА_7, ОСОБА_9,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_9 та ОСОБА_10 на рішення Апеляційного суду м. Києва у складі колегії суддів: Левенця Б. Б., Ратнікової В. М., Борисової О. В. від 05 жовтня 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2016 року Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра» (далі - ПАТ «КБ «Надра») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_8, ОСОБА_7, ОСОБА_9 про стягнення заборгованостіза кредитним договором «Автопакет» від 30 вересня 2008 року № 376/РП/39/2008-980 ID 907712.

Позовна заява мотивована тим, що 30 вересня 2008 року між відкритим акціонерним товариством «Комерційний банк «Надра» (далі - ВАТ «КБ «Надра»), правонаступником якого є ПАТ «КБ «Надра», ОСОБА_8 та ОСОБА_9 укладено договір «Автопакет» № 376/РП/39/2008-980 ID 907712, згідно умов якого ОСОБА_8 отримав кредит у розмірі 101 043,00 грн зі сплатою 20 % річних за користування кредитом, із кінцевим терміном повернення до 20 вересня 2015 року, а ОСОБА_9 зобов'язалася солідарно з позичальником відповідати перед позивачем за виконання зобов'язання за указаним кредитним договором.

Цього ж дня на забезпечення виконання вказаного договору між позивачем та ОСОБА_7 укладено договір поруки № 376/РП/39/2008-980, за умовами якого остання зобов'язалася солідарно з ОСОБА_8 відповідати перед позивачем за виконання зобов'язання за указаним кредитним договором.

У порушення умов кредитного договору, а також статтей 509, 526, 1054 ЦК України, відповідачі зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконали, чим порушили умови кредитного договору. Станом на 10 листопада 2015 року утворилась заборгованість у сумі 77 021,66 грн, яка складається із: заборгованості за кредитом у розмірі 35 449,24 грн; заборгованості за процентами за користування кредитом у розмірі 13 963,54 грн; пені за прострочення сплати кредиту у розмірі 17 504,58 грн; штрафу за порушення умов кредитного договору у розмірі 10 104,30 грн, яку позивач просив стягнути солідарно з відповідачів на свою користь.

У листопаді 2016 року ОСОБА_7 та ОСОБА_9 звернулися до суду із зустрічним позовом до ПАТ «КБ «Надра» про визнання припиненим договору поруки від 30 вересня 2008 року № 376/РП/2008-980 та договору «Автопакет» від 30 вересня 2008 року № 376/РП/39/2008-980 ID 907712 в частині пункту 3.3, який передбачає поруку.

Зустрічна позовна заява мотивована тим, що банк не пред'явив вимог до поручителів протягом встановленого шестимісячного строку від дня настання строку виконання основного зобов'язання (20 вересня 2015 року), а тому на підставі частини четвертої статті 559 ЦК України порука є припиненою.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 12 квітня 2017 року первинний позов ПАТ «КБ «Надра» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ПАТ «КБ «Надра» заборгованість за кредитним договором від 30 вересня 2008 року № 376/РП/39/2008-980 у розмірі 77 021,66 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_7 та ОСОБА_9 задоволено. Визнано припиненими договір поруки від 30 вересня 2008 року № 376/РП/2008-980, укладений між ОСОБА_7 та ВАТ «КБ «Надра», та договір «Автопакет» № 376/РП/39/2008-980 ID 907712, укладений між ОСОБА_9, ОСОБА_8 та ВАТ «КБ «Надра» в частині пункту 3.3, який передбачає поруку. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалюючи рішення в частині вимог за первинним позовом, суд першої інстанції виходив із доведеності факту невиконання позичальником умов кредитного договору, а тому дійшов висновку про стягнення з ОСОБА_8 на користь банку суми заборгованості у визначеному в позові розмірі. При цьому суд вважав за необхідне відмовити у задоволенні позову в частині вимог до поручителів, посилаючись на пропуск позивачем строку на пред'явлення вимоги через недотримання процедури, передбаченої частиною четвертою статті 559 ЦК України. Установивши, що кінцевий термін повернення боржником кредиту настав 20 вересня 2015 року, відтак у банку з цього моменту та протягом наступних шести місяців виникло право пред'явити вимогу до поручителів про виконання порушеного зобов'язання щодо повернення кредиту. Звернувшись до суду з позовом до поручителів 29 січня 2016 року, банк пропустив передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячний строк, а відтак порука ОСОБА_7 та ОСОБА_9 є припиненою.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 05 жовтня 2017 року апеляційну скаргу ПАТ «КБ «Надра» задоволено частково. Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 12 квітня 2017 року скасовано та ухвалено нове про часткове задоволення первинного позову ПАТ «КБ «Надра».

Стягнуто з ОСОБА_8 та ОСОБА_9 солідарно заборгованість за договором «Автопакет» від 30 вересня 2008 року № 376/РП/39/2008-980 ID907712 у розмірі 66 917,36 грн, із яких: 35 449,24 грн - заборгованість за кредитом, 13 963,54 грн - заборгованість за процентами, 17 504,58 грн - пеня.

Стягнуто з ОСОБА_8 та ОСОБА_7 солідарно заборгованість за договором «Автопакет» від 30 вересня 2008 року № 376/РП/39/2008-980 ID907712 в сумі 5 127,62 грн, із яких: 4 497,46 грн - заборгованість за кредитом, 248,91 грн - заборгованість за процентами, 381,71 грн - пеня. В іншій частині позовних вимог ПАТ «КБ «Надра» відмовлено.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_7 та ОСОБА_9 відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Судове рішення апеляційного суду мотивовано тим, що місцевий суд, дійшовши висновку про припинення договорів поруки на підставі частини четвертої статті 559 ЦК України, не врахував того, що кредитним договором передбачено виконання грошових зобов'язань шляхом здійснення щомісячних платежів у фіксованій сумі, яка передбачена кредитним договором. Банк пред'явив вимогу до поручителів у січні 2016 року, тобто в межах шести місяців за щомісячними платежами, строк виконання яких настав з серпня 2015 року. За укладеним між банком, боржником ОСОБА_8 та поручителем ОСОБА_9 договором від 30 вересня 2008 року, сторони визначили і поручитель ОСОБА_9, підписавши цей договір, погодилась на збільшення позовної давності до 10 років. При цьому, укладений між банком та ОСОБА_7 договір поруки не містить такої умови договору про збільшення позовної давності. Тому, з огляду на положення частини четвертої статті 559 ЦК України, порука ОСОБА_9 не є припиненою, а порука ОСОБА_7 припинилася лише по зобов'язаннях повернення щомісячних платежів нарахованих банком до липня 2015 року, оскільки останній черговий платіж сплачено 05 грудня 2013 року. Відмовляючи у задоволенні вимог про стягнення штрафу, суд виходив із того, що одночасне стягнення пені та штрафу за порушення умов кредитного договору щодо повернення кредитних коштів, є подвійним стягненням.

У січні 2018 року ОСОБА_9, ОСОБА_10 подали касаційну скаргу до Верховного Суду, у якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просять скасувати рішення апеляційного суду в частині солідарного стягнення з них заборгованості за кредитним договором та відмови у задоволенні зустрічного позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд не врахував, що згідно з пунктом 1.1.4 кредитного договору кінцевий термін повернення кредиту настав 20 вересня 2015 року. Відтак у банку виникло право пред'явити вимогу до поручителів про виконання порушеного зобов'язання щодо повернення кредиту, починаючи з 20 вересня 2015 року протягом наступних шести місяців. Проте, банк звернувся до суду з позовом 29 січня 2016 року без дотримання порядку та процедури, встановлених частиною четвертою статті 559 ЦК України щодо направлення письмової вимоги до поручителів. Крім того, банком не доведено наявність заборгованості зазначеної у позові, оскільки наданий банком розрахунок кредитної заборгованості не містить детального розрахунку кредитної заборгованості.

У березні 2018 року до касаційного суду надійшов відзив ПАТ «КБ «Надра» на касаційну скаргу, у якому останній просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення апеляційного суду без змін. Указує на те, що під час укладення договору ОСОБА_12, а відтак і поручителі ОСОБА_7 та ОСОБА_9 узяли на себе зобов'язання повернути суму кредиту з відповідними процентами до 20 вересня 2015 року. Вважає, що саме 20 вересня 2015 року слід вважати строком виконання основного зобов'язання. ПАТ КБ «Надра», пред'явивши позов до боржників у січні 2016 року, зробив це відповідно до положень частини четвертої статті 559 ЦК України протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання за кредитним договором, тобто, у межах дії договору поруки.

Судове рішення апеляційного суду не оскаржується в частині вирішення позову до позичальника ОСОБА_8 та відмови у задоволенні позову про стягнення штрафу, тому в цій частині на предмет законності та обґрунтованості судом касаційної інстанції не переглядається (стаття 400 ЦПК України).

Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Суд установив, що 30 вересня 2008 року між ВАТ «КБ «Надра», правонаступником якого є ПАТ «КБ «Надра», ОСОБА_8 та ОСОБА_9 укладено договір «Автопакет» № 376/РП/39/2008-980 ID 907712, згідно умов якого ОСОБА_8 отримав кредит у розмірі 101 043,00 грн зі сплатою 20 % річних за користування кредитом, із кінцевим терміном повернення до 20 вересня 2015 року, а ОСОБА_9 зобов'язалася солідарно з позичальником відповідати перед позивачем за виконання зобов'язання за указаним кредитним договором.

Цього ж дня на забезпечення виконання вказаного договору між позивачем та ОСОБА_7 укладено договір поруки № 376/РП/39/2008-980, за умовами якого остання зобов'язалася солідарно з ОСОБА_8 відповідати перед позивачем за виконання зобов'язання за указаним кредитним договором.

Із наданого банком розрахунку вбачається, що позичальник порушив умови договору, не сплачував нараховані банком відсотки, не погашав кредит, унаслідок чого станом на 10 листопада 2015 року утворилась заборгованість у сумі 77 021,66 грн, яка складається із: заборгованості за кредитом у розмірі 35 449,24 грн; заборгованості за процентами за користування кредитом у розмірі 13 963,54 грн; пені за прострочення сплати кредиту у розмірі 17 504,58 грн; штрафу за порушення умов кредитного договору у розмірі 10 104,30 грн.

29 січня 2016 року банк звернувся до суду з указаним позовом до відповідачів про солідарне стягнення кредитної заборгованості.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що й боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).

Припинення поруки пов'язане, зокрема, із закінченням строку її чинності.

За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами). У разі пред'явлення банком вимог до поручителя більш ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов'язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов'язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Зазначений висновок викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 червня 2018 року у справі № 408/8040/12 (провадження № 14-145цс18). Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно умов кредитного договору боржник (а відтак і поручителі) узяли на себе зобов'язання повернути суму кредиту з відповідними процентами до 20 вересня 2015 року, сплачуючи її частинами (щомісячними платежами, мінімально необхідний розмір якого складає 2 248,73 грн) згідно з графіком платежів.

Пунктом 5.3 договору поруки від 30 вересня 2008 року № 376/РП/39/2008-980, укладеного між ВАТ «КБ «Надра» та ОСОБА_7, передбачено, що дія цього договору закінчується належним виконанням позичальником взятих на себе зобов'язань по кредитному договору чи виконанням поручителем своїх зобов'язань, згідно з умовами цього договору.

Кредитним договором від 30 вересня 2008 року № 376/РП/39/2008-980 ID 907712, пункт 3.2 якого передбачає поруку ОСОБА_9, встановлено строк кредитування до 20 вересня 2015 року.

Термін кредитного договору встановлено до 20 вересня 2015 року.

Банк звернувся до суду з позовом 29 січня 2016 року, тобто в межах шестимісячного строку, передбаченого частиною четвертою статті 559 ЦК України.

Із наданого позивачем розрахунку кредитної заборгованості вбачається, що останній платіж боржником здійснено 05 грудня 2013 року.

З урахуванням наведеного, порука ОСОБА_7 та ОСОБА_9 є припиненою за зобов'язаннями щодо повернення щомісячних платежів, нарахованих банком до 20 березня 2015 року, оскільки термін дії кредитного договору закінчився 20 вересня 2015 року.

Відтак, з огляду на положення частини четвертої статті 559 ЦК України порука ОСОБА_7 та ОСОБА_9 не припинилася за зобов'язаннями щодо повернення щомісячних платежів за період з 20 березня по 20 вересня 2015 року.

Таким чином, висновки апеляційного суду щодо припинення поруки ОСОБА_7 в частині щомісячних платежів нарахованих банком до липня 2015 року та відсутності підстав вважати припиненою поруку ОСОБА_9 не узгоджуються з матеріалами справи.

Апеляційний суд не врахував, що строк дії поруки не є строком захисту порушеного права (позовна давність), а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються.

Тому висновки апеляційного суду щодо відсутності підстав вважати припиненою поруку ОСОБА_9, оскільки остання погодилась на збільшення позовної давності до 10 років не ґрунтуються на вимогах закону.

Вирішуючи спір по суті та покладаючи на поручителів як солідарних боржників обов'язок щодо стягнення заборгованості за кредитним договором «Автопакет» від 30 вересня 2008 року № 376/РП/39/2008-980 ID 907712, апеляційний суд неправильно визначив період щомісячних платежів та розмір кредитної заборгованості, за який поручителі несуть солідарну відповідальність з боржником.

Ураховуючи те, що фактичні обставини щодо періоду відповідальності поручителів і розміру кредитної заборгованості, та норма матеріального права, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин, апеляційним судом не встановлені, судове рішення апеляційного суду не відповідає вимогам статті 263 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що відповідно до статті 411 ЦПК України є підставою для їх скасування із направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

При новому розгляді справи апеляційному суду необхідно врахувати висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), відповідно до якого після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання. Не може бути стягнута неустойка, нарахована на суму заборгованості за вимогами, щодо яких позовна давність була пропущена.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Керуючись статтями 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_9 та ОСОБА_10 задовольнити частково.

Рішення Апеляційного суду м. Києва від 05 жовтня 2017 року в частині вирішення первісного позову публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» до ОСОБА_7, ОСОБА_9 про солідарне стягнення заборгованості за кредитом, процентами за користування кредитом та пені та зустрічного позову ОСОБА_7, ОСОБА_9 до публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» про припинення поруки скасувати, справу в цій частині направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення.

З моменту прийняття постанови судом касаційної інстанції частково скасоване судове рішення апеляційного суду втрачає законну силу.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська
Судді Н. О. Антоненко

В. І. Журавель

В.І. Крат

В. М. Коротун