Постанова

Іменем України

04 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 177/1623/15-ц

провадження № 61-25221св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Фаловської І. М. (суддя-доповідач), Висоцької В. С., Пророка В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - Селянське фермерське об'єднання «Володимирівське»,

третя особа - ОСОБА_5,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Селянського фермерського об'єднання «Володимирівське» на рішення Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 10 листопада 2015 року в складі судді Коваль Н. В. та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 березня 2017 року в складі колегії суддів: Макарова М. О., Деркач Н. М., Петешенкової М. Ю.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У липні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Селянського фермерського об'єднання «Володимирівське» (далі - СФО «Володимирівське»), третя особа - ОСОБА_5, про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_4 з 21 грудня 1993 року до 27 березня 2014 року працював у СФО «Володимирівське» головним інженером. 27 березня 2014 року ОСОБА_4 звільнено з роботи, однак у передбачені законом строки відповідач не провів з ним розрахунок.

На підставі викладеного ОСОБА_4 просив стягнути із СФО «Володимирівське» середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 90 381,20 грн.

Рішенням Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 10 листопада 2015 року позов ОСОБА_4 задоволено частково. Стягнуто із СФО «Володимирівське» на користь ОСОБА_4 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 74 340,72 грн. Стягнуто із СФО «Володимирівське» на користь держави судовий збір у розмірі 743,40 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що відповідачем у передбачені статтею 116 КЗпП України строки не проведено з позивачем розрахунок при звільненні. Час затримки розрахунку становить з 28 березня 2014 року (наступний день після звільнення) до 07 жовтня 2015 року (день переказу заборгованості із заробітної плати), тобто 381 робочий день.

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 березня 2017 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції, а також зазначив, що відповідачем не спростовано своєї вини у затримці розрахунку при звільненні.

У касаційній скарзі, поданій у квітні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, СФО «Володимирівське», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду, справу направити до місцевого суду для продовження розгляду.

Касаційна скарга мотивована тим, що відповідач позов не визнає, а тому і не визнає розміру належних до виплати звільненому працівнику сум. Розмір стягнутої заборгованості не відповідає фактичним обставинам справи та нормам чинного законодавства. Судами не вірно обрахована спірна сума, яка підлягає стягненню на користь позивача. Судами не застосовано принцип співмірності.

Відзив на касаційну скаргу до Верховного Суду не надійшов.

16 травня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Положенням частини другої статті 389 ЦПК України встановлено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 402 ЦПК України визначено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Суди встановили, що з 21 грудня 1993 року до 27 березня 2014 року ОСОБА_4 працював у СФО «Володимирівське» головним інженером.

Відповідно до наказу відповідача від 27 березня 2014 року № 4 позивача звільнено із займаної посади.

Суди встановили, що при звільнені позивачу не було виплачено заробітну плату, тому він звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути на його користь заробітну плату за період з 01 січня 2010 року до березеня 2014 року у розмірі 21 585,29 грн.

Рішення Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 08 квітня 2015 року встановлено, що заборгованість по заробітній сплаті СФО «Володимирівське» перед позивачем становить 12 305,18 грг. Заборгованість по заробітній платі не виплачена.

Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Встановлено, що відповідачем у строки, передбачені статті 116 КЗпП України, не проведено з позивачем розрахунок при звільненні.

Час затримки розрахунку становить з 28 березня 2014 року до 06 жовтня 2015 року включно, тобто 381 робочих дня. Період, за який необхідно обчислити затримку розрахунку при звільненні, становить з 28 березня 2014 року - наступний день після звільнення та до 07 жовтня 2015 року - день переказу заборгованості по заробітній платі у розмірі 19 905,29 грн.

На підставі викладеного, суди дійшли правильного висновку, що позивач не провів розрахунку з позивачем у день звільнення, тому наявні правові підстави для застосування норми статті 117 КЗпП України та стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку по день фактичного розрахунку.

При цьому, суд першої інстанції, керуючись положеннями Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, правильно визначив середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені.

Не заслуговують на увагу доводи касаційної скарги про незастосування судами співмірності, оскільки відсутній спір щодо сум, які підлягають виплаті позивачу.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Селянського фермерського об'єднання «Володимирівське» залишити без задоволення.

Рішення Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 10 листопада 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 березня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: І. М. Фаловська

В.С. Висоцька

В. В. Пророк