Ухвала

31 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 623/2817/17

провадження № 61-45735ск18

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Фаловської І. М. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 21 травня

2018 року та постанову Апеляційного суду Харківської області

від 13 вересня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа - ОСОБА_3, про витребування майна з чужого незаконного володіння;

за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - ОСОБА_3, про визнання договору купівлі-продажу автомобіля недійсним (фіктивним),

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2017 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1, третя особа - ОСОБА_3, про витребування майна з чужого незаконного володіння.

Позовна заява мотивована тим, що 15 жовтня 2015 року між

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладений договір купівлі-продажу рухомого майна, відповідно до умов якого остання придбала автомобіль марки Hyundai Accent, державний номерний знак НОМЕР_1.

У листопаді 2015 року ОСОБА_3 (колишня дружина

ОСОБА_1.) звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1,

ОСОБА_2 про визнання правочину недійним та застосування наслідків недійсності правочину.

Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 17 травня 2016 року договір купівлі-продажу автомобіля марки Hyundai Accent, державний номерний знак НОМЕР_1, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 від 15 жовтня 2015 року визнано не дійним в ? частині в спільній сумісній власності подружжя.

Рішенням Ізюмського міськрайонного суду Харківської області

від 29 листопада 2016 року визнано за ОСОБА_3 право власності

на ? частину автомобіля Hyundai Accent, державний номерний знак

НОМЕР_1, що зареєстрований на ім'я ОСОБА_2

Як зазначає ОСОБА_1, коли йому стало відомо про позов ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя, він з ОСОБА_2, з якою на той час мав стосунки, уклав договір купівлі-продажу спірного автомобіля, з метою його приховання від поділу майна подружжя, посилаючись на фіктивну передачу права власності на нього ОСОБА_2

На цій підставі, у січні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_2, третя особа - ОСОБА_3, про визнання договору купівлі-продажу автомобіля недійсним (фіктивним).

Рішенням Ізюмського міськрайонного суду Харківської області

від 21 травня 2018 року (у складі судді Герцова О. М.) позов ОСОБА_2 задоволено.

Витребувано автомобіль марки Hyundai Accent, державний номерний знак НОМЕР_1, із чужого незаконного володіння ОСОБА_1

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 684,14 грн за сплату судового збору та 500 грн за проведення оцінки автомобіля, всього - 1 184,14 грн.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 відмовлено.

Постановою Апеляційного суду Харківської області від 13 вересня

2018 року (у складі колегії суддів: Кругової С. С., Котунової А. І.,

Маміної О. В.) рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 21 травня 2018 року залишено без змін.

09 жовтня 2018 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 21 травня 2018 року та постанову Апеляційного суду Харківської області від 13 вересня 2018 року, в якій заявник просить скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій і передати справу на новий судовий розгляд, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

У касаційній скарзі заявник посилається на те, що суди не дали оцінку наявності фіктивних правовідносин, які виникли з договору купівлі-продажу автомобіля, укладеного між ним та ОСОБА_2

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Згідно з частиною шостою статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є 1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Як вбачається з резолютивної частини постанови Апеляційного суду Харківської області від 13 вересня 2018 року, постанова апеляційного суду в силу статті 389 ЦПК України оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Отже, малозначна справа є такою в силу своїх властивостей. Відповідно до положень ЦПК України апеляційний суд наділений повноваженнями суду першої інстанції при ухваленні рішення. Ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України розташована серед Загальних положень цього Кодексу, які поширюються й на апеляційне провадження, тому апеляційний суд мав право визнати вказану справу малозначною.

Тому апеляційний суд вірно визнав вказану справу малозначною в силу вимог пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

При цьому Верховним Судом досліджено та взято до уваги: предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства.

Також укасаційній скарзі ОСОБА_1 вказує, що справа є малозначною, але має для нього виняткове значення як відповідача по справі, оскільки об'єкт спору (спірне авто) на вимогу іншого співвласника (третьої особи по справі) був ним переданий за актом прийому-передачі про що було повідомлено суд апеляційної інстанції, проте апеляційний суд вирішив питання без виклику сторін та визнав вказану справу малозначною.

Доводи касаційної скарги про те, що вказана справа має виняткове значення для ОСОБА_1 як учасника справи, суд визнає необґрунтованими, оскільки вирішення вказаних обставин відноситься до стадії виконання рішення суду.

Отже, враховуючи предмет спору та складність справи, ОСОБА_1 не наведено достатньо обґрунтованих причин, з яких його справа повинна бути переглянута Верховним Судом.

Тому, на підставі наведеного відсутні підстави вважати, що апеляційний суд помилково відніс праву до категорії малозначних.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України

суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

З урахуванням наведеного, оскільки ОСОБА_1 подав касаційну скаргу на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, частиною шостою, дев'ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 21 травня 2018 року та постанову Апеляційного суду Харківської області від 13 вересня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа - ОСОБА_3, про витребування майна з чужого незаконного володіння; за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - ОСОБА_3, про визнання договору купівлі-продажу автомобіля недійсним (фіктивним),відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Суддя І. М. Фаловська