Справа № 352/580/17
Провадження № 22-ц/4808/59/18
Головуючий у 1 інстанції Струтинський Р.Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2018 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

судді-доповідача ОСОБА_2,

суддів: Бойчука І.В., Ясеновенко Л.В.,

секретаря: Мельник О.В.,

з участю: позивача ОСОБА_3 та його представника

ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ПАТ «Страхова компанія «Універсальна» про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Тисменицького районного суду, ухвалене головуючим суддею Струтинським Р.Р. 21 червня 2018 року, повний текст якого складено 27 червня 2018 року, та ухвалу Тисменицького районного суду, постановлену головуючим суддею Струтинським Р.Р. 27 червня 2018 року,

в с т а н о в и в:

У квітні 2017 року ОСОБА_3 предявив до ОСОБА_5, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ПАТ «Страхова компанія «Універсальна» позов про відшкодування матеріальної і моральної шкоди. Позовні вимоги були мотивовані тим, що внаслідок ДТП, яка відбулась 05 травня 2016 року на ділянці дороги Н-18 «Івано-Франківськ-Тернопіль», з вини відповідача ОСОБА_5 було пошкоджено автомобіль марки «Опель Астра», державний реєстраційний номер НОМЕР_1, вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу автомобіля згідно Звіту №137 про оцінку вартості матеріального збитку якого складає 138 486,28 грн. Посилаючись на те, що частину збитків у розмірі 90 237,01 грн йому було відшкодовано ПАТ «Страхова компанія «Універсальна», просив, з урахуванням збільшення позовних вимог стягнути з ОСОБА_5 решту суми завданих йому матеріальних збитків у розмірі 56 319,41 грн, з яких: 48 249,27 грн різниця між фактичним розміром шкоди і сумою отриманих виплат страховика, 2 000 грн послуги евакуатора, 2 744 грн послуги за оцінку вартості матеріальних збитків, 464,51 грн вартість медикаментів, 2 861,63 грн витрат на лікування, а також завдану моральну шкоду, яку він оцінив у 30 000 грн та судові витрати.

Рішенням Тисменицького районного суду від 21 червня 2018 року позов ОСОБА_3 задоволено частково. Постановлено стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 5 718,51 грн на відшкодування матеріальної шкоди та 5 000 грн на відшкодування моральної шкоди. Цим же рішенням з ОСОБА_5 стягнуто 1 409,60 грн судового збору.

Ухвалою Тисменицького районного суду від 27 червня 2018 року у рішення суду від 21 червня 2018 року внесено виправлення, зокрема виправлено розмір матеріальної шкоди з 5 718,51 грн на правильну 7 072,07 грн.

Не погоджуючись із даними рішенням та ухвалою суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, у якій посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне зясування судом обставин, які мають значення для справи, а також на невідповідність висновків суду обставинам справи. Апелянт вважає безпідставним висновок суду першої інстанції про можливість нарахування величини втрати товарної вартості лише у разі ремонту деталей, а не заміни їх на нові, оскільки це суперечить змісту п. 8.6 «ОСОБА_4 товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів». Крім того, судом не наведено умов, за яких величина втрати товарної вартості КТЗ не нараховується, не зясував, чи заміна окремих складників, що потребують фарбування, погіршуватиме зовнішній вигляд КТЗ. Також судом не було досліджено звіт про оцінку визначення ринкової вартості пошкодженого КТЗ №137/1, у якому вартість відновлювального ремонту складає 255 853,71 грн, що вдвічі більше ніж ринкова вартість автомобіля до його пошкодження 146 985,60 грн. Не погоджується позивач ОСОБА_3 також і з визначеним судом розміром моральної шкоди, оскільки через отримані у ДТП травми змінився спосіб його життя та більше двох років він не користувався автомобілем. Також апелянт вважає необхідним проведення автотоварознавчої експертизи. Посилаючись на вищенаведене, позивач ОСОБА_3 просить скасувати постановлені рішення та ухвалу, та ухвалити нове рішення про задоволення його позовних вимог у повному обсязі.

В надісланому на адресу апеляційного суду відзиві ОСОБА_5 доводи апеляційної скарги вважає безпідставними і необґрунтованими та просить рішення суду першої інстанції залишити без змін. Крім того, відповідач ОСОБА_5 вважає, що суд першої інстанції дав належну оцінку звітам №137 та 137/1 від 28.07.2016 року, якими визначено розміри матеріального збитку та ринкової вартості пошкодженого автомобіля.

Відповідач ОСОБА_5 та його представник в судове засідання не зявились, хоча були належним чином повідомлені. Разом з тим, представник ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_6 подав клопотання про відкладення розгляду справи у звязку із неможливістю прибути в судове засідання через зайнятість в іншій справі 08 жовтня 2018 року. Однак, колегія суддів констатує, що адвокатом не надано відомостей, які б підтверджували неможливість його участі у розгляді справи 09 жовтня 2018 року. Крім того, розгляд даної справи вже відкладався, і встановлений законом строк її розгляду завершується. Тому апеляційний суд клопотання адвоката відхиляє, і вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності відповідача та його представника.

В судовому засіданні ОСОБА_3 та його представник апеляційну скаргу підтримали з мотивів, наведених у ній. Крім того, представник апелянта пояснив, що оскільки місцевий суд неправильно встановив дійсний розмір матеріальної шкоди, спричиненої пошкодженням автомашини позивача, слід отримати висновок судової експертизи, і тоді вирішувати даний спір.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення апелянта ОСОБА_3 та його представника, перевіривши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з доведеності вини відповідача у пошкодженні належної позивачу автомашини та прийшов до висновку, що відповідач повинен відшкодувати різницю між належною до сплати страховою виплатою та фактично виплаченим страховим відшкодуванням у розмірі 1 353,56 грн, 510 грн франшизи, 2000 грн витрат на послуги евакуатора, 464,51 грн витрат на лікування, 2 744 грн витрат на проведення оцінки вартості матеріального збитку, а всього матеріальної шкоди на суму 7 072,07 грн. Крім того суд, виходячи із вимог розумності та справедливості, враховуючи перенесені позивачем душевні страждання, фізичний біль визначив моральну шкоду у розмірі 5 000 грн. З цими висновками суду першої інстанції погоджується і апеляційний суд з огляду на таке.

Із змісту позовної заяви вбачається, що між сторонами виникли правовідносини з приводу відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП, які регулюються Законом України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Статтею 3 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон) передбачено, що обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяною життю, здоровю та (або) майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Тобто, виходячи із суті такого страхування, названий Закон має на меті захист не лише прав потерпілих на відшкодування шкоди, але й захист інтересів страхувальника заподіювача шкоди.

Згідно ст. 5 Закону обєктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, які не суперечать законодавству України, повязані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Окрім того, за змістом ст. ст. 9, 22-31, 35, 36 Закону настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов'язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Згідно з вимогами ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобовязана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Судом першої інстанції встановлено і з матеріалів справи вбачається, що 05 травня 2016 року на ділянці дороги Н-18 «Івано-Франківськ-Тернопіль» внаслідок ДТП, яка відбулась, з вини відповідача ОСОБА_5, було пошкоджено належний на підставі довіреності позивачу ОСОБА_3 автомобіль марки «Опель Астра», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 (а.с.4).

Згідно звіту про оцінку вартості матеріального збитку №137 від 16.08.2016 року, який було виконано на замовлення позивача, вартість відновлювального ремонту автомобіля склала 355 853,71 грн. Цим же звітом була визначена ринкова вартість автомобіля до його пошкодження у розмірі 146 985,60 грн (а.с.7-14). Окрім того, звітом №137/1 від 08.02.2017 року була встановлена ринкова вартість пошкодженої автомашини ОСОБА_3 у післяаварійному стані у розмірі 54 885,03 грн (а.с.113). Пошкоджена автомашина за бажанням позивача залишена йому.

Апеляційний суд зауважує, що вищевказаним звітам, як доказам у справі, суд першої інстанції дав належну правову оцінку, а тому посилання ОСОБА_3 на неповне їх дослідження, апеляційний суд відхиляє.

З огляду на зазначене, на думку колегії суду, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про застосування до спірних правовідносин ст.30 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», оскільки в даному випадку вартість відновлювального ремонту фактично знищеного автомобіля перевищує вартість самого автомобіля до ДТП. При цьому, судом першої інстанції правильно визначено розмір завданих ОСОБА_3 збитків у вигляді різниці між вартістю транспортного засобу до та після ДТП з врахуванням франшизи за полісом страхування, що складає 91 590,57 грн (146 985,60 грн 54 885,03 грн 510 грн ).

Таким чином, оскільки страховиком було виплачено позивачу 90 237,01 грн, що підтверджується повідомленням про отримання переказу фізичними особами (а.с.20), суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про стягнення із відповідача ОСОБА_5 на його користь різниці між належною до сплати страховою виплатою та фактично виплаченим страховим відшкодуванням, що складає 1353,56 грн та 510 грн франшизи.

Твердження апелянта про те, що матеріальний збиток судом було встановлено неправильно, і що дійсний розмір матеріальної шкоди повинен був визначатися згідно «ОСОБА_4 товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів» з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу та величини втрати товарної вартості апеляційним судом не можуть бути прийняті до уваги, оскільки строк експлуатації легкового автомобіля позивача ОСОБА_3 марки «Опель Астра», 2006 року випуску, перевищує 7 років, що у відповідності до п. 8.6.2. згаданої ОСОБА_4 є безумовною підставою для не нарахування величини втрати товарної вартості автомобіля при його пошкодженні.

Відсутні також і підстави для скасування оскаржуваної ухвали суду від 27 червня 2018 року про внесення виправлень у рішення, оскільки у мотивувальній частині рішення суду на відміну від резолютивної частини, було правильно вказано суму спричиненої ОСОБА_3 матеріальної шкоди у розмірі 7 072,07 грн. Зазначена ухвала постановлена з дотриманням вимог норм процесуального закону.

Що ж стосується посилань ОСОБА_3 на недостатність визначеного судом першої інстанції розміру моральної шкоди, то апеляційний суд вважає, що розмір морального відшкодування в сумі 5 000 грн з урахуванням перенесених позивачем душевних страждань, фізичного болю в повній мірі відповідає вимогам розумності та справедливості. При цьому суд правильно врахував істотність ушкоджень транспортного засобу, належного позивачу, неможливість його використання власником і членами його сімї та спричинення значних незручностей у його житті. Однак, слід зауважити, що вина відповідача у тому, що ОСОБА_3 до цього часу не відремонтував пошкоджену автомашину або не придбав взамін іншу, судом не встановлена. Позивач тривалий час очікував розгляду даної справи місцевим судом. Однак, ця обставина не може бути підставою для збільшення розміру відшкодування моральної шкоди.

Приймаючи до уваги вище наведене, колегія суддів вважає, що оскаржені рішення та ухвала в даній справі постановлені з дотриманням норм матеріального і процесуального права. Доводи апелянта висновків суду не спростовують. Тому підстав для їх скасування немає.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 374, 375, 381, 382, 383, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а рішення Тисменицького районного суду від 21 червня 2018 року та ухвалу цього ж суду від 27 червня 2018 року в даній справі без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного її тексту.

Повний текст постанови складено 11 жовтня 2018 року.

ОСОБА_1 ОСОБА_2

Судді: І.В. Бойчук

ОСОБА_7