Справа № 638/6919/16 - Ц
Номер провадження 2/638/1292/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2018 року Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого Грищенко І. О.

за участю секретаря судового засідання Самогньозд О. І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа управління служб у справах дітей департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про позбавлення батьківських прав,

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернулася 22.04.2016 р. до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовною заявою, в якій просить суд позбавити батьківських прав ОСОБА_2 стосовно його малолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Ухвалою судді Дзержинського районного суду м. Харкова Федосенка В. В. від 26.05.2016 р. відкрито провадження по даній справі.

Відповідно до протоколу повторного автоматичного розподілу судової справи між суддями, справу розподілено на суддю Дзержинського районного суду м. Харкова Грищенко І. О. 04.11.2016 р.

В обґрунтування поданого позову ОСОБА_1 зазначає, що 05.06.2009 р. зареєструвала шлюб з відповідачем, згодом подружжя переїхало проживати до Канади. Під час шлюбу чоловік зловживав алкогольними напоями, а вона систематично зазнавала насильства з боку чоловіка. Коли відповідач дізнався, що вона завагітніла, то примушував її зробити аборт, з цього приводу вона зверталася до канадських психологів. Позивач була вимушена повернутися в Україну, де і народилася у них спільна дитина. В 2013 р. шлюб між сторонами був розірваний. Відповідач ухилився від матеріального утримання спільної дитини, хоча офіційно працевлаштований в Канаді і отримує великі доходи. Також відповідач висловлював сумніви, чи це дійсно його дитина, відповідач ухилився від обов'язку забрати дитину з поголовного будинку. Відповідач не виконує зобов'язання щодо прямого контакту з дитиною, не має особистого спілкування з дитиною, бачив дитину за все його життя не більше 11 разів. Також відповідач вчинив насильство стосовно матері дитини, шантажує її, погрожує, висловлюється на її адресу нецензурною лайкою, як усно, так і письмово через текстові повідомлення та електронні листи. За висновком психологів у дитини немає потреби у збереженні батьківських прав з відповідачем, дитина вважає, що батько погано ставиться до його рідних, батько не є для нього близьким та значущим, він не ставиться до батька як до авторитетної людини, не висловлює зацікавленості у спілкуванні з батьком. Систематичне та тривале ухилення відповідача від виконання батьківських обов'язків, відсутність прямого контакту з дитиною, особистого спілкування, утримання, піклування та інших складових повноцінного виховання дитини, елементарних навичок відповідального батьківства, свідчить про неможливість збереження за ОСОБА_2 батьківських прав, їхнє залишення негативно позначиться на дитині та буде суперечити її найкращим інтересам.

В додаткових письмових поясненнях від 30.03.2017 р. позивач як на підставу позбавлення батьківських прав посилається на те, що відповідач не спілкується з дитиною впродовж останніх трьох років, не приїздить до України, за все життя бачився з дитиною до 15 разів. Відповідач не проявляє уваги та батьківської любові до дитини, не вітає її з Днем народження, Різдвом, Днем сім'ї (свято Канади), Днем подарунків (свято Канади) або будь - якими іншими українським чи канадським святом, не дарує подарунків. Відповідач приховує фактичне місце свого проживання, чинить насильство щодо матері дитини, ображає нецензурними висловлюваннями її та інших рідних дитини, перешкоджає дитині реалізовувати право на освіту, не надав згоди на участь дитини у конкурсних випробуваннях для вступу до спеціалізованих загальноосвітніх навчальних закладів, що відповідають рівню знань та вмінь дитини. Відповідач перешкоджає дитині реалізовувати право на пересування, відпочинок та оздоровлення за кордоном, отримання доступу до культурних та духовних цінностей інших народів. Він без будь - яких мотивів не надав згоди на виїзд дитини за кордон. Відповідач не виконав ухвалу суду про явку в судове засідання для особистих пояснень, причини неявки не повідомив, доказів на підтвердження їх поважності не надав. Відповідач не з'явився на виклик органу опіки та піклування, відмовився взяти особисту участь у засіданні комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Харківської міської ради, не скористався унікальною можливістю надати пояснення в режимі відеоконференції засобами «Skype», повідомив через свого представника за довіреністю в порядку передоручення, що він спить. Відповідач ставиться зі зневагою до судових та інших органів державної влади України та місцевого самоврядування, їхніх підприємств та посадових осіб.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримала позовні вимоги в повному обсязі, просила суд задовольнити позов на тих підставах, що викладені в ньому.

В судовому засіданні адвокат позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_4, який діє на підставі договорів про надання правової допомоги від 03.06.2016 року та від 02.07.2018 р., підтримав позовну заяву в повному обсязі, просив суд задовольнити позов на тих підставах, що викладені в ньому.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_5, яка діє на підставі нотаріальної довіреності від 29.06.2016 року, яка посвідчена приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Луценко Вікторією Сергіївною, зареєстрованою в реєстрі за № 2491, підтримала позовну заяву в повному обсязі, просила суд задовольнити позов на тих підставах, що викладені в ньому.

В судове засідання відповідач ОСОБА_2 не з'явися, причину неявки суду не повідомив, про дату та час судового засідання був повідомлений своєчасно та належним чином.

13.04.2017 р. від представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_7, який дії на підставі нотаріальної довіреності від 26.05.2008 р., яка посвідчена приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Гавриловою Світланою Анатоліївною, зареєстрованою в реєстрі за № 3044, зі строком дії до 26.05.2018 р., надійшли заперечення на позовну заяву. В обґрунтування поданих заперечень зазначається, що 05 червня 2009 року відповідач та позивачка уклали шлюб, в шлюбі у сторін народився син ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_11 року, але починаючи з серпня 2009 року сімейне життя почало поступово погіршуватися, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення сімейних відносин. Позивачка постійно нехтувала сімейними цінностями, такими як повага до чоловіка, піклування про створення в сім'ї доброзичливої, сприятливої морально - психічної атмосфери. Постійно виникали конфлікти, причиною яких у більшості випадків були сполохи гніву з боку позивачки з дрібних приводів. ОСОБА_2 не ухиляється від виконання аліментних зобов'язань, що підтверджується також рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 17.06.2016 р. Відповідач проживає в Канаді, працює на посаді доцента в Раерсон Унівьосеті, підтримував морально свою вагітну дружину, а також засобами телефонного зв'язку, матеріально забезпечував, однозначно було вирішено, що позивач може забирати дитину сама. Вчинення нібито насильства щодо матері дитини, не може слугувати підставою для позбавлення батьківських прав. Відповідач любить свого сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, прагне забезпечити його найкращим, турбується про його здоров'я та всебічний розвиток.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат ОСОБА_9, який діє на підставі ордеру серія ХВ № 000001 від 30.05.2018 р. заперечував проти задоволення позовних, повністю підтримав раніше подані заперечення, вважав, що відсутні підстави для задоволення позову, оскільки мати дитини та її родичі чинять перешкоди відповідачу спілкуватися з дитиною.

Представник третьої особи - управління служб у справах дітей департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради у судове засідання не з'явився, причину неявки суду не повідомив, про час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином. 20.10.2016 р. через канцелярію Дзержинського районного суду м. Харкова подана заява заступником начальника управління служб - начальника служби у справах дітей Ленінського району Білецькою Л. М. про розгляд справи за відсутності їхнього представника, позовні вимоги позивача підтримують в повному обсязі.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд, дослідивши наявні докази у матеріалах справи, дійшов висновку про таке.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_4, зареєстрували шлюб 05 червня 2009 року, про що в Книзі реєстрації шлюбів 05 червня 2009 року зроблено відповідний актовий запис за № 661. Прізвища після реєстрації шлюбу: чоловіка ОСОБА_2, дружини ОСОБА_11 Місце реєстрації: відділ реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову Харківського міського управління юстиції, що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 05.06.2009 р., серія НОМЕР_1 виданого відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову Харківського міського управління юстиції.

Заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 15.10.2010 р. по справі № 2 - О - 265/10 (головуючий суддя Григор'єва А. О.) позовні вимоги ОСОБА_2 - задоволені. Встановлений режим окремого проживання між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на 2 (два) роки з дня набрання рішенням суду законної сили.

ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_11 року в м. Харкові, Харківської області, Україна, про що в Книзі реєстрації народжень 05.03.2011 року зроблено відповідний актовий запис за № 821. Його батьками записані: батько - ОСОБА_2, громадянин України, мати - ОСОБА_1, громадянка України. Місце реєстрації: відділ державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову Харківського міського управління юстиції, що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_2 від 05.03.2011 р.

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, має посвідку на постійне проживання в Канаді № НОМЕР_3 зі строком дії до 12.10.2011 року.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 08.10.2013 року по справі № 638/11466/13 - Ц, номер провадження 2/638/4567/13 позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу задоволений. Вирішено розірвати шлюб між ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, і ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_6, зареєстрований 05 червня 2009 року відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 661.

В довідці житлового кооперативу «Салют» від 08.04.2015 р. № 47 зазначається, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_7, зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1, разом з нею за вказаною адресою зареєстровані та проживають: син - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_9, мати - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_10.

Суду наданий психологічний висновок фізичної особи - підприємця ОСОБА_12 щодо ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, дата тестування 23.03.2016 р. та 24.03.2016 р. Психологічне дослідження та надання психологічного висновку проводив практичний психолог «Центру дитячої та підліткової нейропсихології» ОСОБА_13, вища освіта за фахом «Психологія», при цьому суду не надано ніяких доказів цього. Згідно отриманих у результаті діагностики даних ОСОБА_3 ставиться до батька ОСОБА_2 з неприязню, відчуття емоційної близькості відсутнє. Батько не ідентифікується зі значною постаттю, відсутнє вираження потреби у взаємодії. Дитина не висловлює потреби чи зацікавленості у спілкуванні з батьком ОСОБА_2. Можливість зустрічей з батьком сприймається ОСОБА_3 як небажана та емоційно дискомфортна. Зустрічі та спілкування з батьком та дідусем ОСОБА_3 сприймає як небажані та погрожуючі його відчуттю психологічного благополуччя та захищеності. За даного відношення та з огляду на індивідуальні особливості дитини небажані ним або вимушені.

В своєму висновку управління служб у справах дітей департаменту праці та соціальної політики виконавчого комітету Харківської міської ради Харківської області від 17.10.2016 р. № 615 вважає, що в інтересах дитини доцільно позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітнього сина, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. В обґрунтування прийнятого висновку зазначено, що на засіданні комісії для з'ясування психоемоційного стану дитини по відношенню до батька, було ухвалено провести психологічне тестування дитини та забезпечення по скапу спілкування членів комісії з ОСОБА_2, але дозволу на проведення психологічного тестування дитини батьком надано не було, також представник ОСОБА_2 не забезпечив спілкування по скапу з ним членів комісії.

У відповіді Харківського приватного учбово - виховного комплексу «Авторська школа Бойко» Харківської області, без дати та номеру зазначається, що у період 2014 - 2015 років ОСОБА_3 дійсно відвідував дошкільний підрозділ їхнього учбового закладу. Протягом даного періоду батько дитини, ОСОБА_2, підтримував контакт з адміністрацією та вихователями за допомогою різноманітних засобів інтернет - комунікацій. Під час спілкування обговорювалися питання виховання, розвитку та здоров'я дитини. Оплату за утримання та навчання ОСОБА_3 завжди здійснював ОСОБА_2, плата проводилася своєчасно та в повному обсязі, ніяких конфліктних ситуацій не виникало.

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_9, відвідував старшу групу комунального закладу «Дошкільний навчальний заклад (ясла - садок) № 290 комбінованого типу Харківської міської ради» з 27.02.2015 року по теперішній час, до підтверджується довідкою комунального закладу «Дошкільний навчальний заклад (ясла - садок) № 290 комбінованого типу Харківської міської ради» від 27.04.2016 року № 65.

В довідці - інформації щодо участі батьків в житті і вихованні дитини ОСОБА_3 зазначається, що активну участі в житті та вихованні дитини приймає мати дитини - ОСОБА_1 та його бабуся - ОСОБА_5. За час перебування дитини в дошкільному закладі батько хлопчика та інші родичі до закладу жодного разу не приходили, одного разу (17.11.2015 року) життям дитини в дошкільному закладі цікавився адвокат батька ОСОБА_14, що підтверджується довідкою комунального закладу «Дошкільний навчальний заклад (ясла - садок) № 290 комбінованого типу Харківської міської ради» від 27.04.2016 року № 66.

В листі комунального закладу охорони здоров'я «Харківська міська дитяча поліклініка № 4» вих. № 336 від 16 травня 2016 року зазначається, що на прийом в поліклініку з ОСОБА_3 звертається його мати, яка також здійснює догляд за хворою дитиною вдома. Батько дитини станом здоров'я сина у лікаря - педіатра дільничного не цікавиться, поліклініку з дитиною не відвідував.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 17 червня 2016 року по справі № 638/14518/15 - Ц, номер провадження 2/638/974/16 (головуючий суддя Грищенко І. О.) вирішено стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, громадянина України на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_6, аліменти на утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, у твердій грошовій сумі в розмірі 4065,00 грн. щомісячно, починаючи з 31 серпня 2015 року та до досягнення дитиною повноліття.

В розрахунку № 1190/14 заборгованості по виплаті аліментів ОСОБА_2, складеного 20.09.2016 року старшим державним виконавцем Дзержинського відділу державної виконавчої служби міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області Дмухіною Я. М. зазначається, що за виконавчим листом Дзержинського районного суду м. Харкова № 638/14518/15 - Ц від 21.07.2016 року ОСОБА_2 повинен сплачувати на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у твердій грошовій сумі в розмірі 4065,00 грн. щомісячно, починаючи з 31.08.2015 року та до повноліття дитини. Боржником аліменти сплачені за період з 31.08.2015 року по 01.09.2016 року в розмірі 35450,00 грн. Таким чином заборгованість по аліментам ОСОБА_2 станом на 01.09.2016 року відсутня.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 08 грудня 2016 року по справі № 820/6133/16 (головуючий суддя Панченко О. В.) адміністративний позов ОСОБА_2 до управління служб у справах дітей департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення (висновку) задоволений. Постановлено скасувати рішення (висновок) № 615 від 17.10.2016 року щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Ухвалою колегії суддів Харківського апеляційного адміністративного суду від 26.01.2017 р. по справі № 820/6133/16 (головуючий суддя Бегунц А. О., судді: Резнікова С. С., Старостін В. В.) апеляційні скарги ОСОБА_1, управління служб у справах дітей департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради задоволені. Постанова Харківського окружного адміністративного суду від 08.12.2016 р. по справі № 820/6133/16 скасована. Провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до управління служб у справах дітей департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення (висновку) закрито.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 21 липня 2016 року по справі № 638/1899/16 - Ц, номер провадження 2/638/2137/16 (головуючий суддя Аркатова К. В.) позовні вимоги ОСОБА_2, ОСОБА_7 - задоволені частково. Зобов'язано ОСОБА_1 не перешкоджати ОСОБА_7 брати участь у вихованні та вільному спілкуванні з онуком ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Визначено спосіб участі ОСОБА_7 у спілкуванні з онуком ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та у його вихованні шляхом надання побачень у першу суботу місяця з 10:00 години до 12:00 години та третю неділю місяця з 15:00 години до 17:00 години у присутності матері ОСОБА_1 або бабусі ОСОБА_5. В іншій частині - відмовлено.

Рішенням судової колегії судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області від 14 грудня 2016 року по справі № 638/1899/16 - Ц, номер провадження 22 - Ц/790/5741/16 (головуючий суддя Гуцал Л. В., судді: Піддубний Р. М., Котелевець А. В.) апеляційна скарга представника ОСОБА_2 та ОСОБА_7 - ОСОБА_16 задоволена частково. Рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 21 липня 2016 року в частині позовних вимог ОСОБА_7 змінено - визначено спосіб участі ОСОБА_7 у спілкуванні з онуком ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, та у його вихованні шляхом надання побачень у першу, третю суботу місяця з 10:00 години до 12:00 години та другу, четверту неділю місяця з 15:00 години до 17:00 години у присутності матері - ОСОБА_1. Рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 21 липня 2016 року в частині позовних вимог ОСОБА_2 змінено в частині мотивів та обґрунтування відмови у позові. В іншій частині рішення залишено без змін.

В розрахунку № 51994887 від 05.05.2017 р. старшого державного виконавця Дмухіної Я. М. зазначається, що заборгованість по аліментам ОСОБА_2 станом на 01.05.2017 р. відсутня.

Допитаний в судовому засіданні 18.12.2017 р. свідок ОСОБА_17 пояснив, що він є двоюрідним братом позивача ОСОБА_1, всього три рази бачив відповідача, батько не приймає участі у вихованні свого сина, не спілкується з ним, не дарує подарунки, протягом п'яти років жодного разу не приїздив до України.

Допитаний в судовому засіданні 18.12.2017 р. свідок ОСОБА_18 пояснив, що він є рідним братом позивача по справі, зі слів його сестри йому відомо, що відповідач чинив фізичне та психологічне насильство над позивачем. В 2010 році відповідач приїздив на Україну, коли позивачка була вагітна, влітку 2010 року відповідач поїхав до Канади. Відповідач приїздив на Україну в 2011 році, 2012 році та 2013 році, більше він його не бачив. Відповідач ображає свою колишню дружину, висловлює на адресу матері своєї дитини образи, ОСОБА_3 не бажає розмовляти по телефону зі своїм батьком.

Відповідно до статті 150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Частиною 1 ст. 2 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року передбачено, що держави - учасниці поважають і забезпечують всі права, передбачені цією Конвенцією, за кожною дитиною, яка перебуває в межах їх юрисдикції, без будь - якої дискримінації незалежно від раси, кольору шкіри, статі, мови, релігії, політичних або інших переконань, національного, етнічного або соціального походження, майнового стану, стану здоров'я і народження дитини, її батьків чи законних опікунів або яких - небудь інших обставин.

Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачами заяви про позбавлення батьківських прав також може свідчити про їх інтерес до дитини (рішення від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України»).

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи сторони з 05 червня 2009 року до 08 жовтня 2013 року перебували у зареєстрованому шлюбі, в шлюбі у них народилася дитина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_11.

Подружжя мешкало окремо від батьків в орендованій квартирі в м. Харкові, потім переїхали жити до Канади, з 08.04.2010 р. ОСОБА_1 перебувала під наглядом лікаря Ромі Ніч в лікарні Саннібрук, провінції Онтаріо, Канада. У подружжя виникали конфлікти, перед народженням дитини позивач повернулася до м. Харкова, де і народила спільного сина сторін по справі.

Заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 15.10.2010 р. встановлений факт окремого проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_1 терміном на 2 (два) роки з дня набрання рішенням суду законної сили.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 08 жовтня 2013 року шлюб між сторонами розірвано.

Матеріали справи свідчать про те, що дитина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_9, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1, разом зі своєю матір'ю ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_7, та бабусею ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_10.

Згідно висновку управління служб у справах дітей департаменту праці та соціальної політики виконавчого комітету Харківської міської ради Харківської області від 17.10.2016 р. № 615 вбачається, що в інтересах дитини доцільно позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітнього сина, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає до суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Між тим вищевказаний висновок управління служб у справах дітей департаменту праці та соціальної політики виконавчого комітету Харківської міської ради Харківської області 17.10.2016 р. № 615 зроблений без обстеження умов проживання дитини та її батьків, без участі батька малолітньої дитини та його пояснень щодо спірних правовідносин у засіданні цієї служби.

Згідно вимог ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він:

1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування;

2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини;

3) жорстоко поводяться з дитиною;

4) є хронічними алкоголіками або наркоманами;

5) вдаються до будь - яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва;

6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, тощо), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків. Ухвалюючи таке рішення, суд має право вирішити питання про відібрання дитини у відповідача і передачу органам опіки та піклування (якщо цього потребують її інтереси), але не повинен визначати при цьому конкретний заклад (п. п. 15. 16, 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав»).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Згідно ст. ст. 12, 15 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року № 2402 - III на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів.

Згідно ст. 9 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України № 789 - XII від 27.02.1991, держави - учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Позбавлення батьківських прав слід розглядати як виключний і надзвичайний засіб впливу на недобросовісних батьків. Виходячи з характеру такого засобу, його не можна застосовувати тоді, коли це не викликано необхідністю.

ОСОБА_2 не ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, відсутні відомості про жорстоке поводження з дитиною, в матеріалах справи відсутні докази того, що відповідач є хронічними алкоголіком або наркоманом; відповідач не вдається до будь - яких видів експлуатації дитини, не примушує дитину до жебракування та бродяжництва; відсутні відомості про засудження відповідача за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. ОСОБА_2 сплачує аліменти на утримання свого сина, заборгованості зі сплаті аліментів немає, виявляє бажання оплачувати факультативні заняття свого сина та оплачує їх, якщо мати дитини дозволяє це.

Із доданих до матеріалів справи фотокарток вбачається, що відповідач ОСОБА_2 спілкувався із сином, коли приїздив до України, добровільно пересилав грошові кошти на утримання сина, речі, іграшки. Під час відвідування дитиною закладу «Авторська школа Бойко» він оплачував навчання сина в цьому закладі, через мережу Інтернет приймав участь у навчальному процесі та вихованні свого сина до того моменту, поки мати дитини перестала водити їхнього спільного сина в цей заклад.

Вказані документи у відповідності до вимог 81 ЦПК України підтверджують факт надання добровільної допомоги на дитину, а також зацікавленість батька у розвитку та вихованні дитини, його небайдужого ставлення до сина.

Суд доходить висновку, що матеріали справи не містять доказів свідомого невиконання батьківських обов'язків ОСОБА_2

Суд, виходячи з положень принципу 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблею організації об'єднаних Націй 20 листопада 1959 року, відповідно до якої дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння, тобто відсутності правових підстав для позбавлення відповідача батьківських прав, оскільки діти повинні, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків, в атмосфері любові і морального та матеріального забезпечення, а доказів свідомого ухилення ОСОБА_2 від виконання ним батьківських обов'язків щодо сина, позивачем ОСОБА_1 до суду не надано.

На підставі Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року № 2402 - III, постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 р. № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ст. ст. 19, 141, 157, 180 СК України, керуючись ст. ст. 4, 5, 12, 13, 23, 76, 81, 258, 259, 263 - 265 ЦПК України, суд

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа управління служб у справах дітей департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про позбавлення батьківських прав - залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Головуючий: