КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 жовтня 2018 року

справа 753/17593/17

провадження № 22-ц/824/277/2018

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача: Музичко С.Г.,

суддів: Болотова Є.В, Рубан С.М.,

при секретарі: Юрчуку С.В.,

учасники справи:

позивач - Київська місцева прокуратура №2 в інтересах держави в особі Київської міської ради

відповідачі - Обслуговуючий кооператив «Служба гідротехнічних споруд кар'єру №7 з розробки Бортницького родовища пісків», ОСОБА_4

третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Демяненко ТетянаМиколаївна

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Заступника прокурора міста Києва в інтересах держави в особі Київської міської ради на рішення Дарницького районного суду м.Києва від 03 квітня 2018 року у складі судді Коренюк А.М. в справі за позовом Київської місцевої прокуратури №2 в інтересах держави в особі Київської міської ради до Обслуговуючого кооперативу «Служба гідротехнічних споруд кар'єру №7 з розробки Бортницького родовища пісків», ОСОБА_4, третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Демяненко ТетянаМиколаївна, про визнання недійсним договору іпотеки,

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2017 року Київська місцева прокуратура №2 в інтересах держави в особі Київської міської ради звернулася до суду з позовом до Обслуговуючого кооперативу «Служба гідротехнічних споруд кар'єру №7 з розробки Бортницького родовища пісків», ОСОБА_4, третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Демяненко Тетяна Миколаївна, про визнання недійсним договору іпотеки, у якому просила визнати договір іпотеки земельної ділянки, площею 0,091 га, кадастровий номер НОМЕР_1, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, укладений 15.12.2016 року між ОСОБА_4 та Обслуговуючим кооперативом «Служба гідротехнічних споруд кар'єру №7 з розробки Бортницького родовища пісків», посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Демяненко Т.М. та зареєстрований в реєстрі за №1292, недійсним, судові витрати покласти на відповідачів.

Рішенням Дарницького районного суду м.Києва від 03 квітня 2018 року у задоволенні позовних вимог Київської місцевої прокуратури №2 в інтересах держави в особі Київської міської ради до Обслуговуючого кооперативу «Служба гідротехнічних споруд кар'єру №7 з розробки Бортницького родовища пісків», ОСОБА_4,третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Демяненко Тетяна Миколаївна, про визнання недійсним договору іпотеки відмовлено.

Ухвалою Дарницького районного суду м.Києва від 06 червня 2018 року виправлено допущені описки в рішенні Дарницького районного суду м.Києва від 03 квітня 2018 року щодо правильності написання частини речення абзацу другого та вісімнадцятого описової частини рішення з «оскільки громадська організація «Спортивний клуб веслування м. Києва» не була законним власником спірної земельної ділянки» на «оскільки Обслуговуючий кооператив «Служба гідротехнічних споруд кар'єру №7 з розробки Бортницького родовища пісків» не був законним власником спірної земельної ділянки.

В поданій апеляційній скарзі Заступник прокурора м. Києва просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що Київською міською радою рішення про передачу земельної ділянки первинному власнику ОСОБА_6 не приймалося, а тому і подальше набуття земельної ділянки у власність іншими особам та, відповідно передача її в іпотеку, є незаконними.

Таким чином, дійсним власником даної спірного нерухомого майна є Київська міська рада.

Також посилається на те, що у провадженні Господарського суду м. Києва знаходиться справа за позовом Київської місцевої прокуратури про витребування у відповідача спірної земельної ділянки, а тому суд дійшов передчасного висновку щодо невірно обраного способу захисту позивачем порушеного права.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції залишити без змін. Посилається на те, що на момент укладення договору іпотеки відповідач був власником земельної ділянки, нотаріусом при посвідченні спірного договору перевірено та встановлено правомочність іпотекодавця на передачу земельної ділянки в іпотеку, відсутність будь-яких заборон. Позивачем не надано до суду будь-яких доказів, що свідчили б про недійсність договору купівлі-продажу, на підставі якого до відповідача перейшло право власності на дану земельну ділянку.

В судовому засіданні представник позивача апеляційну скаргу підтримала, просила її задовольнити.

В судове засідання відповідачі не з'явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином.

В судове засідання третя особа не з'явилася, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем обрано невірний спосіб захисту порушених прав, оскільки ним не оспорюється право набуття права власності на спірну ділянку первинним власником.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 17.04.2014, власником земельної ділянки, площею 0,091 га, кадастровий номер НОМЕР_1, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, є ОСОБА_6 (а.с.8).

05.08.2014 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, у відповідності до якого ОСОБА_6 продала земельну ділянку, площею 0,091 га, кадастровий номер НОМЕР_1, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.41-44).

15.09.2016 року між ОСОБА_7 та Обслуговуючим кооперативом «Служба гідротехнічних споруд кар'єру №7 з розробки Бортницького родовища пісків» укладено купівлі-продажу земельної ділянки у відповідності до якого останній купив та прийняв у власність земельну ділянку, площею 0,091 га, кадастровий номер НОМЕР_1, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.87-88).

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна від 28.08.2017 року, Обслуговуючий кооператив «Служба гідротехнічних споруд кар'єру №7 з розробки Бортницького родовища пісків» набув право власності на вищезазначену земельну ділянку на підставі договору купівлі-продажу, від 15.09.2016 року, серія та номер 904, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Демяненко Т.М. (а.с.9-13).

В подальшому земельна ділянка, площею 0,091 га, кадастровий номер НОМЕР_1, розташована за адресою: АДРЕСА_1, була передана в іпотеку на підставі договору іпотеки від 15.12.2016 року, укладеного між ОСОБА_4 та Обслуговуючим кооперативом «Служба гідротехнічних споруд кар'єру №7 з розробки Бортницького родовища пісків» (а.с.45-52).

Звертаючись до суду з позовом, позивач вважав достатніми доказами незаконності надання земельної ділянки у власність первинному власнику те, що згідно інформації викладеної у листі КМР, остання не приймала рішення про передачу спірної земельної ділянки у приватну власність фізичній особі, а відтак і подальше набуття земельної ділянки у власність іншими особами і передання її в іпотеку є незаконним.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов'язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (стаття 2 ЦПК України).

Статтею 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Згідно із вимогами статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до вимог статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно із статтею 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 328 ЦК України закріплено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Переданням майна вважається вручення його набувачеві або перевізникові, організації зв'язку тощо для відправлення, пересилання набувачеві майна, відчуженого без зобов'язання доставки. До передання майна прирівнюється вручення коносамента або іншого товарно-розпорядчого документа на майно.

Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Згідно із ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Право власності відповідача Обслуговуючого кооперативу «Служба гідротехнічних споруд кар'єру №7 з розробки Бортницького родовища пісків» на нерухоме майно було належним чином зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про що свідчить витяг з реєстру.

Відповідно до статті 41 Конституції України та пункту 2 частини 1 статті 3, статті 321 ЦК України ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом.

Враховуючи, що згідно зі статтею 92 Конституції України правовий режим власності визначається виключно законами України, то інші нормативно-правові акти, які обмежують права власника і не мають ознак закону, не підлягають застосуванню.

Вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, суд має враховувати, що воно набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема на підставі правочинів. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК).

Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Проте, якщо права на нерухоме майно підлягають державній реєстрації, то право власності у набувача виникає з дня такої реєстрації відповідно до закону (стаття 334 ЦК) та з урахуванням положення про дію закону в часі на момент виникнення спірних правовідносин (стаття 5 ЦК).

Матеріали справи не містять належних, допустимих і достатніх доказів неправомірного набуття земельної ділянки первинним власником, ОСОБА_6, а також незаконність набуття нею права власності не встановлена судом.

Крім того, свідоцтво про право власності ОСОБА_6 на земельну ділянку, площею 0,091 га, кадастровий номер НОМЕР_1, розташовану за адресою: АДРЕСА_1, від 17.04.2014 року дійсне та в судовому порядку не скасоване.

Нормами статті 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Статтею 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Колегія суддів погоджується з доводами відповідача Обслуговуючого кооперативу «Служба гідротехнічних споруд кар'єру №7 з розробки Бортницького родовища пісків», що на момент укладення договору іпотеки, нотаріусом належним чином перевірено та встановлено правомочність іпотекодавця на передачу земельної ділянки в іпотеку, відсутність будь-яких заборон чи судових спорів щодо земельної ділянки тощо, що зазначено в договорі іпотеки від 15.12.2016 року.

Крім цього, позивачем також не додано будь-яких доказів визнання недійсним договору купівлі-продажу на підставі якого відповідачем Обслуговуючим кооперативом «Служба гідротехнічних споруд кар'єру №7 з розробки Бортницького родовища пісків» набуто земельну ділянку у власність, що свідчить про те, що даний договір відповідає всім ознакам дійсності і, відповідно, відповідач як власник мав законне право розпорядження своєю власністю, зокрема й укладати договір іпотеки.

Згідно із частиною 1 статті 546 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (частина 1 статті 575 ЦК України).

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про іпотеку» іпотечний договір укладається між одним або декількома іпотекодавцями та іпотекодержателем у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Іпотечний договір повинен містити такі істотні умови: 1) для іпотекодавця та іпотекодержателя - юридичних осіб відомості про: для резидентів - найменування, місцезнаходження та ідентифікаційний код в Єдиному державному реєстрі юридичних та фізичних осіб - підприємців; для нерезидентів - найменування, місцезнаходження та державу, де зареєстровано особу; для іпотекодавця та іпотекодержателя - фізичних осіб відомості про: для громадян України - прізвище, ім'я, по батькові, місце проживання із зазначенням адреси та індивідуальний ідентифікаційний номер у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків та інших обов'язкових платежів; для іноземців, осіб без громадянства - прізвище, ім'я, по батькові (за наявності), адресу постійного місця проживання за межами України; 2) зміст та розмір основного зобов'язання, строк і порядок його виконання та/або посилання на правочин, у якому встановлено основне зобов'язання (п.1.1 договору іпотеки); 3) опис предмета іпотеки, достатній для його ідентифікації, та/або його реєстраційні дані, у тому числі кадастровий номер. У разі іпотеки земельної ділянки має зазначатися її цільове призначення (п.1.3 договору іпотеки); 4) посилання на видачу заставної або її відсутність (п.1.2 договору іпотеки).

У разі відсутності в іпотечному договорі однієї з вказаних вище істотних умов він може бути визнаний недійсним на підставі рішення суду.

Підстави для визнання недійсним договору іпотеки, визначені спеціальним Законом, позивачем не заявлені.

Таким чином, заявлені позовні вимоги, як і доводи апеляційної скарги є безпідставними та необґрунтованими, а відтак суд першої інстанції, з висновком якого погоджується й суд апеляційної інстанції, цілком правомірно відмовив у задоволенні позову з огляду на недоведеність порушень прав позивача оспорюваним договором.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими при вирішенні справи, доведені.

Висновки суду щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог, відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не впливають на їх правильність, а тому не можуть бути прийняті до уваги.

Положеннями ч.1 ст.375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів дійшла до висновку, що судом першої інстанції повно з'ясовані обставини справи, оцінені надані сторонами докази, правильно застосовані норми матеріального права та не допущено порушень норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення спору по суті, тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції та задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Заступника прокурора міста Києва в інтересах держави в особі Київської міської ради залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду м.Києва від 03 квітня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складений 02 листопада 2018 року.

Суддя-доповідач

Судді