УХВАЛА

27 вересня 2018 року

м. Київ

справа № 754/5127/16-ц

провадження № 61-34519св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Журавель В.І. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Крата В. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5,

третя особа - Служба у справах дітей Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_6 на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 21 червня 2017 року у складі судді Журавської О. В. та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 12 вересня 2017 року у складі колегії суддів: Рейнарт І. М., Кирилюк Г. М., Музичко С. Г.,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом, у якому просив позбавити ОСОБА_5 батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_7, посилаючись на те, що остання, яка є матір'ю дитини, не виконує покладені на неї обов'язки щодо виховання та розвитку сина, не спілкується з ним, проживає за межами України, не виявляє інтересу і не приймає участі у вихованні дитини. Син постійно проживає з ним (позивачем), він самостійно змушений забезпечувати його матеріально та дбати про його фізичний і духовний розвиток.

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 21 червня 2017 року, залишеним без зміни ухвалою Апеляційного суду міста Києва, у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Попереджено ОСОБА_5 про необхідність змінити своє ставлення до виховання сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Враховуючи особу відповідача, її характеристики та ставлення останньої до сина, яке проявляється у намаганнях спілкуватись із ним, його забезпечувати, враховуючи необхідність дитини у материнській турботі, вік дитини та той факт, що між матір'ю та сином до 2015 року існував тісний емоційний зв'язок, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, вважав, що позбавлення відповідача батьківських прав буде суперечити інтересам дитини.

У жовтні 2017 року ОСОБА_4 через свого представника ОСОБА_6 подав касаційну скаргу до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права, зокрема статей 150, 155, 157, пункту 2 частини першої статті 164 СК України, і порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове про задоволення позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди неповно дослідили обставини справи, не надали їм належної правової оцінки та дійшли помилкових висновків про відсутність підстав для позбавлення ОСОБА_5 батьківських прав відносно неповнолітнього сина.

Крім того, при вирішенні спору не врахували те, що мати дитини тривалий час проживає за межами України у Російській Федерації та сином не цікавиться.

У січні 2018 року ОСОБА_5 через свого представника ОСОБА_8 подала заперечення, у яких просить залишити без задоволення касаційну скаргу ОСОБА_4 та залишити без змін оскаржувані судові рішення як такі, що ухвалені із додержанням норм матеріального та процесуального права.

Зазначала, що суди попередніх інстанцій всебічно, повно, об'єктивно дослідили обставини справи, врахували її ставлення до сина, бажання брати участь у його вихованні та утриманні, піклуватись про його здоров'я та розвиток, дійшли обґрунтованого висновку про відсутність підстав для позбавлення матері батьківських прав.

Статтею 388 ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15 грудня 2017 року, передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України справу № 754/5127/16-ц передано до Касаційного цивільного суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Від ОСОБА_4 надійшло нотаріально засвідчене клопотання про відмову від касаційної скарги на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 21 червня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 12 вересня 2017 року у цій справі, у якому він просить закрити касаційне провадження.

Клопотання підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно із пунктом 1 частини першої статті 396 ЦПК України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження особа, яка подала касаційну скаргу, заявила клопотання про відмову від скарги, за винятком випадків, коли є заперечення інших осіб, які приєдналися до касаційної скарги.

Відповідно до частин четвертої та п'ятої статті 398 ЦПК України особа, яка подала касаційну скаргу, має право відмовитися від неї, а інша сторона має право визнати касаційну скаргу обґрунтованою в повному обсязі чи в певній частині до закінчення касаційного провадження. У разі відмови від касаційної скарги суд, за відсутності заперечень інших осіб, які приєдналися до касаційної скарги, постановляє ухвалу про закриття касаційного провадження.

У разі закриття касаційного провадження у зв'язку з відмовою від касаційної скарги на судові рішення повторне оскарження цих рішень особою, що відмовилася від скарги, не допускається.

Наслідки прийняття судом відмови від касаційної скарги, передбачені вказаною нормою, заявнику відомі, про що зазначено в його клопотанні про відмову від касаційної скарги, справжність підпису ОСОБА_9 у якому засвідчена в порядку, визначеному статтею 78 Закону України «Про нотаріат».

Враховуючи вищевикладене, а також відсутність обставин, передбачених частиною п'ятою статті 206 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне прийняти відмову ОСОБА_4 від касаційної скарги на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 21 червня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 12 вересня 2017 року і закрити касаційне провадження у справі.

Керуючись статтями 396, 398, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Клопотання ОСОБА_4 про відмову від касаційної скарги задовольнити.

Прийняти відмову ОСОБА_4 від касаційної скарги на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 21 червня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 12 вересня 2017 року.

Закрити касаційне провадження у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа - служба у справах дітей Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав, за касаційною скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_6 на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 21 червня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 12 вересня 2017 року.

Поновити виконання рішення Новокаховського міського суду Херсонської області від 24 березня 2014 року.

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.

Ухвала суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді В. І. Журавель

Н. О. Антоненко

В.І. Крат