Справа № 283/1707/18
провадження №2/283/729/2018
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

01 жовтня 2018 року Малинський районний суд Житомирської області в складі: під головуванням - судді Ярмоленка В.В., з секретарем судових засідань ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Малині цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності, -

ВСТАНОВИВ:

позивач звернувся до суду з позовом, в обґрунтування якого зазначив, що 23.11.2009 року між ним та ОСОБА_3 було укладено договір позики, за яким позивач надав відповідачу грошові кошти в розмірі 570000,00 грн. з умовою їх повернення до 24.11.2010 року. Відповідач свої зобовязання щодо повернення отриманих коштів не виконала, внаслідок чого рішенням Обухівського районного суду від 22.12.2010 року вирішено стягнути суму боргу в розмірі 1208757,49 грн. В подальшому між ним та відповідачем було досягнуто згоди про передання ОСОБА_4 на його користь відступного - майнового паю, належного їй на праві власності, що розташований в с. Старі Вороб'ї Малинського району з відповідним майном та підтверджені розпискою про передання відступного від 26.07.2011 року яким він користується та на підставі рішення №40 засідання виконавчого комітету №9 від 20.09.2012 року даному об'єкту нерухомого майна присвоєно фактичну адресу на території Старовороб'ївської сільської ради за межами населеного пункту - комплекс будівель і споруд №1.

Просить визнати за ним право власності на майновий пай, що знаходиться в с. Старі Вороб'ї Малинського району з майном, яке складається з: приміщення сторожки площею 17,9 кв. м; заправки площею 12,2 кв. м; зерносховища площею 609,2 кв. м.; корівника 4-хрядного площею 1615,3 кв. м; телятника 2-х рядного площею 735,3 кв. м., пункту штучного осіменіння площею 29,0 кв. м.; телятника 4-х рядного площею 1559,9 кв.м. з прибудовою 35,6 кв.м.; будівлі зерноскладу площею 631,7кв.м.; силосної ями площею 267,1 кв.м.; силосної ями площею 361,9 кв. м.; телятника 2-х рядного площею 745,.0 кв.м.; майстерні площею 80,8кв.м.; кузні площею 48,2 кв. м.; будинку механізатора площею 69,3 кв.м; бані кірпічної площею 82,0 кв.м; контори площею 64,0 кв.м; шляхом передання відступного ОСОБА_3 в рахунок припинення зобов'язання, що випливає з договору позики від 23.11.2009 року в розмірі 1208757,49 грн.

Позивач в судове засідання не з'явився, його представник ОСОБА_5 заявлені позовні вимоги підтримала повністю, просила їх задовольнити.

Відповідач до суду не з'явилася, подала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги визнала, не заперечила щодо визнання за ОСОБА_2 права власності на майновий пай з вказаним на ньому майном в рахунок припинення зобов'язання.

Вивчивши письмові матеріали справи, суд вважає позов таким, що не підлягає до задоволення.

Встановлено, що 23.11.2009 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладено договір позики відповідно до якого ОСОБА_2 передав у власність позичальника грошові кошти в розмірі 570000,00 грн. та зобов'язується повернути їх до 24.11.2010 року.

Свої зобовязання за договором відповідач не виконав, істотно порушивши умови договору, внаслідок чого рішенням Обухівського районного суду від 22.12.2010 року вирішено стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 суму боргу в розмірі 1208757,49 грн.

Відповідно до свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства серії ЖИ -6 № 199935 від 25.07.2011 року ОСОБА_3 має право на пайовий фонд майна колективного сільськогосподарського підприємства "Світанок" затвердженого зборами співвласників, частка якого визначена в розмірі 625200 грн.

Відповідно до розписки про передання відступного від 26.07.2011 року ОСОБА_3, за договором позики від 23.11.2009 року передає, а ОСОБА_2 приймає відступне - майновий пай, який складається з :

приміщення сторожки площею 17,9 кв. м;

заправки площею 12,2 кв. м;

зерносховища площею 609,2 кв. м.;

корівника 4-рядного площею 1615,3 кв. м;

телятника 2-х рядного площею 735,3 кв. м.,

пункту штучного осіменіння площею 29,0 кв. м.;

телятника 4-х рядного площею 1559,9 кв.м. з прибудовою 35,6 кв.м.;

будівлі зерноскладу площею 631,7кв.м.;

силосної ями площею 267,1 кв.м.;

силосної ями площею 361,9 кв. м.;

телятника 2-х рядного площею 745,.0 кв.м.;

майстерні площею 80,8кв.м.;

кузні площею 48,2 кв. м.;

будинку механізатора площею 69,3 кв.м;

бані кірпічної площею 82,0 кв.м.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставою виникнення цивільних прав та обовязків є договір та інші правочини.

Згідно ч. 1 ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Вказана стаття знаходиться в розділі 29 ЦК України, який регламентує «Захист права власності», тобто, стосується випадків, коли існуюче, належно набуте від попереднього власника та належне певній особі право не визнається, оспорюється іншою особою, або у разі відсутності в особи документів, що засвідчують належність їй такого права, у зв'язку з їх втратою.

Таким чином, відповідний позов пред'являється на захист існуючого, наявного права, що виникло у позивача за передбачених законодавством підстав та підтверджується належними та допустимими доказами.

Позов про визнання права власності може подати лише власник майна, а не особа, яка володіє майновими правами.

Умовами задоволення позову про визнання права власності на майно є наявність у позивача доказів на підтвердження в судовому порядку факту приналежності йому спірного майна на праві власності. Такими доказами можуть бути правовстановлюючі документи, а також будь-які інші докази, що підтверджують приналежність позивачеві спірного майна. Відтак, до предмету доказування за позовом про визнання права власності входить встановлення цивільно-правових підстав набуття позивачем права власності на спірне майно.

Згідно з пунктом 9 Порядку розподілу та використання майна реорганізованих колективних сільськогосподарських підприємств, затвердженого наказом Мінагрополітики від 14.03.2001 № 62, зареєстрованим в Міністерстві юстиції 04.04.2001 за № 305/5496, виділення із складу пайового фонду майна в натурі окремим власникам чи групам власників за їх бажанням у процесі вирішення майнових питань здійснюється підприємством-правонаступником (користувачем) на підставі рішення загальних зборів колишніх членів підприємства, що є співвласниками його майна.

Абзацами першим третім пункту 15 вказаного Порядку передбачено, що виділення майнових паїв у натурі окремим особам, які виявили бажання отримати свої майнові паї в індивідуальну власність, проводиться підприємством - користувачем майна із переліку майна, виділеного на ці цілі.

При виділенні майна в натурі конкретному власнику підприємство-правонаступник (користувач) одночасно з підписанням акта приймання-передавання майна робить відмітку про виділення майна в натурі у Свідоцтві про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства, що засвідчується підписом керівника підприємства та печаткою.

Зважаючи на те, що право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та може вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

ОСОБА_3 на розпорядження майном має його власник. Отже, боржник повинна бути власником майна, яке було їй виділене з майна КСП. Свідоцтво з позначкою про виділення майна в натурі й акт прийому-передачі майна є підставою для проведення державної реєстрації права власності на виділене в натурі майно з пайового фонду КСП.

Зважаючи на те, що згідно розписки про передання відступного від 26 липня 2011 року визначено індивідуально визначене нерухоме майно, право власності на яке у ОСОБА_3 не виникло, предметом будь-якого правочину, направленого на їх відчуження ці обєкти нерухомості бути не можуть.

Вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, суд має враховувати, що воно набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема на підставі правочинів. ОСОБА_3 власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. ОСОБА_3, якщо права на нерухоме майно підлягають державній реєстрації, то право власності у набувача виникає з дня такої реєстрації відповідно до закону (ст. 334 ЦК) та з урахуванням положення про дію закону в часі на момент виникнення спірних правовідносин (ст. 5 ЦК).

Зважаючи на відсутність нотаріального посвідчення правочину (розписки про передання відступного) та державної реєстрації права власності на нерухоме майно за ОСОБА_3, у позивача не виникло права власності на зазначені в позовних вимогах об'єкти нерухомого майна.

Таким чином, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 4,5,12,13,141,268,354 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності відмовити повністю за безпідставністю.

Повний текст рішення складено 04 жовтня 2018 року.

Сторони мають право оскаржити рішення суду протягом 30 днів з дня складення повного тексту рішення до Апеляційного суду Житомирської області.

Суддя