Ухвала

Іменем України

26 вересня 2018 року

м. Київ

справа № 504/3684/15-ц

провадження № 61-43155ск18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Фаловської І. М. (суддя-доповідач), Висоцької В.С., Пророка В. В.,

розглянув касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 на постанову апеляційного суду Одеської області від 02 липня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Петрівського державного аграрного технікуму про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі і стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до Петрівського державного аграрного технікуму про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі і стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_4 протягом 30 років працювала у Петрівському державному аграрному технікумі Міністерства аграрної політики України, а останні 14 років - на посаді завідуючої господарством.

Згідно з наказом від 05 березня 2003 року № 49 від 05.03.2003 року

ОСОБА_4 з 01 березня 2003 року переведена на посаду керуючої навчально-дослідним господарством, наказом від 15 вересня 2014 року

№ 204 - з 01 вересня 2014 року переведена на посаду завідуючої господарством.

Наказом від 01 вересня 2015 року № 270 ОСОБА_4 звільнена з роботи на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України з 01 вересня

2015 року з виплатою вихідної допомоги.

Посилаючись на вищевказане, ОСОБА_4 просила суд задовольнити позов.

Рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 26 травня 2017 року позов ОСОБА_4 задоволено.

Скасовано наказ Петрівського державного аграрного технікуму

від 01 вересня 2015 року № 270 про звільнення з роботи ОСОБА_4 - завідуючу господарством згідно з пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України (скорочення штатів) з 01 вересня 2015 року.

Поновлено ОСОБА_4 на посаді завідуючої господарством Петрівського державного аграрного технікуму.

Стягнуто з Петрівського державного аграрного технікуму на користь ОСОБА_4 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 02 вересня 2015 року по 26 травня 2017 року в сумі 66 115,04 грн, з утриманням з цієї суми виплаченої вихідної допомоги, суми прибуткового податку та інших обов'язкових платежів, в тому числі страхових внесків.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що звільнення позивача з роботи на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП за скороченням штату відбулося без дотримання норм закону та з порушенням процедури, у зв'язку з чим, наказ про звільнення підлягає скасуванню, а ОСОБА_4 - поновленню на роботі.

Постановою апеляційного суду Одеської області від 02 липня 2018 року рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 26 травня 2017 року в частині скасування наказу від 01 вересня 2015 року № 270 про звільнення ОСОБА_4 з 01 вересня 2015 року на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України (скорочення штатів) і стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу змінено.

Позов ОСОБА_4 про скасування наказу від 01 вересня 2015 року № 270 про звільнення на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України (скорочення штатів) і стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задоволено частково.

Наказ Петрівського державного аграрного технікуму від 01 вересня

2015 року № 270 про звільнення з роботи завідуючої господарством ОСОБА_4 з 01 вересня 2015 року на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України (скорочення штатів) у частині дати звільнення змінено, постановлено вважати, що ОСОБА_4 звільнена з посади завідуючої господарством Петрівського державного аграрного технікуму

з 07 вересня 2015 року на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України (скорочення штатів).

Стягнуто з Петрівського державного аграрного технікуму на користь ОСОБА_4 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період

з 01 вересня 2015 року по 06 вересня 2015 року (включно) у розмірі

909,84 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції в частині поновлення ОСОБА_4 на роботі скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що звільнення позивача на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України (скорочення штатів) здійснено із дотриманням вимог закону. Крім того, при недодержані строку попередження працівника про звільнення, якщо працівник не підлягає поновленню на роботі з інших підстав, суд змінює дату його звільнення, зарахувавши строк попередження, протягом якого особа працювала. При цьому, сам по собі факт невчасного попередження про звільнення на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України не є самостійною підставою для поновлення роботі.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4 - ОСОБА_5 просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Пунктом 5 частини другої статті 394 ЦПК України встановлено, що суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Відповідно до вимог пункту 2 частини четвертої статті 394 ЦПК України суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.

Суди встановили, що з березня 2003 року по вересень 2014 року

ОСОБА_4 працювала у Петрівському державному аграрному технікуму на посаді керуючої навчально-дослідним господарством, а наказом

від 15 вересня 2014 року № 204 позивача переведено на посаду завідуючої господарством.

Відповідно до штатного розпису Петрівського державного аграрного технікуму, станом на 01 січня 2015 року були наявні 2 штатні посади завідуючого господарством (загальний фонд), а також 1 штатна посада завідуючого господарством (спеціальний фонд), тобто всього 3 штатні посади завідуючого господарством.

12 травня 2015 року відповідач видав наказ № 114 «Про внесення змін до штатного розпису про скорочення чисельності працівників Петрівського державного аграрного технікуму», зокрема 1 з 3 посад завідуючого господарством.

01 липня 2015 року відповідач видав наказ № 192 «Про попередження про можливе звільнення у зв'язку із скороченням», яке, у тому числі, стосувалось ОСОБА_4, яка ознайомилась з вказаним наказом 06 липня 2015 року.

01 липня 2015 року Петрівський державний аграрний технікум повідомив профспілковий комітет про можливе звільнення 11 працівників з 01 вересня 2015 року, зокрема ОСОБА_4

01 вересня 2015 року відповідач звернувся до профспілкового комітету про дачу згоди на звільнення позивачки. Рішенням профспілкового комітету

від 01 вересня 2015 року № 24 надано згоду на звільнення позивача без визначення підстав звільнення.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до протоколу засідань первинної профспілкової організації Петрівського державного аграрного технікуму позивач на засідання профспілкового комітету 01 вересня

2015 року не запрошувалася, а на засіданні профспілкової організації розглядалося не подання керівника про надання згоди на звільнення позивача з роботи, а вже виданий керівником наказ від 01 вересня

2015 року № 270 про звільнення ОСОБА_4 з роботи.

Відповідно до частин першої, дев'ятої статті 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник. Якщо розірвання трудового договору з працівником проведено власником або уповноваженим ним органом без звернення до виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника), суд зупиняє провадження по справі, запитує згоду виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) і після її одержання або відмови виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) в дачі згоди на звільнення працівника (частина перша цієї статті) розглядає спір по суті.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції, за наявності сумнівів щодо дачі згоди виборним органом первинної профспілкової організації на звільнення позивача з підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України, у листопаді 2017 року зупинив провадження у даній справі і звернувся із відповідним запитом. У лютому 2018 року суд апеляційної інстанції отримав рішення профспілкового комітету від 25 січня 2018 року про дачу згоди на звільнення позивача на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України.

Відповідно до частини третьої статті 49-2 КЗпП України одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. Також установлено, що на день звільнення у штаті відповідача була наявна лише вакантна посада бібліотекаря, якій позивач не відповідає за освітою, досвідом роботи та спеціальними знаннями.

Сам по собі факт неповідомлення служби зайнятості про наступне вивільнення працівника, при вирішенні спору, пов'язаного зі звільненням відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України, не є порушенням вимог закону, яке дає підстави для поновлення особи на роботі.

Встановивши, що на день звільнення в штаті відповідача була наявна лише вакантна посада бібліотекаря, якій позивач не відповідала за освітою, досвідом роботи та спеціальними знаннями, та врахувавши, що сам по собі факт неповідомлення служби зайнятості про наступне вивільнення працівника, при вирішенні спору, пов'язаного зі звільненням відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України, не є порушенням вимог закону, яке дає підстави для поновлення особи на роботі, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову в цій частині.

При цьому апеляційний суд вірно змінив рішення суду першої інстанції в частині дати звільнення, оскільки встановлено, що позивача було попереджено про звільнення 06 липня 2015 року, отже наказ про звільнення з 01 вересня 2015 року є таким, що порушує вимоги статті 49-2 КЗпП України.

Отже, апеляційний суд правомірно змінив дату звільнення на 07 вересня та стягнув середній заробіток за вказаний період.

Із змісту касаційної скарги, оскаржуваного судового рішення та доданих до касаційної скарги матеріалів убачається, що вона є необґрунтованою, правильне застосовування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а наведені в касаційній скарзі доводи не дають підстав для висновків щодо їх незаконності та неправильності.

За правилом пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Керуючись пунктом 5 частини другої, частинами четвертою та п'ятою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_4 до Петрівського державного аграрного технікуму про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі і стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, за касаційною скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 на постанову апеляційного суду Одеської області від 02 липня 2018 року відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: І. М. Фаловська

В. С. Висоцька

В. В. Пророк