Справа № 409/294/18
Пров. № 2/409/427/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 жовтня 2018 року смт.Білокуракине

Білокуракинський районний суд Луганської області у складі:

головуючого судді: Третяка О.Г.,

за участю секретаря судових засідань: ОСОБА_1

позивача ОСОБА_2

представника позивача ОСОБА_3,

відповідача ОСОБА_4,

представника відповідача ОСОБА_5

третя особа - ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Білокуракине цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 та ОСОБА_7, третя особа ОСОБА_6 про визнання дійсним договору купівлі-продажу та визнання права власності на майно, -

В С Т А Н О В И В :

В обґрунтування своїх вимог позивач вказав на те, що на загальних зборах уповноважених членів КСП ім. Ілліча від 24 грудня 1999 року було прийнято рішення про реформування КСП ім. Ілліча та створення комісії по реформуванню. На загальних зборах уповноважених членів КСП ім. Ілліча від 29 березня 2000 року було затверджено розрахунки із пайового фонду, та затверджено списки: майна, що розподіляється між членами КСП ім. Ілліча, майна для забезпечення кредиторської заборгованості, майна під заборгованість по заробітній платі, майна до резервного фонду, майна до неподільного фонду. На підставі розпорядження Голови Білокуракинської районної державної адміністрації за №338 від 21 вересня 2000 року КСП ім. Ілліча було ліквідовано та скасовано його державну реєстрацію та підприємство припинило своє існування. Основну частину пайового майна колишнього КСП ім. Ілліча співвласники виділили в натурі в індивідуальному порядку собі на паї. Під час паювання колишнього КСП ім. Ілліча, групі співвласників, колишніх членів КСП ім. Ілліча, відповідачам по справі ОСОБА_7 М,М, ОСОБА_7 М,А,, ОСОБА_8 рішенням загальних зборів у якості частини майнового паю було виділено в натурі майно, яке розташоване Шарівська сільська рада комплекс будівель та споруд №1, с. Шарівка Білокуракинського району, а саме: 1/2 частину зерноскладу, рік побудови 1964, загальною площею 288,7 кв. м. Оскільки співвласники не бажали володіти даним майном, нести витрати з його утримання та ремонту, то ними було прийнято рішення про продаж вищевказаного майна позивачу. На підтвердження намірів про розпорядження майном, співвласники, відповідачі по справі, уклали із позивачем 17 травня 2017 року договір купівлі-продажу. Відповідно до домовленості із колишніми членами КСП ім. Ілліча, вартість проданого майна складає 6678 грн. Даний Договір кожний із відповідачів особисто підписав, а також фактично передав дане майно. Після укладення договору купівлі-продажу позивач повністю сплатив співвласникам обумовлені грошові кошти за продане майно на підтвердження чого відповідачами було надано розписки про отримання грошових коштів та передано накладну № 65 від 07.03.2014р. про передачу Уповноваженим з майнових паїв колишнього КСП ім. Ілліча ОСОБА_6 співвласникам, відповідачам по справі, вищевказаного нерухомого майна.

Крім того відповідно до норм діючого законодавства України, Податкового кодексу України, при сплаті грошових коштів за пайове майно колишнього КСП ім. Ілліча, позивачем було перераховано та сплачено до бюджету податок з доходів фізичної особи, військовий збір та збір на обовязкове державне пенсійне страхування. Після сплати грошових коштів за вищевказане майно, позивач з метою приведення документів у відповідність до законодавчих актів України та переоформлення права власності на вищевказане майно на своє імя звернувся до відповідачів. Відповідачі повідомили, що у нотаріуса договір купівлі-продажу майна оформлювати не має можливості через відсутність правовстановлюючих документів, які б підтверджували право власності на вищевказане майно за співвласниками, колишніми членами КСП ім. Ілліча. З огляду на це відповідачі фактично безповоротно ухилилися від нотаріального посвідчення договору купівліпродажу, оскільки не мають правовстановлюючих документів на вищевказане майно КСП ім. Ілліча. Позивач зазначив, що разом із відповідачами домовився щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується наданими ним до суду письмовими доказами, і відбулося повне виконання договору, але оскільки відповідачі, як одна із сторін, безповоротно ухилилися від його нотаріального посвідчення, та позивачем втрачено можливість з причин відсутності правовстановлюючих документів на нерухоме майно у відповідачів посвідчити правочин. Це і спонукало позивача звернутися до суду з позовом, в якому він просить визнати дійсним договір купівлі-продажу та визнати за ним право власності на нерухоме майно.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_3 підтримали позовні вимоги в повному обсязі та наполягали на їх задоволенні.

Відповідач ОСОБА_4 в судовому засіданні позовні вимоги позивача визнала в повному обсязі та пояснила,що кошти від позивача отримала,але через те,що колишній власник спірного майна- КСП ім.Ілліча не існує,документи належним чином на спірне майно не оформлено. В підтвердження виконання договору купівлі-продажу вона передала позивачу накладну №65.

Представник відповідача ОСОБА_5 в судовому засіданні позовні вимоги позивача визнала в повному обсязі та пояснила,що кошти від позивача отримала,але через те,що колишній власник спірного майна- КСП ім.Ілліча не існує,документи належним чином на спірне майно не оформлено.

ОСОБА_9 особа- Слинько ОСОБА_10,в судове засідання не з»явився. Надав суду заяву про розгляд справи без його участі.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_11 пояснила суду,що вона була секретарем на загальних зборах пайовиків колишнього КСП ім..ОСОБА_3,коли розглядалося питання передачі ? частини спірного зерносховища відповідачам. Збори проголосували за передачу спірного майна відповідачам.Це рішення ніким на оспорювало ся і не оскаржувалося. Уповноважена особа від пайовиків ОСОБА_6 передав склад зерносховища відповідачам у її присутності. Іншу частину зерносховища ніхто брати не хотів і документів на нього не надавав.

Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Допитавши сторони, свідка ОСОБА_11, дослідивши матеріали справи, докази по справі кожен окремо та в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав.

Судом встановлено, що на загальних зборах уповноважених членів КСП ім. Ілліча від 24 грудня 1999 року (а.с.9) було прийнято рішення про реформування КСП ім. Ілліча та створення комісії по реформуванню.

На загальних зборах уповноважених членів КСП ім. Ілліча від 29 березня 2000 року було затверджено розрахунки із пайового фонду, та затверджено списки: майна, що розподіляється між членами КСП ім. Ілліча , майна для забезпечення кредиторської заборгованості , майна під заборгованість по заробітній платі , майна до резервного фонду , майна до неподільного фонду (а.с.12-17).

Із розпорядження голови Білокуракинської районної державної адміністрації за №338 від 21 вересня 2000 року (а.с.18) вбачається, що КСП ім. Ілліча було ліквідовано та скасовано його державну реєстрацію.

Під час паювання колишнього КСП ім. Ілліча, групі співвласників, колишніх членів КСП ім. Ілліча, відповідачам по справі ОСОБА_7, ОСОБА_12, ОСОБА_8 рішенням загальних зборів у якості частини майнового паю було виділено в натурі майно, яке розташоване Шарівська сільська рада комплекс будівель та споруд №1, с. Шарівка Білокуракинського району, а саме: 1/2 частину зерноскладу, рік побудови 1964, загальною площею 288,7 кв. м. (а.с.80-82).

Законом України від 14 лютого 1992 року № 2114-ХІІ «Про колективне сільськогосподарське підприємство» визначено правові, економічні, соціальні та організаційні умови діяльності колективного сільськогосподарського підприємства. Відповідно до ст. 7 Закону № 2114 майно у підприємстві належить на праві спільної часткової власності його членам. Субєктом права власності у підприємстві є підприємство як юридична особа, а його члени у частині майна, яку вони одержують при виході з підприємства. Відповідно до п. 2 ст. 9 Закону № 2114 пай є власністю члена підприємства. Право розпоряджатися своїм паєм за власним розсудом член підприємства набуває після припинення членства у підприємстві. Пай може успадковуватися відповідно до цивільного законодавства України та статуту підприємства. Термін «майновий пай» визначено постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2001 року № 177 «Про врегулювання питань по забезпеченню захисту майнових прав селян у процесі реформування аграрного сектора економіки» згідно з яким це частка майна члена підприємства у пайовому фонді, виражена в грошовій формі та у відсотках розміру пайового фонду. Право на майновий пай у відповідачів документально підтверджується Свідоцтвами про право власності на майновий пай члена підприємства (майновим сертифікатом).

Відповідно до пункту 8 Порядку розподілу та використання майна реорганізованих колективних сільськогосподарських підприємств, затвердженим наказом Міністерства аграрної політики України від 14 березня 2001 року N 62, кожен із співвласників має право скористатися своїм майновим паєм в один із таких способів: об'єднати свій майновий пай з паями інших співвласників, отримати майно у натурі у спільну часткову власність та передати його до статутного (пайового) фонду новостворюваної юридичної особи, у тому числі до обслуговуючого кооперативу; об'єднати свій майновий пай з паями інших співвласників, отримати майно у натурі у спільну часткову власність, укласти договір про спільне володіння, користування і розпорядження майном та передати його в оренду; отримати свій майновий пай у натурі індивідуально чи разом із членами своєї сім'ї і використати його на свій розсуд; відчужити пай будь-яким способом в установленому законом порядку.

Із дослідженої в судовому засіданні накладної № 65 від 07.03.2014р. (а.с.83) вбачається, що співвласникам колишніх членів КСП ім. Ілліча, відповідачам по справі уповноваженим з майнових паїв колишнього КСП ім. Ілліча ОСОБА_6 було передано вказане нерухоме майно. Оскільки співвласники, відповідачі по справі, не бажали володіти виділеним їм зборами майном, нести витрати з його утримання та ремонту, тому ними було прийнято рішення про продаж та передачу вищевказаного майна у власність позивача за ціну та на умовах обумовлених договором.

Із дослідженого в судовому засіданні договору купівлі-продажу (а.с.22-26), вбачається, що 17 травня 2017 року між сторонами був укладений у простій письмовій формі попередній договір купівлі-продажу майна, яке розташоване Шарівська сільська рада комплекс будівель та споруд №1, с. Шарівка Білокуракинського району, а саме: 1/2 частини зерноскладу, рік побудови 1964, загальною площею 288,7 кв. м., згідно з яким відповідачами було продано вищевказане майно та отримано від позивача кошти за цим договором в сумі 6678 (шість тисяч шістсот сімдесят вісім) грн., про що ними було складено та видано розписки (а.с.27,28), а також взято на себе зобовязання у зазначений строк посвідчити договір нотаріально та здійснити у відповідних органах правовий перехід права власності . Даний Договір кожний із відповідачів підписав особисто та фактично передали продане ними майно у власність позивача. Таким чином, позивач та відповідачі виконали свої обовязки відповідно до ст.655 ЦК України.

Із досліджених в судовому засіданні доказів (а.с.68,69) вбачається, що позивачем, відповідно до норм діючого законодавства України, Податкового кодексу України, при нарахуванні та фактичній виплаті грошових коштів за пайове майно колишнього КСП ім. Ілліча було перераховано до бюджету податок з доходів фізичної особи, військовий збір та збір на обовязкове державне пенсійне страхування. Експертна вартість нерухомого майна, зазначеного у договорі купівлі-продажу від 17.05.2017 року згідно оцінки, визначеної КП «Білокуракинське РБТІ» (а.с.30) складає 290360 (двісті девяносто тисяч триста шістдесят) гривень 50 копійок.

Проте відповідачі на звернення позивача з метою приведення документів у відповідність до законодавчих актів України та переоформлення права власності на вищевказане майно повідомили, що нотаріально посвідчити договір купівлі-продажу майна та зареєструвати перехід права власності не має можливості, через відсутність правовстановлюючих документів, які б підтверджували право власності на вищевказане майно за співвласниками, колишніми членами КСП ім. Ілліча, відповідачами по справі.

Через відсутність правовстановлюючих документів на вищевказане майно КСП ім. Ілліча. відповідачі, які під час фактичного укладення договору з позивачем та сплати коштів не повідомили про ці обставини, тим самим фактично й безповоротно ухилилися від нотаріального посвідчення договору купівлі продажу, а позивачем остаточно втрачена можливість з вищевказаних причин нотаріально посвідчити правочин та здійснити реєстрацію права власності.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення.

Відповідно до статті 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Згідно ст. 220 ЦК України, у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Відповідно до ч.2 ст.220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним.

Судом встановлено, що позивачем виконано усі умови, які він обумовлював із відповідачами, сплачено кошти та перераховано податки, але відповідачі ухиляються від нотаріального посвідчення купівлі-продажу майна, оскільки не мають правовстановлюючих документів на вищевказане нерухоме та рухоме майно.

У відповідності зі ст.182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Відповідно до ч.1 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» від 1 липня 2004р. N952-IV речові права на нерухоме майно, їх обмеження та правочини щодо нерухомого майна підлягають обовязковій державній реєстрації в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ч.1 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» обовязковій державній реєстрації підлягають речові права на нерухоме майно, що знаходиться на території України, фізичних та юридичних осіб, держави, територіальних громад, іноземців та осіб без громадянства, іноземних юридичних осіб, міжнародних організацій, іноземних держав, в тому числі і право власності на нерухоме майно.

Відповідно до ч. 3 ст. 334 ЦК України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним.

При вирішенні справи по суті суд приймає до уваги правову позицію, яка викладена в Постанові ВСУ № 6-1288цс17 від 06 вересня 2017 року, згідно якої суди дійшли неправильного висновку про те, що норма ч. 2 ст. 220 ЦК України не застосовується до спірних правовідносин у звязку з необхідністю державної реєстрації договору купівлі-продажу нерухомого майна. Однією з умов застосування ч. 2 ст. 220 ЦК України та визнання правочину дійсним в судовому порядку є встановлення судом факту безповоротного ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення правочину та втрата стороною можливості з будь-яких причин нотаріально посвідчити правочин. Відповідно до п. 13 постанови пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року при розгляді справи про визнання правочину дійсним суд повинен з'ясувати, чому правочин не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину. ВСУ в своїй Постанові від 04 жовтня 2017 року зазначив, що однією з умов застосування частини другої статті 220 ЦК України та визнання правочину дійсним в судовому порядку є встановлення судом факту безповоротного ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення правочину та втрата стороною можливості з будь-яких причин нотаріально посвідчити правочин.

Таким чином, суд, дослідивши надані письмові докази в сукупності, дійшов висновку, що між сторонами виникли договірні відносини з приводу купівлі-продажу нерухомого майна. Відповідно до вказаної домовленості позивач передав відповідачам 6678 (шість тисяч шістсот сімдесят вісім) грн. в рахунок вартості нерухомого майна, а відповідачі відповідно нерухоме майно та обіцяли посвідчити договір купівлі-продажу нотаріально. Але, не виконуючи тривалий час взятий на себе обовязок по нотаріальному посвідченню договору, відповідачі безповоротно ухилилися від подальшого його посвідчення та натепер остаточно втрачена можливість посвідчення договору нотаріально, оскільки відповідачі не мають оригіналів правовстановлюючих документів на нерухоме майно, внаслідок чого порушуються права позивача, а тому є всі підстави для визнання договору купівлі дійсним.

Відповідно до п. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позову юридичною особою сплачується судовий збір у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Судом встановлено, що позивач при обрахуванні суми судового збору для сплати до бюджету,виходив не із суми вартості майна, зазначеного у договорі купівлі-продажу від 17.05.2017 року у розмірі 6678 (шість тисяч шістсот сімдесят вісім) грн., а із більшої вартості, встановленої висновком щодо вартості нерухомого майна у розмірі 290360 (двісті девяносто тисяч триста шістдесят) гривень 50 копійок., що повністю відповідає положенням Декрету Кабінету Міністрів України «Про державне мито» та Інструкції про порядок обчислення та справляння державного мита, затвердженої наказом Головної Державної податкової інспекції України.

При вирішенні справи по суті суд також надає відповідну правову оцінку наданим квитанціям про сплату позивачем до бюджету відповідно до пункту 16-1 підрозділу 10 Податкового кодексу України військового збору у розмірі 1,5 % та до Закону України «Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування» № 400/97-ВР збору на обовязкове державне пенсійне страхування у розмірі 1% та утримання та перерахування до бюджету податку з доходу фізичних осіб .

Згідно до ст. 77 ЦПК України належними доказами є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд констатує, що позивач письмовими доказами по справі довів правомірність та обґрунтованість позовних вимог.

А отже, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню в повному обсязі.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.220,328 ЦК України, ст.ст.10,12,77-81,89,259,263-265,268,354-355 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги ОСОБА_2 - задовольнити в повному обсязі.

Визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна, а саме: 1/2 частини зерноскладу, рік побудови 1964, загальною площею 288,7 кв. м, яке розташоване за адресою Шарівська сільська рада, комплекс будівель та споруд №1, с. Шарівка Білокуракинського району - укладений 17 травня 2017 року між ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1, який зареєстрований та мешкає с. Шарівка, Білокуракинського району, Луганської області та співвласниками майна, пайовиками колишнього КСП ім. Ілліча, Білокуракинського району, Луганської області.

Визнати право власності за ОСОБА_2 на нерухоме майно: 1/2 частину зерноскладу, рік побудови 1964, загальною площею 288,7 кв. м, яке розташоване за адресою Шарівська сільська рада, комплекс будівель та споруд №1, с. Шарівка Білокуракинського району

Рішення може бути оскаржено до Луганського апеляційного суду через Білокуракинський районний суд Луганської області на підставі п.15.5 ч.1 Розділу XIII "Перехідні положення" ЦПК України шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку, шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення. У випадку, якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1, зареєстрований та мешкає с. Шарівка, Білокуракинського району, Луганської області, поштовий індекс 92210.

Відповідачі ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрований та мешкає с. Шарівка, Білокуракинського району, Луганської області, поштовий індекс 92210, РНОКПП НОМЕР_2.

ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрована та мешкає с. Шарівка, Білокуракинського району, Луганської області, поштовий індекс 92210, РНОКПП НОМЕР_3.

ОСОБА_9 особа - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4, зареєстрований та мешкає с. Шарівка, Білокуракинського району, Луганської області, поштовий індекс 92210, РНОКПП НОМЕР_4.

Суддя Білокуракинського районного суду

Луганської області ОСОБА_9