Провадження № 2/522/4024/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2018 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:

Головуючого судді Чернявської Л.М.

При секретарі судового засідання Ткаченко О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Одеси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Регіональної філії «Одеська залізниця» ПАТ «Укрзалізниця», за участі третьої особи в.о. начальника служби кадрової та соціальної політики ОСОБА_2 про визнання незаконним і скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, виплати заробітної плати за вимушений прогул та відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся 08 червня 2017 року до суду з даним позовом і просить визнати незаконним та скасувати наказ за № 311/ок від 03.05.2017 року про звільнення ОСОБА_1 з займаної посади ревізора безпеки руху, як основного місця роботи, по п.1 ст. 40 Кодексу законів про працю України за скороченням штатів у зв?язку з відсутністю підстав для звільнення; поновити ОСОБА_1 на роботі згідно з займаною посадою ревізора безпеки руху, як основного місця роботи, з моменту звільнення та виплати заробітної плати за вимушений прогул у розмірі, встановленому штатним розкладом; відшкодувати нанесену порушенням трудових прав працівника моральну шкоду у розмірі 10000 гривень.

Позивач мотивує вимоги тим, що 17.04.2006 року на підставі наказу НАК-236/НОК від 12.04.2006 року він був прийнятий на посаду ревізора з безпеки руху моторно-рейкового транспорту Знам?янської ревізорської дільниці Одеської залізниці. 03.05.2013 року відповідно до нового класифікатора професій ДК 003 2010 наказами № 315/ос назва посади була змінена на ревізора безпеки руху, а назва підприємства у відповідності до ПКМ України за №200 від 25.06.2014 року і протоколу рішення правління ПАТ «Укрзалізниця» від 21.10.2015 року була змінена на Регіональну Філію «Одеська залізниця» ПАТ «Укрзалізниця». 01.03.2017 року згідно протоколу установчих зборів на підприємстві Регіональна Філія «Одеська залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» була створена первинна профспілкова організація ВПЗУ Регіональної Філії «Одеська залізниця» та ОСОБА_1 було обрано до виборного профспілкового органу головою профспілки, згідно протоколу №1 загальних зборів ВПЗУ Регіональної Філії «Одеська залізниця». Про створення профспілки належним чином було проінформовано керівництво підприємства шляхом направлення повідомлення від 10.04.2017 року. У лютому 2017 року ОСОБА_1 було вручено особисто повідомлення начальника служби кадрової та соціальної політики ОСОБА_3 про розірвання трудового договору на підставі п.1 ст.40 КЗпП у зв?язку з скороченням штатів у відповідності до наказу Регіональної Філії «Одеська залізниця» від 15 лютого 2017 року за № 44-Н/од, а 03.05.2017 року він був звільнений на підставі наказу №311/ок з займаної посади ревізора з безпеки руху підприємства по п.1 ст.40 КЗпП України.

Позивач вважає дане звільнення незаконним так як йому не було надано вакантних місць для працевлаштування, фактично відмовлено у розгляді заяви про переведення у зв?язку з реорганізацією та не узгоджено звільнення з профспілковою організацією. Такі дії відповідача спричинили позивачеві моральні страждання, пов?язані з порушенням його трудових прав, які позивач оцінює в 10000,00 грн.

Ухвалою суду від 12 червня 2017 року відкрито провадження по справі.

13 липня 2017 року суду надані заперечення на позов, в яких представник ПАТ «Укрзалізниця» посилається на те, що 03.02.2017 року правлінням ПАТ «Укрзалізниця» прийнято рішення щодо ліквідації структурних підрозділів Апарату безпеки руху поїздів і автотранспорту апарату управління «Одеської залізниці» з 01.05.2017 року. 07.02.2017 року листом НОК 09/157 було направлено повідомлення голові Дорожнього комітету профспілки залізничників і транспортних будівельників та голові профспілкової організації управління залізниці щодо скорочення штату працівників апарату безпеки руху поїздів регіональної філії «Одеська залізниця». 15.02.2017 року було видано наказ №44-Н/од про скорочення та вилучення зі штатного розпису апарату управління регіональної філії «Одеська залізниця» апарат безпеки руху поїздів і автотранспорту чисельністю 46 штатних одиниць, куди входила посада позивача. 21.02.2017 року ОСОБА_1 було повідомлено про скорочення його посади з 01.05.2017 року, з чим він ознайомився та поставив свій підпис. Листами від 24.03.2017 року №НОК-09/402 та від 04.04.2017 року № НОК-09/482 ОСОБА_1 було запропоновано вакантні посади, згоду на які він не надав. 03.05.2017 року ОСОБА_1 було повторно запропоновано перелік вакантних посад для можливого працевлаштування, проте від вакантних посад позивач відмовився, про що свідчить його підпис на листі №НОК-09/692. У зв?язку з відмовою ОСОБА_1 від запропонованих посад для подальшого працевлаштування у зв?язку з скороченням штату, було видано наказ від 03.05.2017 року № 311/ос про припинення трудового договору на підставі п.1 ст.40 КЗпП України. Також, представник відповідача посилається на те, що листом №НОК-09/592 від 13.04.2017 року було запропоновано Голові ППО ВПЗУ регіональної філії «Одеська залізниця» надати відповідно до ст. 11, 16 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» відомості щодо легалізації на відповідність статусу створення профспілкової організації, а також список її членів, проте зазначені відомості до керівництва залізниці не надходили, що на думку представника відповідача свідчить про відсутність необхідності погодження звільнення ОСОБА_1 з вказаною ним первинною профспілковою організацією.

Відповідно до Закону України від 3 жовтня 2017 року N 2147-VIII Цивільний - процесуальний Кодекс викладено у новій редакції, який набрав чинності з 15.12.2017 року. Згідно п. 9 ч.1 Перехідних Положень (розділ ХІІІ) справи, провадження яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Ухвалою суду від 15 грудня 2017 року справу повернуто у підготовче провадження, встановлено загальний порядок розгляду справи.

Ухвалою суду від 07 червня 2018 року закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до розгляду по суті.

Позивач в судове засідання не з?явився, подав заяву про проведення судового засідання за його відсутності, позовні вимоги підтримав, просив задовольнити.

Представник відповідача подав заяву про проведення судового засідання за його відсутності, позов не визнав повністю, просив відмовити у задоволенні.

Третя особа в судове засідання не з?явилась, викликана, про поважність причин не явки суд не повідомила.

Суд розглянув справу за відсутності сторін, на підставі наявних в матеріалах справи доказів.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Матеріалами справи встановлено, що 17.04.2006 року на підставі наказу НАК-236/НОК від 12.04.2006 року ОСОБА_1 був прийнятий на посаду ревізора з безпеки руху моторно-рейкового транспорту Знам?янської ревізорської дільниці Одеської залізниці.

03.05.2013 року відповідно до нового класифікатора професій ДК 003 2010 наказами № 315/ос назва посади ОСОБА_1 була змінена на ревізора безпеки руху, а назва підприємства у відповідності до ПКМ України за №200 від 25.06.2014 року і протоколу рішення правління ПАТ «Укрзалізниця» від 21.10.2015 року була змінена на Регіональну Філію «Одеська залізниця» ПАТ «Укрзалізниця».

03.02.2017 року правлінням ПАТ «Укрзалізниця» прийнято рішення щодо ліквідації структурних підрозділів Апарату безпеки руху поїздів і автотранспорту апарату управління «Одеської залізниці» з 01.05.2017 року.

07.02.2017 року листом НОК 09/157 було направлено повідомлення голові Дорожнього комітету профспілки залізничників і транспортних будівельників та голові профспілкової організації управління залізниці щодо скорочення штату працівників апарату безпеки руху поїздів регіональної філії «Одеська залізниця».

15.02.2017 року було видано наказ №44-Н/од про скорочення та вилучення зі штатного розпису апарату управління регіональної філії «Одеська залізниця» апарат безпеки руху поїздів і автотранспорту чисельністю 46 штатних одиниць, куди входила посада позивача.

21.02.2017 року ОСОБА_1 було повідомлено про скорочення його посади з 01.05.2017 року, з чим він ознайомився та поставив свій підпис.

Листами від 24.03.2017 року №НОК-09/402 та від 04.04.2017 року № НОК-09/482 ОСОБА_1 було запропоновано вакантні посади, згоду на які він не надав.

03.05.2017 року ОСОБА_1 було повторно запропоновано перелік вакантних посад для можливого працевлаштування, проте від вакантних посад позивач відмовився, про що свідчить його підпис на листі №НОК-09/692.

03.05.2017 року ОСОБА_1 був звільнений на підставі наказу №311/ок з займаної посади ревізора з безпеки руху підприємства по п.1 ст.40 КЗпП України.

Ці факти підтверджені матеріалами справи.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: 1) змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Відповідно до ч.2 ст. 40 КЗпП України, звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Відповідно до ч.1 ст. 43 КЗпП України, розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, крім випадків, коли розірвання трудового договору із зазначених підстав здійснюється з прокурором, поліцейським і працівником Національної поліції, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань України, Національного антикорупційного бюро України чи органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства.

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 252 КЗпП України, звільнення членів виборного профспілкового органу підприємства, установи, організації (у тому числі структурних підрозділів), його керівників, профспілкового представника (там, де не обирається виборний орган професійної спілки), крім випадків додержання загального порядку, допускається за наявності попередньої згоди виборного органу, членами якого вони є, а також вищого виборного органу цієї професійної спілки (об'єднання професійних спілок).

Звільнення з ініціативи власника або уповноваженого ним органу працівників, які обиралися до складу профспілкових органів підприємства, установи, організації, не допускається протягом року після закінчення строку, на який обирався цей склад (крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, виявленої невідповідності працівника займаній посаді або виконуваній роботі у зв'язку із станом здоров'я, що перешкоджає продовженню даної роботи, або вчинення працівником дій, за які законом передбачена можливість звільнення з роботи чи служби). Така гарантія не надається працівникам у разі дострокового припинення повноважень у цих органах у зв'язку з неналежним виконанням своїх обов'язків або за власним бажанням, за винятком випадків, якщо це пов'язано із станом здоров'я.

Відповідно до ч.2 ст.11 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» статус первинних мають профспілки чи організації профспілки, які діють на підприємстві, в установі, організації, навчальному закладі або об'єднують членів профспілки, які забезпечують себе роботою самостійно чи працюють на різних підприємствах, в установах, організаціях або у фізичних осіб.

Відповідно до ст. 16 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», профспілки, їх об'єднання легалізуються шляхом повідомлення на відповідність заявленому статусу.

Легалізація всеукраїнських профспілок та їх об'єднань, інших профспілок та їх об'єднань здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державної реєстрації (легалізації) об'єднань громадян, інших громадських формувань.

Для легалізації профспілок, об'єднань профспілок їх засновники або керівники виборних органів подають заяви. До заяви додаються статут (положення), протокол з'їзду, конференції, установчих або загальних зборів членів профспілки з рішенням про його затвердження, відомості про виборні органи, наявність організацій профспілки у відповідних адміністративно-територіальних одиницях, про засновників об'єднань.

На підставі поданих профспілкою, об'єднанням профспілок документів легалізуючий орган у місячний термін підтверджує заявлений статус за ознаками, визначеними статтею 11 цього Закону, включає профспілку, об'єднання профспілок до реєстру об'єднань громадян і видає профспілці, об'єднанню профспілок свідоцтво про легалізацію із зазначенням відповідного статусу.

Легалізуючий орган не може відмовити в легалізації профспілки, об'єднання профспілок.

У разі невідповідності поданих документів профспілки, об'єднання профспілок зазначеному статусу легалізуючий орган пропонує профспілці, об'єднанню профспілок надати додаткову документацію, необхідну для підтвердження статусу.

Статус організацій всеукраїнської профспілки чи профспілки іншого статусу визначається статутом цієї профспілки. Про належність до певної профспілки організації, які діють на підставі статуту цієї профспілки, надсилають легалізуючому органу за місцем свого знаходження повідомлення із посиланням на свідоцтво про легалізацію профспілки, на підставі якого вони включаються до реєстру об'єднань громадян. Первинні профспілкові організації також письмово повідомляють про це роботодавця.

Профспілка підприємства, установи, організації, яка діє на підставі власного статуту, легалізується у порядку, визначеному цією статтею.

Профспілка, об'єднання профспілок набувають права юридичної особи з моменту затвердження статуту (положення). Статусу юридичної особи набувають також організації профспілки, які діють на підставі її статуту.

Профспілка, її організації, об'єднання профспілок здійснюють свої повноваження, набувають цивільних прав і беруть на себе цивільні обов'язки через свої виборні органи, які діють у межах прав, наданих їм за законом та статутом (положенням).

За подання на легалізацію недостовірних відомостей особи, які їх підписали, несуть відповідальність згідно із законом.

Судом встановлено, що позивач вважає своє звільнення незаконним так як йому не було надано вакантних місць для працевлаштування, фактично відмовлено у розгляді заяви про переведення у зв?язку з реорганізацією та не узгоджено звільнення з профспілковою організацією.

Однак, враховуючи наявність трьох листів кадрової служби регіональної філії «Одеська залізниця» на ім?я ОСОБА_1, якими тому пропонувалися вакантні посади по регіональній філії «Одеська залізниця», де були і вакантні посади як по Знам?янській дільниці РФ «Одеська залізниця» так і по іншим дільницям та м. Одесі, суд вважає, що керівництво залізниці забезпечило можливість позивачеві перевестись на іншу роботу в РФ «Одеська залізниця», при цьому і територіально близьку до його місця мешкання.

Проте, відмова позивача від пропонованих посад, про яку ОСОБА_1 особисто розписався 03.05.2017 року, унеможливила виконання відповідачем норм ч.2 ст. 40 КЗпП України, тобто звільнення в цій частині суд вважає законним.

Щодо, посилання позивача на відмову у розгляді його заяви про переведення у зв?язку з реорганізацією, то суд не може оцінити даний факт, так як позивач не надав ані копії такої заяви, ані офіційної відповіді-відмови на неї.

Крім того, судом встановлено, що посилання позивача на те, що 01.03.2017 року згідно протоколу установчих зборів на підприємстві Регіональна Філія «Одеська залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» була створена первинна профспілкова організація ВПЗУ Регіональної Філії «Одеська залізниця», а ОСОБА_1 було обрано до виборного профспілкового органу головою профспілки, згідно протоколу №1 загальних зборів ВПЗУ Регіональної Філії «Одеська залізниця» та про створення профспілки належним чином було проінформовано керівництво підприємства шляхом направлення повідомлення від 10.04.2017 року, відповідно до положень ст.16 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» не можна вважати створенням профспілки з якою виникала необхідність погодити звільнення ОСОБА_1, так як жодних, передбачених законом, доказів легалізації цієї профспілки суду не надано.

При цьому суд бере до уваги той факт, що позивач особисто надав суду копії своїх заяв від 29.03.2017 року, якими просив припинити відрахування профспілкових внесків на рахунок первинної профспілкової організації одеського дорожнього профспілкового комітету та припинити його членство в даній профспілці.

Тобто, станом на день звільнення, позивач не був членом діючої профспілки, а членство в первинній профспілковій організації ВПЗУ Регіональної Філії «Одеська залізниця» не можна вважати дійсним, так як суду не надано доказів легалізації цієї профспілки.

З огляду на це, суд доходить висновку, що видаючи 03.05.2017 року наказ №311/ок про звільнення ОСОБА_1 з займаної посади ревізора з безпеки руху підприємства по п.1 ст.40 КЗпП України, керівництво РФ «Одеська залізниця» не повинно було погоджувати таке звільнення з профспілковою організацією, так як ОСОБА_1 фактично не був членом жодної діючої на підприємстві профспілкової організації.

Таким чином, суд доходить висновку про відсутність підстав для визнання незаконним та скасування наказу за № 311/ок від 03.05.2017 року про звільнення ОСОБА_1 з займаної посади ревізора безпеки руху, як основного місця роботи, по п.1 ст. 40 Кодексу законів про працю України за скороченням штатів та відмовляє у задоволенні його вимог повністю.

Керуючись ст. 40, 43, 252 КЗпП України, ст.ст. 11, 16 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», ст.ст. 263-265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову до Регіональної філії «Одеська залізниця» ПАТ «Укрзалізниця», за участі третьої особи в.о. начальника служби кадрової та соціальної політики ОСОБА_2 про визнання незаконним і скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, виплати заробітної плати за вимушений прогул та відшкодування моральної шкоди.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обовязки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду подається через Приморський районний суд м. Одеси протягом тридцяти днів з дня з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 08 жовтня 2018 року.

Суддя Л.М. Чернявська

04.10.2018