Провадження № 22-ц/773/208/18 Категорія: 69 Доповідач: Карпук А. К.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 лютого 2018 року місто ОСОБА_1

Апеляційний суд Волинської області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Карпук А.К.

суддів Бовчалюк З.А., Здрилюк О.І.,

секретар Галицька І.П.

з участю: заявника ОСОБА_2,

представника заявника ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за заявою ОСОБА_2, заінтересована особа Департамент соціальної політики Луцької міської ради про встановлення факту, що має юридичне значення за апеляційною скаргою заінтересованої особи Департаменту соціальної політики Луцької міської ради на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12 грудня 2017 року,

встановив:

У листопаді 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, посилаючись на таке.

Під час Великої Вітчизняної Війни він разом зі своїми батьками був примусово відправлений у Володимир-Волинський фашистський (німецький) концентраційний табір примусового утримання радянських громадян, де перебував вязнем в період з лютого 1944 року по червень 1944 року.

В липні 2013 року заявник звертався до Департаменту соціальної політики Луцької міської ради з заявою про надання статусу жертви нацистських переслідувань відповідно до вимог Закону України «Про жертви нацистських переслідувань», однак у встановленні цього статусу йому було відмовлено у звязку з відсутністю документів, які підтверджують факт нацистських переслідувань та перебування вязнем у концентраційному таборі. Заявником оскаржувалася дана відмова. Постановою суду від 07.11.2013 року в задоволенні адміністративного позову до Департаменту соціальної політики Луцької міської ради про визнання протиправним рішення субєкта владних повноважень та зобовязання вчинити дії відмовлено. При цьому, одним з мотивів відмови у задоволенні адміністративного позову було те, що факт і період перебування в місцях примусового тримання не встановлено в судовому порядку. На підставі наведеного просив суд встановити факт, що ОСОБА_2 у період з лютого по червень 1944 року примусово перебував в місці примусового тримання тюрмі, яка розташовувалась у м. Володимир - Волинську Волинської області і на той час перебувала у розпорядженні німецької тимчасової окупаційної адміністрації.

Рішенням Луцького міськрайонного суду від 12 грудня 2017 року заяву задоволено.

Встановлено факт, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, у період з лютого по червень 1944 року примусово перебував в місці примусового тримання тюрмі, яка розташовувалася у місті Володимир-Волинську Волинської області і на той час перебувала у розпорядженні німецької тимчасової окупаційної адміністрації.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду Департамент соціальної політики Луцької міської ради подав апеляційну скаргу, у якій просить його скасувати і ухвалити нове рішення, яким в задоволенні заяви відмовити.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно з архівною довідкою №1111/01.44 від 13.10.2017 року по документах Луцької окружної біржі праці, яка діяла в період окупації Волинської області нацистськими загарбниками в 1941-1944 роки, встановлено, що ОСОБА_4 народився у 1938 році в с. Окорськ, станом на 1942 рік проживав в складі сімї батьків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 (по батькові не вказано) в с. Окорськ Торчинського району (а.с. 12)

З архівної довідки від 13.11.2017 року №3415/01.20 вбачається, що в документах Луцької біржі праці, яка діяла в період окупації Волинської області нацистськими загарбниками в 1941-1944 роки, є список жителів с. Окорськ тодішнього Торчинського району за 1942 рік де значиться: ОСОБА_5 «прізвище-так в документі, по батькові не вказано», дружина ОСОБА_6 «по батькові не вказано» їх діти: ОСОБА_7, Олександр, ОСОБА_4, батько ОСОБА_8 «по батькові не вказано» (а.с. 26)

У листі Історичного музею м. Володимир-Волинського від 17.12.2012 року вих. № 127 вказано, що до гетто не належали тодішня будівля місцевої тюрми та територія памятки археології «Городища». Тюрму у Володимир-Волинському збудовано орієнтовано у 1830-1940 роках. Отже від цих років та до 1955 року будівля тюрми виконувала своє функціональне призначення для утримання арештованих.

З вересня 1939 року по червень 1941 року тюрма знаходилася у віданні полку НКВС, з червня 1941 року по липень 1944 року у розпорядженні німецької тимчасової окупаційної адміністрації. З липня 1944 року по 1953-1955 роки місцева тюрма знову в розпорядженні НКВС.

У листі Державного архіву Волинської області від 15.10.2015 року №1727/01.44 зазначено, що в монографії ОСОБА_9 «Володимир-Волинський у боротьбі за незалежність» є списки громадян, розстріляних у Володимир-Волинській вязниці.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду, що на території м. Володимир-Волинського у період окупації фашистською Німеччиною в роки Великої Вітчизняної Війни існувала вязниця (тюрма), яка слугувала для примусового тримання громадян. Даний факт Департамент соціальної політики Луцької міської ради не оспорює.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про жертви нацистських переслідувань», жертви нацистських переслідувань - особи, які в роки Великої Вітчизняної війни та Другої світової війни постраждали від нацистських переслідувань з мотивів політичного, національного і релігійного характеру, ворожого ставлення до націонал-соціалізму; нацистське переслідування визначено як злочинне позбавлення Німеччиною в роки Великої Вітчизняної війни та Другої світової війни волі мирного населення на тимчасово окупованій території України або за її межами шляхом ув'язнення його в концентраційних таборах, гетто, інших місцях примусового тримання, а також насильницьке вивезення мирного населення на примусові роботи на територію Німеччини або її союзників, що перебували у стані війни з колишнім Союзом РСР, або на території окупованих ними інших держав.

Міжнародною службою розшуку в Арользені на засіданні Міжнародної історичної комісії (18-19.01.2001 року) скликаною Фондом ФРН «Память, відповідальність і майбутнє» було затверджено міжнародну класифікацію місць примусового увязнення, серед яких виділено: концтабори, виправно-трудові табори, тюрми гестапо, СД, пересильні табори, робочі табори, змішані табори військовополонених та цивільного населення, табори цивільного населення.

У Законі України «Про жертви нацистських переслідувань» міститься класифікація місць примусового увязнення: концентраційний табір, гетто, інші місця примусового увязнення та примусових робіт: виправно-трудовий табір, табір примусової праці для осіб єврейської національності; табори знищення, гестапівські тюрми; медичні та дитячі заклади, в яких насильно утримувалися особи - донори, особи, над якими проводилися злочинні медичні експерименти, та особи, відібрані для онімечування, табори для заручників, пересувні загони (команди) з числа мирного населення, карантинні інфекційні табори, табори для членів сімей офіцерів.

В матеріалах справи містяться письмові докази, які підтверджують факт примусово перебування заявника в місці примусового тримання тюрмі, зокрема, це нотаріально посвідчена заява ОСОБА_7 та ОСОБА_1 від 17.09.2015 року (а.с. 10) та нотаріально посвідчена заява громадян ОСОБА_6 та ОСОБА_10 від 05.07.2012 року (а.с. 11). У суду відсутні підстави ставити під сумнів обставини, викладені у цих письмових доказах. Доказів, які спростовують наведене, суду не подано, не встановлено таких і під час судового розгляду справи.

Пунктом 4 Порядку виготовлення та видачі посвідчень жертвам нацистських переслідувань, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.09.2000 року №1467 передбачено, що у разі відсутності документів про факт нацистських переслідувань, факт і період перебування в місцях примусового тримання встановлюється в судовому порядку.

Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України, судом розглядаються також факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Встановлення факту перебування в тюрмі, яка та яка на той час перебувала у розпорядженні німецької тимчасової окупаційної адміністрації заявнику необхідно для отриманні відповідного посвідчення.

На підставі наведеного колегія суддів приходить до висновку, що ОСОБА_2 надані докази, на підставі яких можна зробити висновок, що він у період з лютого по червень 1944 року примусово перебував в місці примусового тримання тюрмі, яка розташовувалася у місті Володимир-Волинську Волинської області та яка на той час перебувала у розпорядженні німецької тимчасової окупаційної адміністрації, а тому місцевий суд дійшов вірного висновку, задовольнивши заяву.

Посилання Департаменту соціальної політики Луцької міської ради на недоведеність заявником фату перебування його у місцях примусового тримання спростовуються наявними в матеріалах справи доказами та встановленими в судовому засіданні обставинами. Доводи апеляційної скарги не містять передбачених законом підстав для скасування рішення Луцького міськрайонного суду від 12 грудня 2017 року у даній справі, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись статтями 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, -

постановив:

Апеляційну скаргу заінтересованої особи Департаменту соціальної політики Луцької міської ради залишити без задоволення.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12 грудня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту даної постанови.

Головуючий

Судді: