Справа № 236/1856/18
04 жовтня 2018 року Краснолиманський міський суд Донецької області в складі:
головуючого судді - Бікезіної О.В.,
за участю секретаря- Снігирьової О.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Лиман в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання осіб таким, що втратили право на користування житловим приміщенням, -
20.06.2018 року до Краснолиманського міського суду Донецької областінадійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання осіб таким, що втратили право на користування житловим приміщенням. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що є власником житлового будинку, розташованого за адресою: Донецька область, м. Лиман, вул. Запорізька, 11. Окрім неї у зазначеному будинку зареєстровані ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4. Однак, з 2014 року відповідачі за вказаною адресою не проживають, не приймають участі в облаштуванні житла та не сплачують комунальні послуги. В добровільному порядку відповідачі з реєстрації знятися не бажають, що порушує право власності позивача, а також право користування та розпорядження нерухомим майном у повному обсязі. За цих обставин позивач змушена звернутися до суду з позовом, оскільки рішення суду їй необхідне для зняття відповідачів з реєстрації. Просить визнати ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 такими, що втратили право користування житловим будинком, розташованим за адресою: Донецька область, м. Лиман, вул. Запорізька, 11.
Ухвалою суду від 05 липня 2018 року провадження по справі було залишено без руху, позивачу надано строк для усунення недоліків. Недоліки позивач усунула у зазначений ухвалою строк.
Ухвалою суду від 16 липня 2018 року провадження по справі відкрито, задоволено клопотання позивача про розгляд справи в порядку спрощеного провадження.
Позивач ОСОБА_1, належним чином повідомлена про час та місце проведення судового засідання, до суду не прибула, про причини неявки суд не повідомила.
Відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи (а.с. 37-39), в судове засідання не прибули, надали заяви про розгляд справи без їх участі (а.с. 40-42).
Ухвалою суду від 04.10.2018 року прийнято рішення про проведення заочного розгляду справи.
Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з'ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши такі фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до положень статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частиною 1 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власницею житлового будинку, розташованого за адресою: за адресою: Донецька область, м. Лиман, вул. Запорізька, 11, що підтверджується наданими позивачем копією свідоцтва про право на спадщину за законом від 30 листопада 2004 року (а.с. 12), копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно виданого КП «БТІ» 29.12.2004 року (а.с. 14).
Відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 зареєстровані за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується копією домової книги № 11 (а.с. 7-9), довідкою наданою 06.06.2018 року виконавчим комітетом Лиманської міської ради Донецької області (а.с. 10).
Відповідачі за вказаною адресою з 2014 року не мешкають, про що 20.06.2018 року складено відповідний акт (а.с. 11).
Відповідно до ст. 8 ОСОБА_5 України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. ОСОБА_5 України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі ОСОБА_5 України і повинні відповідати їй. ОСОБА_5 України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі ОСОБА_5 України гарантується. Ст. 41 ОСОБА_5 України проголошує право кожного володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.
При цьому право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право приватної власності є непорушним.
Непорушність права власності проголошена і в низці міжнародних документів (ст. 17 Загальної декларації прав людини (ООН,10.12.1948 року), ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 1950).
Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Аналізуючи право особи на мирне володіння своїм майном, Європейський суд з прав людини дійшов висновків, згідно з якими визнанням права кожного на мирне володіння своїм майном, по суті, гарантовано право власності; право розпорядження є традиційним і фундаментальним аспектом права власності (рішення Суду у справі «Маркс проти Бельгії» від 27.04.1979 року, п. 63).
Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Нормами ст. 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Згідно із ч.1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
За ч.1 ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Частиною 1 ст. 383 ЦК України встановлено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї.
Вимогами ст. 386 ЦК України передбачено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.
Як зазначено в ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім'ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Поважними причинами відсутності члена сім'ї понад один рік може бути строкова служба в армії, навчання, лікування, тривалі відрядження тощо.
Відповідно до п. 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (стаття 41 ОСОБА_5 України, статті 316, 319 ЦК), то власник на підставі статті 391 ЦК не може бути визнаний таким, що втратив право користування своїм майном, зокрема жилим приміщенням або виселений із нього, оскільки це не відповідає характеру спірних правовідносин, й такі вимоги регулюються, зокрема, статтями 71, 72, 109, 110, 116 Житлового кодексу Української РСР (далі ЖК УРСР).
Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Як вбачається із досліджених судом письмових доказів, позивач має право власності на житловий будинок, розташований за адресою: Донецька область, м. Лиман, вул. Запорізька, 11. Відповідачі протягом тривалого часу користувалися вказаним житловим приміщенням, але з 2014 року відсутні за адресою реєстрації. Власнику належать право володіння, користування та розпорядження своїм майном.
З огляду на це, суд вважає вимоги позивача стосовно визнання ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 такими, що втратили право користування житловим приміщенням, обґрунтованими і приходить до висновку про необхідність задоволення таких вимог.
Позивач не вимагає компенсації за понесені судові витрати, пов'язані із зверненням до суду і розглядом цивільної справи.
Керуючись ст.ст. 317,319,383,391,405 ЦК України, ст.ст. 4,13,18,76-83, 141, 263-265, 280-283 ЦПК України, суд
Позовні вимоги ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_1, яка зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 до ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, РНОКПП не відомий, яка зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, РНОКПП НОМЕР_2, яка зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5, РНОКПП НОМЕР_3, який зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням- задовольнити повністю.
Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, РНОКПП не відомий, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, РНОКПП НОМЕР_2, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5, РНОКПП НОМЕР_3, такими, що втратили право на користування житловим будинком, розташованим за адресою: Донецька область, м. Лиман, вул. Запорізька, 11, який належить на праві приватної власності ОСОБА_1.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку безпосередньо до апеляційного суду Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення повинно бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлений 04 жовтня 2018 року.

Суддя -