Справа № 336/5485/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2018 р. м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі:

Головуючого судді Наумова О.О.,

при секретарі Сергієнко С.О.,

за участю представника позивача - адвоката Трачук Н.І.,

представника відповідача - адвоката Гірба Е.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Шевченківського районного суду м. Запоріжжя цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа ОСОБА_5 про встановлення факту родинних відносин, визначення додаткового строку для прийняття спадщини, визнання заповіту та свідоцтва про право на спадщину недійсним,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач, в особі свого представника, звернувся до суду з позовною заявою до Запорізької міської ради про встановлення факту родинних відносин, визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Ухвалою суду від 14.11.2016р.(т.1 а.с. 67), до участі у справі у якості третьої особи,що не заявляє самостійних вимог, залучено ОСОБА_5.

Ухвалою суду від 23.11.2016р. (т.1 а.с.79) для забезпечення позову накладено арешт на спадкове майно, а саме квартиру АДРЕСА_1.

До початку розгляду справи по суті, представник позивача, діючи в інтересах позивача, надав уточнену позовну заяву. Відповідно до уточненої позовної заяви, позивач звернувся до відповідача ОСОБА_4 про встановлення факту родинних відносин, визначення додаткового строку для прийняття спадщини, визнання заповіту та свідоцтва про право на спадщину недійсними. ( т.1 а.с. 126-130).

В позові зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_6 померла його рідна тітка - ОСОБА_6. Місцем її реєстрації та фактичного проживання була квартира АДРЕСА_1. Після її смерті відкрилася спадщина на зазначену квартиру. Його батько ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1, є рідним братом померлої ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 Їх батьками були ОСОБА_8 та ОСОБА_9. Він та його мати підтримували стосунки з тіткою поштою та телефоном, т.я. постійно проживають за межами України у державі Ізраїль. З червня 2015р. зв'язок було втрачено, телефон не відповідав, зв'язатися з ОСОБА_6 не мали можливості. Але знаючи, що тітка хворіє шизофренією та періодично знаходиться на лікуванні у психіатричній лікарні, не дуже турбувалися. 09.08.2016р. його мати ОСОБА_5 приїхала до м. Запоріжжя та відвідавши квартиру тітки дізналася про її трагічну загибель. Від сусідів дізналася також, що квартиру успадкував священнослужитель, який змінив замки у квартирі та вивіз з квартири усі речі. Як стало відомо у ході слухання справи, 16.05.2013р. тітка склала заповіт на ім'я ОСОБА_4.

Позивач є рідним племінником померлої, та спадкоємцем за законом за правом представлення, т.я. його батько та рідний брат померлої, ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_7

Він пропустив строк для прийняття спадщини, встановлений законодавством, бо не знав про смерть тітки, перебував за межами України з 2000р., не мав документів, що підтверджують родинні відносини та свідоцтва про смерть. Вважає, що пропустив строк з поважних причин, а тому має законні підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Вважає, що на час підписання 16.05.2013р. заповіту ОСОБА_6 не усвідомлювала значення своїх дій, в силу хвороби, так як вона тривалий час хворіла на психічну хворобу та перебувала на обліку у лікаря-психіатра.

Просить встановити факт родинних відносин між ним та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, як такими, що є племінником та тіткою, визначити йому додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті спадкодавця, ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_6, на протязі трьох місяців з дати винесення рішення по справі, визнати недійсним заповіт ОСОБА_6 від 16 травня 2013р. складений на ім'я ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Цекеєвою І.О., зареєстровано в реєстрі за № 1046, визнати недійсними свідоцтва про право на спадщину за заповітом : серії НВА № 690009 від 19.09.2016р. зареєстровано в реєстрі за № 1849 на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 та серії НВІ № 039505 від 13.10.2016р. зареєстровано в реєстрі за № 2018 на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1, що видані приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Цекеєвою І.О.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини, викладені в уточненій позовній заяві, просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач, його представник позовні вимоги не визнали, в судовому засіданні відповідач пояснив, що був знайомий з померлою ОСОБА_6 з 2003р. З 2004р. він та його дружина опікували її: дружина прибирала в квартирі, він привозив продукти, купував ліки, т.я. у померлої була хвороба очей, мала слабий зір. Те, що вона хвора на психічні хвороби не знав. Взимку 2015р. вона не відповідала за дзвінки, вони з дружиною шукали її та знайшли в обласній психіатричній лікарні. Вона завжди казала, що у неї з рідних нікого не має, батьки померли, з чоловіком вона шлюб розірвала, а тому переймалася тим, що б її квартира, яку вона успадкувала після батьків, не залишилась чужим людям. Вона вирішила скласти заповіт на його користь. Це було її рішення. Вважає, що ОСОБА_6 була розумною, адекватною людиною. В задоволенні позову просить відмовити в повному обсязі.

Третя особа - ОСОБА_5 у судове засідання не з'явилася, про час та місце проведення судових засідань повідомлялася належним чином. Причини неявки суду не повідомила.

В ході слухання справи, судом було призначено посмертну судово-психіатричну експертизу, про що постановлено Ухвалу від 23.05.2017р.( т.2 а.с.52).

Вивчивши матеріали справи, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, свідків, експерта, встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до матеріалів справи, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4, померла ІНФОРМАЦІЯ_6., про що Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції зроблено актовий запис про смерть № 3768 від 22.05.2015р. та видано свідоцтво серія НОМЕР_1 ( т.1 а.с.45, 138зв.,143,149-150).

Як вбачається з матеріалів справи, батьком позивача є ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 ( т.1 а.с.6,7). В свідоцтві про народження ОСОБА_7 НОМЕР_2 батьками визначено : ОСОБА_8 та ОСОБА_9 ( т.1 а.с.9).

Відповідно до заяв ОСОБА_6 про видачу паспортів від 10.05.1976р. та 04.09.2000р. (т. 1 а.с.102, т.2 а.с.2) її батьками також зазначені : ОСОБА_8 та ОСОБА_9.

Позивач не надав належних доказів щодо своїх родинних відносин з померлою. Такими доказами, на думку суду, мали б бути свідоцтво про народження ОСОБА_6, свідоцтва про шлюб, на підставі якого могло бути змінено прізвище з ОСОБА_6 на ОСОБА_6 або повних витягів з реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису, копії актових записів, показання свідків.

Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин ( фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими,речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Частиною 7 статті 81 ЦПК України передбачається, що суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.

Частиною 3 статті 1266 ЦК України визначено, що племіники спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові (сестрі,брату спадкодавця), якби вони були живими на час відкриття спадщини.

Позивач, зазначаючи що він є племіником (сином брата) спадкодавця, а тому має право на спадок по праву представлення, не надав суду належних доказів того, що його батько ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 помер до дня відкриття спадщини після померлої ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_6 Наданий суду висновок судмедексперта ( а.с. 8) не містить призвіще загиблого ІНФОРМАЦІЯ_7

Згідно зі ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

При цьому, як передбачено в ч. 6 ст.81ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною 1 статті 1268 ЦК України визначено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини ( ст.1269 ЦК України).

Для прийняття спадщини, відповідно до ст. 1270 ЦК України, встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч.1 ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

Згідно до ч.3 ст. 1272 ЦК України, особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Відповідно до роз'яснень, наданих в п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008р. № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Посилання позивача на те, що він та його мати, третя особа по справі, підтримували стосунки поштою та телефоном, не знайшли свого підтвердження у ході слухання справи, та не підтверджені належними доказами. Той факт, що позивач дізнався про смерть ОСОБА_6 лише в серпні 2016р., через 1 рік 3 місяці після її смерті, свідчить про відсутність спілкування з померлою. Крім того, позивачем не надано суду належних доказів того, що саме у серпні 2016р., його мати приїжджала до України із Ізраїлю.

Відповідно до копії витягу з медичної карти померлої, вона знаходилася на стаціонарному лікуванні в КУ «ОКПЛ»ЗОР з 02.01.2015р. по 24.03.2015р. Отже, після виписки з стаціонарного відділення лікарні, у позивача була можливість зателефонувати або направити листа поштою.

Суд не вважає причини пропуску позивачем строку, встановленого законодавством, для прийняття спадщини, поважними. Пропуск строку не пов'язаний з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Відповідно до ст. 1233 ЦК України фізична особа має право призначити спадкоємців шляхом складання заповіту на розподілення спадкового майна на свій погляд на випадок своєї смерті.

З матеріалів спадкової справи вбачається, що ОСОБА_6 16.05.2013р. склала заповіт на користь ОСОБА_4, відповідача по справі. Відповідно даного заповіту заповідала йому, на випадок своєї смерті, все належне їй майно, де б воно не було, із чого воно б не складалось, і взагалі все те, що буде їй належити на день смерті і на що вона за законом матиме право. Заповіт було посвідчено приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Цекеєвою І.О. та зареєстровано в реєстрі за № 1046 ( т.1 а.с. 151зв-152).

Після смерті ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_6. відкрилася спадщина на квартиру АДРЕСА_1, що належали померлій на праві власності.

Відповідач 04.09.2015р. звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за заповітом та отримав Свідоцтва про право на спадщину за заповітом серії НВА № 690009 від 19.09.2016р. на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 та НВІ № 039505 від 13.10.2016р. на 1/2 частину цієї квартири. Свідоцтва зареєстровані в реєстрі за №№ 1849 та 2018.

Відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Частиною 2 ст. 1257 ЦК України визначено, що за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Відповідно до роз'яснень ППВСУ від 06.11.2009р. № 9 « Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» наданих в п. 16 правила статті 225 ЦК поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо).Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд відповідно до статті 145 ЦПК зобов'язаний призначити судово-психіатричну експертизу. Висновок такої експертизи має стосуватися стану особи саме на момент вчинення правочину.

Ухвалою суду від 23.05.2017р. була призначена призначена посмертна судово-психіатрічна експертиза, на вирішення якої були поставлені запитання:

1. Чи страждала ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_5 на час підписання заповіту від 16.05.2013 року хронічним, стійким психіатричним розладом, яким саме та з якого часу?

2. Чи могла ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_5, на час підписання заповіту від 16.05.2013 року в силу психічного розладу здоров'я, віку чи стану здоров'я розуміти значення своїх дій та керувати ними?

Проведення експертизи доручено експертам Комунальної установи «Обласна клінічна психіатрична лікарня» Запорізької обласної ради.

Висновком судово-психіатрічної експертизи № 455 від 05.09.2017р. надані відповіді на поставлені запитання. Відповідно до висновку експерта ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, виявляла ознаки психічного розладу (з 1987 року) у формі параноїдної шизофренії, епізодичний тип перебігу з наростаючим дефектом. На період підписання заповіту 16.05.2013 також виявляла ознаки психічного розладу у формі параноїдальної шизофренії епізодичний тип перебігу, з наростаючим дефектом. Ступень наявних психічних розладів був такий, що істотно впливав ( обмежував) на її здатність в повній мірі усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними під час сладання заповіту 16.05.2013. ( т.2 а.с. 70-79).

В судовому засіданні, проведенному в режимі відеоконференції, експерт ОСОБА_12, пояснила суду, що є одним із експертів що проводили посмертну судово-психіатрічну експертизу. Висновок зазначений в експертизі зроблено відповідно до наданих матеріалів цивільної справи, амбуляторної капти, історії хвороба померлої. При досліджені даних документів, експерти дійшли висновку, що ОСОБА_6 виявляла ознаки психічного розладу у формі параноїдної шизофренії, епізодичного типу перебігу, з наростаючим дефектом. Станом на 16.05.2013р., на період підписання завіту, також виявляла ознаки психічного розладу. На той час вона не перебувала на стаціонарному лікуванні, а лікувалась амбулаторно. Психічне захворювання мало вплив на здасність померлої в повній мірі усвідомлювати значення своїх дій. Але померла мешкала одна, обслуговувала себе, справлялася з домашніми справами, відвідувала церкву. Вона не була недієздатна, не представляла загрози оточуючим. Вона керувала своїми діями не в повній мірі, але більш істотний висновок зробити не можливо.

Як зазначено в Листі Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013р. № 24-753/0/4-13 висновок судово-психіатричної експертизи у такій категорії справ є лише одним із доказів, якому слід давати належну оцінку в сукупності з іншими доказами.

Як вбачається з матеріалів справи, спадкодавець ОСОБА_6 страждала шизофренієй. Відповідно до відповіді КУ «ОКПЛ» ЗОР від 21.03.2017р. № 1307 та витягів з медичних карт, ОСОБА_6 перебувала на стаціонарному лікуванні з 10.03.1986р. по 13.08.1986р.; з 04.06.1987р. по 01.10.1987р.; з 04.11.1991р. по 17.02.1992р.; з 09.09.1996р. по 19.09.1996р.; з 02.01.2015р. по 24.03.2015р.( т.2 а.с.19-24).

Отже, за період з 19.09.1996р. по 02.01.2015р. ОСОБА_6 на стаціонарному лікуванні в психіатричній лікарні не перебувала.

Відповідно до свідчень свідків ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16,ОСОБА_17, які знали її з 2010-2011 р.р., а ОСОБА_16 з 2003р. та спілкувались з нею, ОСОБА_6 справляла враження розумної людини з адекватною поведінкою. У неї було захворювання очей, вона дуже пагано бачила, потребувала оперативного втручання. Ні про які психічні захворювання вони не знали, поведінка ОСОБА_6 при спілкуванні не давала їм поводу сумніватися в її психічному здоров'ї. Вони також пояснили суду, що ОСОБА_6 розповідала їм що є одиновою людиною, родичів не має, батьки померли, а більше нікого у неї не має. Також неодноразово казала, що хоче залиши квартиру, яку вона успадкувала від батьків хорошій людині, щоб квартира не дісталася чужим людям. А після оформлення заповіту розповідала, що склала заповіт на імя відповідача і ці обставини не приховувала від оточуючих.

Отже ОСОБА_6, скориставшись своїм правом, передабаченим законодавством, склала заповіт на ім'я відповідача по справі.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню.

Згідно ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст.203, 215, 216, 225, 1217,1219, 1257, 1262, 1266, 1269, 1270, 1301 ЦК України, ст.ст. 7,10,13,89,258,259,263-265 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

В задоволені позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа ОСОБА_5 про встановлення факту родинних відносин, визначення додаткового строку для прийняття спадщини, визнання заповіту та свідоцтва про право на спадщину недійсним - відмовити у повному обсязі.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Апеляційного суду Запорізької області. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.О. Наумов