РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 643/9951/18

Провадження № 2/643/4760/18

23.10.2018 23 жовтня 2018 року м. Харків

Московський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді Сугачової О.О.,

за участю секретаря Абсалямової А.Р.,

представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Харкові цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до Ізюмської державної нотаріальної контори Харківської області, державний нотаріус ОСОБА_3 про скасування постанови нотаріуса, визнання права власності в порядку спадкування за законом, -

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому зазначає, що нею отримано у спадок 3/6 частини квартири АДРЕСА_1, про що видане свідоцтво про право на спадщину від 25.02.2011. Власником іншої 3/6 частини квартири була ОСОБА_4 З 01.02.2005 позивач постійно мешкала за адресою: АДРЕСА_2 однією сімєю, ділили побут, здійснювала нагляд з власником ОСОБА_5 та прописаними мешканцями її доньками: ОСОБА_6 та ОСОБА_4 10.01.2009 ОСОБА_5 померла і власниками вказаної квартири стали її доньки. 11.07.2010 померла ОСОБА_6 та залишила заповіт, за яким 3/6 частини квартири заповіла позивачу ОСОБА_2 27.11.2009 рішенням Московського районного суду м. Харкова ОСОБА_4 визнано недієздатною, а 05.11.2010 рішенням того ж суду призначено опікуном над ОСОБА_4 ОСОБА_2, якою здійснювалася належний догляд за ОСОБА_4 тощо. 09.04.2012 згідно з медичним показанням та рекомендаціями лікарів ОСОБА_4 надана путівка до Червонооскільського психоневрологічного інтернату, куди позивачу довелось відвести підопічну. Позивач ОСОБА_4 не покинула і продовжувала здійснювати належне піклування. 05.12.2017 ОСОБА_4 померла та позивач її поховала. Позивач звернулась до нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину. Між тим, 12.06.2018 державним нотаріусом Ізюмської ДНК Харківській області ОСОБА_7 винесено постанову про відмову у вчинені нотаріальної дії через те, що позивача не є спадкоємицею ні за заповітом, а ні за законом. Позивач із вказаною постановою не згодна, просить її скасувати та визнати право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_6 на 3/6 частини вищевказаної квартири.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав викладені обставини і вимоги позову, просить позов задовольнити у повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не зявився, надавши відзив на позов, яким просить відмовити у задоволені вимог позову, посилаючись на факт того, що позивачем не доведено право на спадкування, просить справу розглядати за відсутністю відповідача.

Суд, вивчивши доводи позивача, заперечення відповідача, викладені у відзиву на позов, дослідивши матеріали справи, надані докази, приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи із наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Так, встановлено, що право власності на квартиру АДРЕСА_3 зареєстровано за ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_4.

Після смерті ОСОБА_6, яка померла 11.07.2010, за ОСОБА_8 зареєстровано право власності на 3/6 частини квартири АДРЕСА_3.

Такі обставини підтверджено копіями свідоцтва про право власності на житло від 27.10.1997, свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 25.02.2011, витягу про державну реєстрацію прав (а.с.19-22).

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 05.10.2010 призначено ОСОБА_8 опікуном над недієздатною ОСОБА_4.

ОСОБА_4 з 09.04.2012 перебувала у Червонооскількському психоневрологічному інтернаті Ізюмського району на повному державному забезпечені.

05.12.2017 ОСОБА_4 померла.

Такі обставини підтверджено копіями рішення Московського районного суду м. Харкова від 05.10.2010, путівки № 116 про направлення ОСОБА_4 до Червонооскільського психоневрологічного інтернату від 09.04.2012, свідоцтва про смерть від 06.12.2017 (а.с.8,11,12).

Між тим, з боку позивача не надано жодного доказу того, що ОСОБА_2 та ОСОБА_8 є однією і тією ж особою.

Далі, відповідно до положень ст.ст. 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Встановлено, що померла ОСОБА_4 заповіт не залишала.

Із копії довідки КП «Жилкомсервіс», дільниця № 40 від 31.05.2018 вбачається, що ОСОБА_2 мешкає постійно за адресою: АДРЕСА_2 і займає житлову площу 43,90/65,00кв.м. Особистий рахунок відкрито на ОСОБА_2 ОСОБА_2 постійно проживала з 01.02.2005 за адресою: АДРЕСА_4 та здійснювала догляд, вирішувала питання лікування, закупівлю продуктів харчування та лікарських засобів щодо ОСОБА_4 до 18.04.2012 (а.с.10).

Відповідно до правил ст. 1264 ЦК України, на які посилається позивач у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сімєю не менш як пять років до часу відкриття спадщини.

Отже, встановлено, що спадкодавець ОСОБА_4 з 09.04.2012 по день смерті 05.12.2017 перебувала у Червонооскільському психоневрологічному інтернаті на повному державному забезпеченні і ОСОБА_2 здійснювала догляд за підопічною до 18.04.2012.

Згідно п. 21 розяснень Постанови Пленуму Верховного Сулу України № 7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування», при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сімєю не менш як пять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судом необхідно врахувати правила ч.2 ст. 3 СК про те, що сімю складають особи, які спільно проживають, повязані спільним побутом, мають взаємні права та обовязки. Зазначений пятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сімєю.

Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у звязку з чим нотаріус відмовив особі в оформлені спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини (п. 23 Постанови № 7 Пленуму ВСУ від 30.05.2008).

Постановою державного нотаріуса Ізюмської державної нотаріальної контори ГТУЮ у Харківській області ОСОБА_7 від 12.06.2018 відмовлено ОСОБА_2 про видачу на її імя свідоцтва про право на спадщину за законлом еа частку квартири, розташвоаної в АДРЕСА_5 після смерті ОСОБА_4, померлої 05.12.2017 (а.с.9).

Відповідно до положень ч. 1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до внутрішнього переконання.

Отже, вищевикладене свідчить про те, що позивач належними та переконливими доказами не довів факту того, що саме ОСОБА_2 не менш як пять років до часу відкриття спадщини після померлої ОСОБА_4 спільно проживала з останньої, піклувалася нею тощо.

Надані позивачем в обґрунтування своїх вимог довідки КП «Жилкомсервіс» не підтверджує вказаного факту, оскільки обмежується часом до 18.04.2012, а наявність нечитаємих квитанцій, фіскальних чеків поштових відділень (а.с.13-18) не є належними, достатніми доказами для встановлення обставин, що мають значення для справи.

Отже, аналізуючи вищенаведене, дослідивши надані позивачем докази, суд приходить до висновку, що постанова державного нотаріуса Ізюмської державної нотаріальної контори Харківської області ОСОБА_7 законна та обґрунтована, вимоги позову належним чином не доведені, а тому у суду відсутні правові підстави для його задоволення у повному обсязі.

Керуючись ст.ст.2, 12, 76-81, 83, 258, 259, 263-268, 280-286 ЦПК України, ст.ст. 1216, 1217, 1264 ЦК України, суд

в и р і ш и в:

В задоволені вимог позову відмовити у повному обсязі.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду через Московський районний суд м. Харкова, шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня оголошення рішення, апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії повного тексту цього рішення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому заочного рішення суду.

Повний текст складений 01.11.2018

Суддя