Справа № 310/6690/18
РІШЕННЯ

Іменем України

30 жовтня 2018 року м.Бердянськ

Бердянський міськрайонний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Прінь І.П.,

за участі: секретаря судового засідання Бевз О.А.,

позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

представника третьої особи ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Бердянського відділу поліції ГУНП в Запорізькій області, третя особа - Головне управління Національної поліції України в Запорізькій області, про стягнення моральної шкоди та втраченого заробітку, завданих незаконним рішенням органу досудового розслідування; за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Бердянського відділу поліції ГУНП в Запорізькій області, Бердянської місцевої прокуратури, третя особа прокуратура Запорізької області, про стягнення моральної шкоди та втраченого заробітку, завданих незаконним рішенням органу досудового розслідування,

В С Т А Н О В И В:

13.08.2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, який уточнив 29.08.2018 року (а.с.17-22 т.2), до Державної казначейської служби України, Бердянського відділу поліції ГУНП в Запорізькій області про стягнення моральної шкоди 10000,00 грн. та втраченого заробітку у сумі 286,38 грн. (матеріальної шкоди), завданих йому незаконним рішенням органу досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000161, в якому він є потерпілим. В обґрунтування позову вказує на те, що 29.07.2017 року слідчий Бердянського відділу поліції ОСОБА_4 прийняла постанову про закриття кримінального провадження, яку він вважав незаконною і оскаржив її до суду. Ухвалою слідчого судді Бердянського міськрайонного суду Запорізької області постанова слідчого була скасована, матеріали кримінального провадження направлені для подальшого досудового розслідування. Для участі в двох засіданнях суду він був вимушений відволікатися від звичного для нього темпу життя. Будучи приватним підприємцем, він поніс збитки у вигляді втраченого заробітку, оскільки в дні судових засідань не здійснював свою підприємницьку діяльність. З розрахунку мінімальної заробітної плати у 2018 році збитки становлять 286,38 грн. Внаслідок винесення слідчим незаконної постанови про закриття кримінального провадження він пережив емоціональний зрив, змінився уклад його життя, йому довелося витрачати свій час на вивчення правових норм, складання скарги, участі в судовому засіданні. Всі ці події спричиняли йому душевні страждання, які він відчуває і до цього часу. Внаслідок незаконних дій слідчого йому була спричинена моральна шкода, яку він оцінює у 10000,00 грн.

23.08.2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом (а.с.1-9 т.1) до Державної казначейської служби України, Бердянського відділу поліції ГУНП в Запорізькій області, Бердянської місцевої прокуратури про стягнення моральної шкоди 120000,00 грн. та понесених збитків (втраченого заробітку) в сумі 697,92 грн., завданих йому внаслідок незаконних рішень, дій і бездіяльності органу досудового розслідування і прокуратури в кримінальному провадженні №0000161, в якому він є потерпілим. В обґрунтування позову вказує на те, що в провадженні слідчого Бердянського відділу поліції ОСОБА_5 перебуває вказане вище кримінальне провадження, яке було внесено до ЄРДР 16.01.2017 року. Але з часу внесення відомостей до ЄРДР слідчий Кочетова Л.М. свої посадові обовязки виконує неналежним чином, досудового розслідування належним чином нею не проводиться, подані ним клопотання не розглядаються або розглядаються з порушенням строків, встановлених КПК. З метою активізації досудового розслідування йому доводилося неодноразово подавав слідчому клопотання про проведення слідчих дій, а також звертався до Бердянської місцевої прокуратури з клопотаннями про зобовязання слідчого вчинити слідчі дії. По факту бездіяльності прокурора Бердянської місцевої прокуратури ОСОБА_3, слідчого Кочетової Л.М. ним неодноразово подавалися скарги до Бердянського міськрайонного суду. Однак слідчий належним чином свої обовязки не виконувала. Внаслідок тривалої бездіяльності слідчого йому довелося в грудні 2017 рок і в січні 2018 року звертатися до суду з клопотанням про встановлення слідчому строків виконання певних слідчих дій і зі скаргою на бездіяльність слідчого. Проте досудове розслідування не активізувалося. У травні 2018 року ним було подано до суду клопотання про встановлення слідчому і прокурору строків для прийняття процесуального рішення в рамках кримінального провадження, яке було задоволено судом. Але, 29.06.2018 року слідчим було винесено постанову про закриття кримінального провадження. За його скаргою вказана постанова була скасована слідчим суддею 27.07.2018 року. Після скасування постанови про закриття кримінального провадження він 07.08.2018 року подав на імя слідчого чергове клопотання про проведення певних слідчих дій, але воно на час подачі позову до суду так і не було розглянуто слідчим. Бездіяльність слідчого була знову оскаржена до суду. Внаслідок тривалої бездіяльності слідчого і прокурора йому довелося неодноразово відриватися від роботи, а саме в дні розгляду судом його клопотань і скарг: 19.12.2017р., 15.01.2018р., 20.02.2018р., 21.03.2018р., 04.06.2018р. У ці дні він не здійснював свою підприємницьку діяльність, внаслідок чого йому спричинено матеріальні збитки у вигляді втраченого заробітку у розмірі 697,92 грн.

Крім матеріальної шкоди йому спричинено і моральну шкоду, яка полягає у тому, що внаслідок триваючої бездіяльності слідчого, йому довелося неодноразово звертатися із клопотаннями, скаргами до прокурора, суду, витрачати свій час на вивчення правових питань, підготовку до судових засідань, що викликало в нього почуття незахищеності і образи, супроводжувалося емоційними переживаннями і стресом. Всі ці події спричиняли йому душевні страждання, які він відчуває і до цього часу. Моральну шкоду він оцінює в 120000,00 грн.

Ухвалою суду від 16.10.2018 року цивільні справи були обєднані в одне провадження (а.с.55-56 т.2).

Ухвалою суду від 27.09.2018 року, занесеною до протоколу судового засідання (а.с.52-54 т.1), до участі у справі в якості третьої особи було залучено прокуратуру Запорізької області.

Ухвалою суду від 16.10.2018 року, занесеною до протоколу судового засідання (а.с.52-54 т.2) до участі у справі в якості третьої особи було залучено ГУНП України в Запорізькій області.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні свої позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити.

Представники відповідачів ОСОБА_6 відділу поліції і Бердянської місцевої прокуратур в судове засідання не зявилися. Про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином (а.с.62 т.2, 55 т.1). Причини неявки суду не повідомили.

Представник Державної казначейської служби України ОСОБА_2 подала відзив на позовну заяву (а.с.37-39 т.2), в якому просила відмовити в задоволенні позову. В обґрунтування відзиву посилається на те, що позивачем не надано жодного судового документу, яким визначена протиправність дій правоохоронних органів. Позивачем не обґрунтовано і не підтверджено доказами заподіяння йому моральної і матеріальної шкоди. Позивачем не доведено наявність шкоди, розмір збитків, протиправність поведінки відповідача, наявність причинного звязку між протиправною поведінкою відповідачів і спричиненою шкодою. Також вказує на те, що позивач помилково ототожнює поняття «Держава» і «Державна казначейська служба України». Остання є юридичною особою публічного права та самостійно несе відповідальність за своїми зобовязаннями. Жодним нормативним актом не передбачено цивільно-правової відповідальності органів Державної казначейської служби за дії чи бездіяльність посадових осіб органів державної влади. Механізм виконання органами Державної казначейської служби України рішень про стягнення коштів з державного бюджету визначено Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, який затверджений постановою КМУ від 03.08.3011р. №845. Пунктом 38 Порядку для цих цілей передбачено відкриття в Державній казначейській службі України відповідного рахунку, з якого здійснюється безспірне списання коштів на відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, відшкодування громадянинові вартості конфіскованого і безхазяйного майна стягнутого в дохід держави, відшкодування шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі незаконними рішеннями , діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадових і службових осіб. А тому вважає, що Державна казначейська служба України є неналежним відповідачем у цій справі.

Представник третьої особи- прокуратури Запорізької області надіслав до суду письмові пояснення (а.с.86-90 т.2), які в судовому засіданні підтримала представник третьої особи ОСОБА_3 В поясненнях вказує на те, що позивачем предявлено позов до неналежного відповідача - Бердянської місцевої прокуратури, оскільки вона не є юридичною особою. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на ухвали слідчих суддів від 19.12.2017р., 15.01.2018р., 20.02.2018р., 21.03.2018р., 04.06.2018р., 27.07.2018р., 27.08.2018р. Але вказані постанови лише підтверджують факт реалізації позивачем свого права на оскарження дій чи бездіяльності органів досудового розслідування, яке передбачено кримінально-процесуальним законодавством. З наданих ухвал суду вбачається, що клопотання ОСОБА_1 про активізацію досудового розслідування направлялися прокурором слідчому для виконання і надавалися письмові вказівки слідчому у порядку ст. 36 КПК України. Інші клопотання ОСОБА_1 розглядалися і надавалася відповідь у встановлені КПК України строки. У травні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до слідчого судді з клопотанням про встановлення строків досудового розслідування, ухвалою слідчого судді був встановлений строк для прийняття рішення один місяць. Таким чином, прийняття рішення про закриття провадження від 29.06.2018 стало вимушеним на виконання ухвали суду, тоді як досудове розслідування потребувало більшого часу для проведення службового медичного розслідування та одержання інформації про вагітність з декількох незалежних джерел. Саме це стало підставою для скасування 27.07.2018 року слідчим суддею постанови про закриття кримінального провадження. Крім того вказує на те, що позивачем не доведено наявність причинно-наслідкового звязку між діями, бездіяльністю, рішеннями відповідачів та шкодою, на яку він посилається. Сам факт закриття кримінального провадження за відсутності в діяннях осіб складу кримінального правопорушення, подальше його скасування, зобовязання, на підставі ухвали слідчого судді, надати матеріали кримінального провадження для ознайомлення або зобовязання розглянути певне клопотання, не є безумовною підставою для відшкодування шкоди та не вказує на неправомірність дій посадових осіб органів державної влади. Зазначає також, що позивачем не надано жодних доказів на підтвердження спричинення йому матеріальної шкоди та необґрунтований заявлений ним розмір моральної шкоди в сумі 120000,00 грн. Представник третьої особи просить відмовити в задоволенні позову повністю.

Представник третьої особи ГУ НП України в Запорізькій області в судове засідання не зявився. Про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином ( а.с.65 т.2). Напередодні надіслав до суду заяву про продовження строку підготовчого провадження у справі і надання строку для направлення пояснень до позову.

Вказана заява не підлягає задоволенню, оскільки справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, в якому підготовче судове засідання не проводиться. Крім того, ще 16.10.2018 року, судом було вирішено питання про залучення до участі у справі в якості третьої особи ГУ НП України в Запорізькій області і про надання третій особі строку для подачі пояснень на позов. Третій особі були направлені судові документи, які вона отримала 22.10.2018 року (а.с.63, 65 т.2).

Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи і надані суду письмові докази, суд встановив таке.

16.01.2017 року до Бердянського відділу поліції ГУНП в Запорізькій області надійшла заява від ОСОБА_1 про умисне внесення працівниками гінекологічного відділення Бердянського міського пологового будинку в м. Бердянськ завідомо неправдивих відомостей в офіційні лікарські документи, тобто вчинення службового підроблення. Відомості про вчинення кримінального правопорушення були внесені до ЄРДР, порушено кримінальне провадження №30000161 за ч.1 ст.366 КК України (а.с.10,т.1).

З пояснень позивача встановлено, що предметом досудового розслідування являється факт внесення завідомо неправдивих відомостей в медичну документацію лікарями акушерами-гінекологами Бердянського пологового будинку про підготовку, підстави, проведення, результати фактично не проведеної операції з переривання вагітності у його колишньої дружини ОСОБА_7 14.02.2012 року. Вказані відомості ОСОБА_7 в подальшому використала для обвинувачення ОСОБА_1 в тому, що він, нібито, 14.02.2012 року спричинив їй тілесні ушкодження, що призвели до переривання вагітності. Але після цього вона народила доношену дитину, момент зачаття якої приходиться, згідно висновків експертів, фактично на день викидня. Він вважає, що лікарі вступили у змову з ОСОБА_7 і внесли завідомо неправдиві відомості в медичну документацію ОСОБА_7 Вказані факти були виявлені під час досудового розслідування в іншому кримінальному провадженні відносно ОСОБА_8 За його заявою 16.01.2017 року було порушено кримінальне провадження за ч.1 ст.366 КК України.

Позивач посилається на те, що досудове розслідування слідчим фактично затягується, слідчі дії не проводяться. Він фактично сам ініціює проведення тих чи інших слідчих дій шляхом направлення клопотань на адресу слідчого і прокурора, які до того ж вчасно не розглядаються.

Судом встановлено, що 07.12.2017р. ОСОБА_1 звертався до Бердянського міськрайонного суду Запорізької області зі скаргою на бездіяльність прокурора Бердянської місцевої прокуратури ОСОБА_3, яка полягала у не розгляді його клопотання від 04.12.2017р. про проведення певних слідчих дій. Ухвалою слідчого судді від 19.12.2017р. скаргу ОСОБА_1 було залишено без розгляду після отримання останнім в судовому засіданні копії вказівки прокурора слідчому та відповіді на клопотання (а.с.16-20 т.1).

11.01.2018р. ОСОБА_1 звернувся до Бердянського міськрайонного суду Запорізької області з клопотанням про встановлення слідчому Бердянського ВП ГУНП ОСОБА_5 процесуальних строків для виконання певних слідчих дій. Ухвалою слідчого судді від 15.01.2018р. у задоволенні клопотання ОСОБА_1 було відмовлено (а.с.28 т.1).

13.02.2018р. ОСОБА_1 звернувся до Бердянського міськрайонного суду Запорізької області зі скаргою на бездіяльність слідчого Бердянського ВП ГУНП ОСОБА_5, яка полягала у ненаданні йому на ознайомлення матеріалів кримінального провадження. Скарга була задоволена на підставі ухвали слідчого судді від 20.02.2018р.( а.с. 30 т.1).

20.03.2018р. ОСОБА_1 звернувся до Бердянського міськрайонного суду Запорізької області зі скаргою на бездіяльність прокурора Бердянської місцевої прокуратури ОСОБА_3, яка полягала у не розгляді його клопотання від 16.03.2018р. Ухвалою слідчого судді від 21.03.2018р. скаргу ОСОБА_1 було залишено без розгляду після отримання в судовому засіданні відповіді прокурора (а.с.32).

У червні 2018р. позивач звернувся до Бердянського міськрайонного суду Запорізької області з клопотанням про встановлення слідчому СВ Бердянського ВП ГУНП в Запорізькій області і прокурору Бердянської місцевої прокуратури строків для прийняття остаточного процесуального рішення в рамках кримінального провадження №30000161, яке було задоволено ухвалою слідчого судді від 04.06.2018р. (а.с.36 т.1).

29.06.2018р. слідчим СВ Бердянського ВП в Запорізькій області ОСОБА_5 було винесено постанову про закриття кримінального провадження (а.с.5-6 т.2), внесеного до ЄРДР 16.01.2017р. за №30000161 за ч.1 ст.366 КК України, у звязку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення.

09.07.2018р. ОСОБА_1 оскаржив вказану вище постанову слідчого до Бердянського міськрайонного суду Запорізької області і ухвалою слідчого судді від 27.07.2018р. (а.с.7-8 т.2) вказана постанова була скасована, як така, що прийнята передчасно, оскільки слідчим не були перевірені і встановлені всі джерела, які підтвердили вагітність ОСОБА_7 станом на 14.02.2012р.

Позивач також посилається на те, що досудове розслідування у кримінальному провадженні №30000161 не закінчено і триває вже майже два роки. Причиною цьому є бездіяльність слідчого і відсутність контролю з боку процесуального прокурора.

Так, після скасування постанов про закриття кримінального провадження він 13.08.2018р. подав слідчому клопотання про витребування медичної документації, допиту свідків та призначення експертизи. Проте його клопотання у встановлені КПК строки не було розглянуто. Йому знову довелося звертатися до суду зі скаргою на бездіяльність слідчого. Ухвалою слідчого судді від 27.08.2018р. його скарга задоволена, слідчого зобовязано розглянути його клопотання по суті і повідомити про результати розгляду.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу.

Позивач посилається на те, що внаслідок незаконних рішень, дій та бездіяльності органу, що здійснює досудове розслідування, прокуратури йому завдано майнової шкоди у вигляді втраченого заробітку під час необхідності приймання участі у судових засіданнях по розгляду його скарг на бездіяльність слідчого і прокурора та розгляду його клопотань судом, а саме у розмірі 286,38 грн. і 697,92 грн.

За правилами пунктів 7, 10 частини першої статті 56 КПК України протягом кримінального провадження потерпілий має право: оскаржувати рішення, дії чи бездіяльність слідчого, прокурора, слідчого судді, суду в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Таким правом позивач скористався і поніс у зв'язку з цим матеріальні збитки у вигляді втраченого заробітку.

За правилами статті 118 КПК України процесуальні витрати (у кримінальному процесі) складаються із: витрат на правову допомогу; витрат, пов'язаних із прибуттям до місця досудового розслідування або судового провадження; витрат, пов'язаних із залученням потерпілих, свідків, спеціалістів, перекладачів та експертів; витрат, пов'язаних із зберіганням і пересиланням речей і документів.

Згідно із ч.1 ст. 121 КПК України до витрат, пов'язаних із прибуттям до місця досудового розслідування або судового провадження, віднесено зокрема і втрачений заробіток чи витрати у звязку із відривом від звичайних занять.

Тобто, матеріальні збитки позивача у цій справі мають ознаки витрат, пов'язаних із прибуттям до місця досудового розслідування або судового провадження, оскільки оскарження рішень, дій чи бездіяльності слідчого, прокурора Герасютіним О.В. проводилося в порядку, передбаченому КПК України, на стадії досудового розслідування, і ці відповідні дії відносяться саме до кримінального провадження за правилами пункту 10 частини першої статті 3 КПК України.

Тобто питання щодо процесуальних витрат у кримінальному процесі вирішується судом у вироку суду або ухвалі (стаття 126 КПК України) в порядку статей 124, 125 КПК України, а не в порядку цивільного судочинства. А тому в задоволенні позову в частині стягнення втраченого позивачем заробітку у розмірі 286,38 грн. і 697,92 грн. необхідно відмовити.

Що стосується позовних вимог про стягнення моральної шкоди у розмірі 10000,00 грн. і 120000,00 грн., то суд приходить до висновку, що ці вимоги підлягають частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Питання про відшкодування (компенсація) шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю у кримінальному процесі врегульовано статтею 130 КПК України. Так, шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою за рахунок Державного бюджету України у випадках та в порядку, передбачених законом (статті 1167, 1176 ЦК України; Закон України від 01 грудня 1994 року «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»).

В цьому випадку положення Закону України від 01 грудня 1994 року «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» не застосовуються, оскільки статтею 1 цього Закону конкретизовано осіб на яких поширюється дія цього Закону і потерпілого внаслідок кримінального правопорушення до кола цих осіб не включено.

Таким чином, до спірних правовідносин в частині вимог позову про стягнення моральної шкоди підлягають застосуванню положення статей 1167, 1176 ЦК України.

За правилами частини шостої статті 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.

Відповідно до вимог пункту 3 частини другої статті 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала в інших випадках, встановлених законом.

Шкода завдана фізичній або юридичній особі посадовою або службовою особою органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, а також завдана органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів чи вини посадової або службової особи (статті 1173-1174 ЦК України).

В пункті 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Слід зазначити, що відповідно до пункту 10.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, його посадовими або службовими особами, судам слід виходити з того, що зазначений орган має бути відповідачем у такій справі, якщо це передбачено відповідним законом (наприклад, статтею 9 Закону «Про оперативно-розшукову діяльність». Якщо ж відповідним законом чи іншим нормативним актом це не передбачено або в ньому зазначено, що шкода відшкодовується державою (за рахунок держави), то поряд із відповідним державним органом суд має притягнути як відповідача відповідний орган Державного казначейства України.

Відповідно до частини другої статті 25 Бюджетного кодексу України відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) у порядку, визначеному законом.

Згідно зі статтею 2 ЦК України держава Україна є учасником цивільних відносин, а тому має бути відповідачем у справах про відшкодування шкоди за рахунок держави.

Згідно з підпунктом 1 пункту 9 прикінцевих та перехідних положень Бюджетного кодексу України рішення суду про стягнення (арешт) коштів державного бюджету (місцевих бюджетів) виконується виключно центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів. Зазначені рішення передаються до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, для виконання.

Факт неналежного виконання своїх службових обов'язків слідчим Бердянського ВП ГУНП в Запорізькій області під час досудового розслідування кримінального провадження, відкритого за заявою потерпілого ОСОБА_1, знайшов своє підтвердження в ході розгляду справи, що підтверджується наданими письмовими доказами та встановлено ухвалами слідчих суддів. Внаслідок тривалої бездіяльності слідчого, повязаної з невиконанням своїх обовязків, не проведення комплексу дій передбачених КПК України і незаконного рішення слідчого про закриття кримінального провадження, а також недостатнього контролю з боку прокурора, як процесуального керівника, який має здійснювати нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування, досудове розслідування в цьому кримінальному провадженні триває вже майже два роки.

З огляду на встановлені обставини, суд приходить до висновку, що позивачу безумовно була завдана моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях та переживаннях, у зміні нормального життєвого ритму позивача, який вимушений був докладати додаткових зусиль для захисту своїх прав в суді, витрачати свій особистий час, час, відведений для відпочинку і роботи для відновлення своїх порушених прав.

Виходити із засад розумності, виваженості та справедливості, суд приходить до висновку, про визначення позивачу на відшкодування моральної шкоди суми у розмірі 3000,00 грн.

Вирішуючи, відповідно до вимог ст. 144 ЦПК України питання розподілу судових витрат та беручи до уваги, що ОСОБА_1 звільнений від сплати судового збору, слід дійти висновку, що судові витрати розподілу не підлягають та відносяться на рахунок держави.

Керуючись ч.6 ст.1176, ст.1167 ЦК України, ст.ст. 4,11-13,76-80,258-259,263-265, 268, 273, 274-279, 354 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з Державної казначейської служби України ( , місце знаходження: м. Київ, вул. Бастіонна,6) за рахунок Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1) 3000,00 (три тисячі) гривень на відшкодування моральної шкоди, шляхом списання цієї суми з єдиного казначейського рахунку, призначено для відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями чи бездіяльністю органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 05.11.2018 року.

Суддя І. П. Прінь