Справа № 326/1222/18
Провадження № 2/326/446/2018
УХВАЛА

05 жовтня 2018 року м. Приморськ

Суддя Приморського районного суду Запорізької області Стріжакова Т.В., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_1 20.08.2018 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів. Свої вимоги мотивує тим, що 08.09.2016 вона зареєструвала шлюб з відповідачем, громадянином ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу. Останній час відповідач постійно її принижував, мало уваги та часу приділяв дитині та їй. Він не працює, зловживає спиртними напоями, на що витрачає кошти сімейного бюджету. У теперішній час вони мешкають окремо. Від шлюбу мають спільну дитину ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає з нею та знаходиться на її утриманні. Факт проживання сина з нею підтверджується відміткою у паспорті про вїзд на територію України 04.06.2017.

Відповідач проживає в ОСОБА_3, немає постійного заробітку, отримує соціальну допомогу в розмірі 700 євро, батьки на його утриманні не перебувають. Відповідач сплачує аліменти на двох неповнолітніх дітей віл попередніх шлюбів. Поки він не працює, за нього аліменти сплачує держава. Добровільно сплачувати аліменти на утриманні їх дитини він відмовляється. Дитині повинно бути забезпечено належний рівень життя для фізичного, розумового, духовного, морального, і соціального розвитку дитини, не менший, ніж прожитковий мінімум. Вона не може забезпечити дитині такий рівень життя. Тому батько, який є здоровим, працездатним, може сплачувати аліменти.

Україна приєдналася до Конвенції про стягнення аліментів за кордоном, стороною Конвенції є і ОСОБА_3. Конвенція надає можливість виконання рішення українського суду.

Просить: стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, аліменти на її користь на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в твердій грошовій сумі в розмірі 150 євро щомісячно з урахуванням індексації, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 14.08.2018. (а.с.1-2).

Позивачка подала позов, який не в повному обсязі відповідав вимогам ст.175-177 ЦПК України.

Відповідно до положень п.2,5,6,8 ч.3 ст.175 ЦПК України позовна заява повинна містити імя (прізвище, імя та по батькові-для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі), відомі номери засобів звязку, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися; зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви.

Відповідно до ч.5 ст.177 ЦПК України позивач зобовязаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Дослідивши матеріали позовної заяви суд приходить до висновку, що позовна заява не відповідає вимогам ст.175 ЦПК України, а тому її слід залишити без руху з наступних підстав.

1. Позивачкою у позові її адреса місця проживання зазначена: смт.Тельманове, вул.Пархоменка, 5, при цьому не зазначена область, в якій вона проживає; не зазначено, чи взята вона на облік в УСЗН як внутрішньо переміщена особа, якщо так, то де саме, чим це підтверджується. Не зазначена адреса можливого листування, оскільки поштові відправлення на вказану адресу поштою не направляються (не доставляються).

Тому позивачці необхідно вточнити її місце проживання чи перебування.

2. Позивачкою у позові зазначено, що дитина проживає з нею та знаходиться на її утриманні, що факт проживання сина з нею підтверджується відміткою у паспорті про вїзд на територію України, але чим підтверджується що дитина на території України проживає з нею та знаходиться на її утриманні, вона не вказує.

3. У позовній заяві позивачка посилається на те, що на теперішній час відповідач отримує соціальну допомогу в розмірі 700 євро, батьки на його утриманні не перебувають, натомість доказів, які б підтверджували вказані обставини не зазначає. Позивачкою також не зазначено, в якому розмірі він сплачує аліменти своїм іншим неповнолітнім дітям; з яких міркувань вона виходила, визначаючи до стягнення «150 євро щомісячно з урахуванням індексації, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 14.08.2018».

4. Також позивачкою не зазначено: про наявність у неї або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви; про попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у звязку із розглядом справи.

5. Відповідно до вимог ст.95 ЦПК України, письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

В порушення зазначених вимог, копії письмових доказів, які додані до позовної заяви, поданої ОСОБА_1 не засвідчені неналежним чином, а саме: не зазначено слів "Згідно з оригіналом", посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалів та прізвища і дати засвідчення.

Тому дану позовну заяву ухвалою від 23.08.2018 залишено без руху, позивачці був наданий термін для усунення перелічених недоліків протягом пяти діб з дня отримання ухвали та позивачці розтлумачено, що їй потрібно протягом вказаного строку усунути зазначені недоліки, інакше позов буде вважатися неподаним і повернеться йому.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 рок у суді застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод(далі - Конвенція) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно з нормами статті 17 Конвенції жодне з положень цієї Конвенції не може тлумачитись як таке, що надає будь-якій державі, групі чи особі право займатися будь-якою діяльністю або вчиняти будь-яку дію, спрямовану на скасування будь-яких прав і свобод, визнаних цією Конвенцією, або на їх обмеження в більшому обсязі, ніж це передбачено в Конвенції.

Ратифікуючи зазначену Конвенцію, Україна взяла на себе зобов'язання гарантувати кожній особі права та свободи, закріплені в Конвенції, включаючи право на справедливий судовий розгляд протягом розумного строку.

У своєму рішенні у справі «Калашников проти Росії» Європейський суд зазначив, що розумність тривалості провадження визначається залежно від конкретних обставин справи, враховуючи критерії, визначені у прецедентній практиці Суду, зокрема, складність справи, поведінка заявника та поведінка компетентних органів влади.

У своєму рішенні у справі «Пономарьов проти України» Суд вказав, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

З аналізу зазначених норм Конвенції та практики Європейського суду вбачається, що питання про порушення статті 17 Конвенції, яка закріплює один із основоположних принципів Конвенції - принцип неприпустимості зловживання правами, може поставати лише у сукупності з іншою статтею Конвенції, положення якої у конкретному випадку дають підстави для висновку про зловживання особою наданим їй правом.

Станом на 05.10.2018 позивачкою ОСОБА_1 ухвала суду від 23.08.2018 належним чином не виконана.

Відповідно до ст.185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом пяти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху (ч.1). Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві (ч.3).

Таким чином, враховуючи викладене, вбачається, що позивачка ОСОБА_1, яка подала позовну заяву 20.08.2018, протягом тривалого часу не вживає будь-яких заходів для усунення недоліків та виконання належним чином вказаної ухвали суду, не навела поважних причин та доказів їх наявності невиконання вказаної ухвали суду. Вона тривалий час зовсім не цікавиться своєю справою, не цікавиться станом провадження в даній справі, строк наданий судом для усунення недоліків сплив, від позивачки не надійшло клопотання про його продовження, тому позовну заяву необхідно визнати не поданою та повернути позивачці.

Керуючись ст.185,258,259,260 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів - вважати не поданою та повернути.

Роз'яснити позивачці, що повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню з заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення позовної заяви.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до апеляційного суду Запорізької області протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена в день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом пятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя підпис ОСОБА_5

Копія вірна: суддя Т.В. Стріжакова

05.10.2018 .