Ухвала

Іменем України

01 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 752/23561/17

провадження № 61-44255ск18

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Синельникова Є. В. (суддя-доповідач),

Білоконь О. В., Хопти С. Ф., розглянув касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 на постанову Апеляційного суду міста Києва від 13 вересня 2018 року за заявою представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про стягнення боргу,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2017 року позивач ОСОБА_6 звернулась з позовом до відповідача ОСОБА_4 про стягнення грошових коштів у розмірі 16 237 779, 50 грн.

У травні 2018 року представник ОСОБА_6 - ОСОБА_7 звернувся до суду із заявою про забезпечення позову, в якій просив накласти арешт на: грошові кошти, які знаходяться на банківських рахунках фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 у розмірі 1 000 000 грн; частку у статутному капіталі ТОВ «ВІП-ДЕКОР» у розмірі 3 970 000 грн; частку у статутному капіталі ТОВ «ІТАЛСТИЛЬ» у розмірі 7 000 000 грн; частку у статутному капіталі ПП «ШИК» у розмірі 4 230 000 грн.

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 08 травня 2018 року

у задоволенні заяви представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 про забезпечення позову відмовлено.

Постановою Апеляційного суду міста Києва від 13 вересня 2018 року ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 08 травня 2018 року в частині відмови у задоволенні заяви представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 про забезпечення позову щодо накладення арешту на майно, яке належить ОСОБА_4, а саме частки у статутному капіталі ПП «ШИК», скасовано та ухвалено в цій частині нову, якою заяву представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 про забезпечення позову задоволено частково.

Накладено арешт на частку у статутному капіталі ПП «ШИК», ідентифікаційний код: 23181748, місцезнаходження: Донецька область, місто Горлівка, вулиця Інтернаціональна, у розмірі 15 500 000 грн, що належить ОСОБА_4

У касаційній скарзі, поданій 17 вересня 2018 року, представник

ОСОБА_4 - ОСОБА_5 просить скасувати постанову Апеляційного суду міста Києва від 13 вересня 2018 року, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, а ухвалу Голосіївського районного суду міста

Києва від 08 травня 2018 року залишити в силі.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу, обґрунтовано тим, що

ОСОБА_6 не було надано до суду оригіналів боргових розписок, на які вона посилається у своєму позові, а також недоведеною зі сторони позивача є необхідність застосування заходів забезпечення позову. Постанову апеляційного суду вважає необґрунтованою.

Перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла такого висновку.

У відповідності до частин першої, другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Суд апеляційної інстанції встановив, що спір між сторонами виник з приводу стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 суми коштів у розмірі 16 237 779, 50 грн. Обраний позивачем вид забезпечення позову визнаний апеляційним судом співмірним з позовними вимогами і таким, що не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідача, оскільки наслідком накладення арешту на частку у статутному капіталі

ПП «ШИК», що належить відповідачу, є лише обмеження у праві розпорядження цією часткою. Застосовуючи такий захід забезпечення позову, апеляційний суд не обмежував ПП «ШИК» у здійсненні господарської діяльності, а ОСОБА_4 - у праві управління підприємством та отримання прибутку від його діяльності.

Згідно частини першої статті 159 ЦПК України у випадку закриття провадження або залишення позовної заяви без розгляду з інших, ніж зазначені у частині першій статті 155 цього Кодексу підстав або у випадку ухвалення рішення суду (третейського суду, міжнародного комерційного арбітражу) щодо повної або часткової відмови у задоволенні позову відповідач або інша особа, чиї права або охоронювані законом інтереси порушені внаслідок вжиття заходів забезпечення позову, має право на відшкодування збитків, заподіяних забезпеченням позову, за рахунок особи, за заявою якої такі заходи забезпечення позову вживалися.

Апеляційний суд, враховуючи характер спору і розмір позовних вимог, дійшов обґрунтованого висновку про те, що забезпечення позову шляхом накладення арешту на частку у статутному капіталі ПП «ШИК», що належить ОСОБА_4, не перешкоджає господарській діяльності підприємства, і такий захід є достатнім, необхідним і співмірним за обставинами спору.

Доводи касаційної скарги про безпідставність позовних вимог щодо стягнення боргу за розпискою підлягають перевірці під час розгляду справи по суті.

Апеляційний суд навів обґрунтування своїх висновків. Апеляційним судом вжито захід забезпечення позову, який не є занадто обтяжливим для відповідача. Вжитий апеляційним судом захід спрямований на попередження недобросовісної поведінки відповідача, недопущення з його боку дій, які можуть ускладнити виконання у майбутньому ймовірного судового рішення.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України у відкритті касаційного провадження у справі належить відмовити, якщо суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою цієї статті, дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою.

Відповідно до пункту 2 частини четвертої статті 394 ЦПК України у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Правильність застосування апеляційним судом норм процесуального права при частковому задоволенні заяви про забезпечення позову, мотивуванні судового рішення не викликає розумних сумнівів.

На підставі наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою.

Згідно з частиною п'ятою статті 394 ЦПК України, у разі якщо суддя-доповідач дійде висновку, що подана касаційна скарга є необґрунтованою, вирішення питання про відкриття провадження здійснюється постійною колегією суддів, до складу якої входить суддя-доповідач. Якщо жоден суддя із складу колегії не дійде висновку про необхідність відкриття касаційного провадження через необґрунтованість скарги, колегія суддів постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження.

Керуючись пунктом 5 частини другої, частинами четвертою, п'ятою та шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 на постанову Апеляційного суду міста Києва від 13 вересня 2018 року за заявою представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про стягнення боргу - відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Синельников

О. В. Білоконь

С.Ф. Хопта