Справа № 673/18/18
Провадження № 2/673/216/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 вересня 2018 р. м. Деражня

Деражнянський районний суд

Хмельницької області

в складі: головуючий суддя Дворнін О.С.,

за участю секретаря судових засідань ОСОБА_1,

позивача ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку загального позовного провадження, у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 районної державної адміністрації Хмельницької області, з участю Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області та ОСОБА_5 сільської ради Деражнянського району Хмельницької області як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, про виділення земельної ділянки, -

ВСТАНОВИВ:

В січні 2018 року позивачка ОСОБА_2 звернулася із зазначеним позовом до суду, вказавши, що після смерті її матері ОСОБА_6, яка померла 29 червня 2013 року, вона успадкувала належне померлій право на земельну частку (пай), розміром 3,95 в умовних кадастрових гектарах у землі, яка перебувала в колективній власності асоціації кооперативів імені Петровського с. Божиківці Деражнянського району Хмельницької області та розташована на території ОСОБА_5 сільської ради Деражнянського району Хмельницької області, що належало померлій відповідно до сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ХМ №0388555, виданого 26 листопада 1999 року на підставі розпорядження ОСОБА_4 райдержадміністрації №398 від 24 грудня 1996 року та зареєстрованого 27 листопада 1999 року в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 856. Після оформлення спадщини вказане право на земельну частку (пай) було перереєстроване за позивачкою, про що ОСОБА_4 райдержадміністрацією 12 травня 2016 року було вчинено відповідний запис у вказаному сертифікаті. Маючи намір отримати в натурі земельну ділянку, у грудні 2016 року позивачка звернулася до ОСОБА_5 сільської ради Деражнянського району Хмельницької області із заявою про отримання необхідних документів та викопіювання із плану користування землею, на що їй було надано відповідь про те, що згідно технічної документації із землеустрою, виготовленої в червні 1999 року Хмельницьким філіалом інституту землеустрою, належна позивачці земельна ділянка знаходиться під залуженням 16,38 га за межами населеного пункту, а тому їй було запропоновано іншу вільну земельну ділянку із земель запасу. На

таку пропозицію позивачка не погодилася, оскільки запропонована земельна ділянка, на її думку, є непридатною для сільськогосподарського використання. Через наведені обставини позивачка зверталася до Генеральної прокуратури України, прокуратури Деражнянського району, відділу у ОСОБА_4 районі та Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області, ОСОБА_4 районної державної адміністрації, проте її вимоги про виділення земельної ділянки задоволені не були, а тому вона звернулася за захистом свого порушеного права до суду.

Ухвалою судді від 08 лютого 2018 року відкрито провадження у справі за даним позовом та призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження.

03 травня 2018 року від відповідача ОСОБА_4 райдержадміністрації надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач позову не визнав, посилаючись на те, що відповідно до п.2 Указу Президента України №720/95 від 08 серпня 1995 року «Про порядок паювання земель переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам, організаціям» право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства (далі КСП), сільськогосподарського кооперативу (далі СК), сільськогосподарського акціонерного товариства (далі САТ), в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються його членами відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Згідно з п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельну частку (пай) здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на земельну частку (пай). Згідно із Додатком №1 до державного акта на право колективної власності на землю, виданого асоціації кооперативів імені Петровського с. Божиківці 09 листопада 1995 року, ОСОБА_6 не була включена до списку громадян-членів вказаного КСП, а тому позовні вимоги є необґрунтованими і відповідач просить відмовити в їх задоволенні.

Головне управління Держгеокадастру у Хмельницькій області, як третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, надало до суду письмові пояснення щодо позову, вказавши, що Головне управління не наділене повноваженнями щодо розпорядження спірною земельною ділянкою, оскільки така земельна ділянка знаходиться в межах населеного пункту і рішення щодо неї приймає відповідна сільська рада, а тому при вирішенні даного спору Головне управління покладається на розсуд суду і просить провести розгляд справи за відсутності представника Головного управління.

В судовому засіданні позивачка та її представник, адвокат ОСОБА_3 позовні вимоги підтримали та просять їх задовольнити з підстав, наведених у позовній заяві.

Представник відповідача ОСОБА_4 районної державної адміністрації Хмельницької області в судове засідання не зявилася, проте будучи присутньою у попередніх судових засіданнях, вона позову не визнала із тих же підстав, що наведені у відзиві на позов.

Представник третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_5 сільської ради Деражнянського району Хмельницької області в судове засідання не зявилася, заявивши клопотання про розгляд справи у її відсутності. Щодо задоволення позовних вимог вона заперечила, посилаючись на те, що померла ОСОБА_6 не була членом колгоспу, а тому позовні вимоги є безпідставними.

Заслухавши пояснення позивача та її представника, дослідивши матеріали справи та письмові клопотання учасників справи, суд вважає позовну заяву обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню із наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Судом обєктивно встановлено, що 29 червня 2013 року померла

ОСОБА_6, після смерті якої залишилося спадкове майно.

Позивачка є спадкоємицею до майна померлої ОСОБА_6 за законом і відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого приватним нотаріусом ОСОБА_4 районного нотаріального округу Хмельницької області ОСОБА_7 26 квітня 2016 року та зареєстрованого в реєстрі за №261, успадкувала належне ОСОБА_6 право на земельну частку (пай), розміром 3,95 в умовних кадастрових гектарах у землі, яка знаходиться на території с. Божиківці Деражнянського району Хмельницької області, що належало спадкодавцю на підставі сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ХМ №0388555, виданого на підставі розпорядження ОСОБА_4 райдержадміністрації №398 від 24 грудня 1996 року та зареєстрованого 27 листопада 1999 року в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за №856.

Після оформлення спадщини вказане право на земельну частку (пай) було перереєстроване за позивачкою, про що ОСОБА_4 райдержадміністрацією 12 травня 2016 року було вчинено відповідний запис у вказаному сертифікаті на право на земельну частку (пай).

Матеріалами справи підтверджується, що в грудні 2016 року позивачка, маючи намір отримати в натурі земельну ділянку, звернулася до ОСОБА_5 сільської ради Деражнянського району Хмельницької області із заявою про отримання необхідних документів та викопіювання із плану користування землею.

30 грудня 2016 року сільською радою позивачці було надано письмове повідомлення за №400 про неможливість виділення позивачці земельної ділянки згідно викопіюваного нею плану, оскільки згідно технічної документації із землеустрою, виготовленої в червні 1999 року Хмельницьким філіалом інституту землеустрою, така земельна ділянка знаходиться під залуженням 16,38 га за межами населеного пункту. При цьому, позивачці було запропоновано іншу вільну земельну ділянку із земель запасу.

В обґрунтування позову позивачка посилається на те, що запропонована їй сільською радою земельна ділянка є непридатною для сільськогосподарського використання і у звязку із зазначеними вище обставинами порушено її право на виділення частки (паю) в натурі.

Вирішуючи обґрунтованість таких доводів позивачки, судом враховується наступне.

Відповідно до ч.2 ст. 95 Земельного кодексу України порушені права землекористувачів підлягають відновленню в порядку, встановленому законом.

Частиною 4 ст. 122 цього Кодексу передбачено, що центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Відповідно до ч.4 ст.7 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) із площі земельних ділянок, що підлягають розподілу, виключаються землі, які недоцільно використовувати для сільськогосподарських потреб.

Відповідно до Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на земельну частку (пай) підтверджується відповідним сертифікатом, який діє до отримання громадянином державного акту на земельну ділянку.

В пункті 3 Указу Президента України № 1529 від 03 грудня 1999 року «Про невідкладні заходи щодо прискорення реформування аграрного сектора економіки» також зазначено, що сертифікат на право земельну частку (пай) є правовстановлюючим документом, що засвідчує право володіти, користуватися та розпоряджатися зазначеною у ньому часткою.

Законом України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» визначено організаційні та правові засади виділення власникам земельних часток (паїв) земельних ділянок у натурі (на місцевості) із земель, що належали колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам на праві колективної власності, а також порядок обміну цими земельними ділянками.

Отже, даний Закон є спеціальним щодо проведення процедури виділення земель за сертифікатами на землю.

Відповідно до п.3 постанови Кабінету Міністрів України №122 від 04 лютого 2004 року «Про організацію робіт та методику розподілу земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв)» у разі виявлення після розробки проекту землеустрою факту невключення одного чи кількох громадян, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку, спадкоємців права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом, інших громадян та юридичних осіб України, які відповідно до законодавства набули право на земельну частку (пай), до списку власників земельних часток (паїв), на підставі якого був складений проект, сільська, селищна, міська рада чи райдержадміністрація може прийняти рішення (розпорядження) про: коригування проекту землевпорядною організацією з метою забезпечення громадян необхідною кількістю земельних ділянок (на

підставі відповідного договору);надання зазначеним громадянам земельних ділянок із земель запасу чи резервного фонду у розмірі відповідної земельної частки (паю).

Відповідно до абзацу 2 пункту 17 розділу X «Перехідні положення» Земельного Кодексу України сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) в натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.

Частиною другою статті 14 Конституції України визначено, що право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Так, статтею 5 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» передбачено, що сільські, селищні, міські ради та районні державні адміністрації в межах їх повноважень щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості): розглядають заяви власників земельних часток (паїв) щодо виділення їм в натурі (на місцевості) земельних ділянок і видачі документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку та приймають рішення щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості).

Тобто, вищенаведені норми законодавства дають суду підстави стверджувати, що рішення щодо виділення власникам земельних часток (паїв) земельних ділянок у натурі (на місцевості) із земель, що належали колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам на праві колективної власності, належать до повноважень сільських, селищних, міських рад та районних державних адміністрацій.

В абзаці 3 п. 24 постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 16квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» зазначено, що вимоги щодо земельних часток (паїв) можуть задовольнятись за рахунок земель резервного фонду на підставі положень п. 7 Указу Президента України №720 від 08 серпня 1995 року «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям».

Згідно із ч. 1 ст. 116 Земельного Кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Відповідно до пункту «б» частини 3 ст. 116 Земельного Кодексу України безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі, зокрема, одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій.

Частиною 11ст. 118 Земельного Кодексу України передбачено, що у разі відмови органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення заяви без розгляду питання вирішується в судовому порядку.

З аналізу змісту наведених норм закону суд приходить до висновку, що оскільки сертифікат на право на земельну частку (пай) вважається правовстановлюючим документом при реалізації права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства, то таке право повинно бути реалізовано відповідним державним органом, оскільки наявність належним чином оформленого та зареєстрованого сертифікату на земельну частку (пай) засвідчує право позивача на виділення земельної ділянки в натурі та отримання відповідного документу про права власності на землю.

Виходячи з викладеного, суд вражає обґрунтованими та доведеними доводи позивача в тому, що вона є власником сертифікату на земельну частку (пай) серії ХМ №0388555, виданого 22 листопада 1999 року ОСОБА_4 районною державною адміністрацією на імя ОСОБА_6 та перереєстрованого 12 травня 2016 року на імя позивачки ОСОБА_2, у відповідності до свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого приватним нотаріусом ОСОБА_4 районного нотаріального округу Хмельницької області ОСОБА_7 26 квітня 2016 року та зареєстрованого в реєстрі за №261.

Разом із цим, виходячи зі змісту наведених законодавчих норм, а також фактично встановлених судом обставин справи, суд вважає необґрунтованими доводи відповідача та заперечення щодо позову третіх осіб.

При цьому, судом приймається до уваги архівна довідка №29 від 25 січня 2018 року, видана ОСОБА_4 районним трудовим архівом на підставі Фонду №37 Справи «Книга обліку праці і розрахунків з членами колгоспу» імені Петровського с. Божиківці (Шнелехово) Деражнянського району Хмельницької області за 1954-1960, 1962-1969, 1979-1979 роки, якою підтверджується, що ОСОБА_6 у період з 1954 року по 1979 рік працювала у вказаному колгоспі.

Відповідно до ст.ст. 1216-1218 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно із ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно повідомлення Відділу у ОСОБА_4 районі Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області від №29-22-0.23-682/107-17 від 18 грудня 2017 року та доданої до повідомлення розробки по Ф-6-зем по ОСОБА_5 сільській раді Деражнянського району Хмельницької області, станом на 01 січня 2016 року на території вказаної сільської ради є вільні землі запасу сільськогосподарського призначення, загальною площею 192,9242 га.

Аналізуючи вищезазначене, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного вищевказаного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що позивачці мені може бути виділена в натурі (на місцевості) у власність із земель сільськогосподарського призначення земельна ділянка, а тому наявні підстави для зобовязання ОСОБА_4 районної державної

адміністрації Хмельницької області виділити позивачці із земель запасу сільськогосподарського призначення, розташованих на території ОСОБА_5 сільської ради Деражнянського району Хмельницької області, в натурі (на місцевості) земельну ділянку, відповідно до сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ХМ №0388855, виданого 22 листопада 1999 року ОСОБА_4 районною державною адміністрацією спадкодавцю ОСОБА_6 та перереєстрованого на імя ОСОБА_2 12 травня 2016 року на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого 26 квітня 2016 року приватним нотаріусом ОСОБА_4 районного нотаріального округу Хмельницької області за реєстровим №261.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 10, 23, 81, 247, 258, 259, 263-268, 273 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Зобовязати ОСОБА_4 районну державну адміністрацію Хмельницької області виділити ОСОБА_2 із земель запасу сільськогосподарського призначення, розташованих на території ОСОБА_5 сільської ради Деражнянського району Хмельницької області, в натурі (на місцевості) земельну ділянку, відповідно до сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ХМ №0388855, виданого 22 листопада 1999 року ОСОБА_4 районною державною адміністрацією спадкодавцю ОСОБА_6 та перереєстрованого на імя ОСОБА_2 12 травня 2016 року на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого 26 квітня 2016 року приватним нотаріусом ОСОБА_4 районного нотаріального округу Хмельницької області за реєстровим №261.

Складання повного рішення було відкладено на десять днів з дня закінчення розгляду справи, у звязку з чим строк апеляційного оскарження обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Хмельницької області через Деражнянський районний суд.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне найменування сторін та інших учасників справи, які при проголошенні рішення суду суддя не оголошує:

позивач ОСОБА_2, адреса проживання (реєстрації): АДРЕСА_1, індекс 32200, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1;

відповідач ОСОБА_4 районна державна адміністрація Хмельницької області, , адреса: вул. Миру, 13, м. Деражня, Хмельницька область, індекс 32200;

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору:

- Головне управління Держгеокадастру у Хмельницькій області, , адреса: вул. Інститутська, 4/1, м. Хмельницький, індекс 29016;

- ОСОБА_5 сільська рада Деражнянського району Хмельницької області, , адреса: с. Божиківці, Деражнянський район, Хмельницька область, індекс 32282.

Повне рішення складене 25 вересня 2018 року.

Суддя: ОСОБА_8