Постанова

Іменем України

03 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 461/3467/16

провадження № 61-13024св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Гулька Б. І., Синельникова Є. В., Хопти С. Ф. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - фермерське господарство «Бурка В. В.»,

відповідачі: прокуратура Львівської області, держава Україна в особі Державної казначейської служби України,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу фермерського господарства «Бурка В. В.» на рішення Галицького районного суду м. Львова від 13 вересня 2016 року у складі судді Лялюк Є. Д. та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 20 грудня 2016 року у складі колегії суддів: Мікуш Ю. Р., Ніткевича А. В., Павлишина О. Ф.,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2016 року фермерське господарство «Бурка В. В.» звернулося до суду з позовом до прокуратури Львівської області, держави України в особі Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що заступником прокурора Львівської області порушено гарантовані Конституцією України права шляхом порушення норм статей 400-5, 400-8 КПК України (у редакції 1960 року) при розгляді його скарги на постанову про відмову в призначенні розслідування за нововиявленими обставинами від 07 листопада 2013 року, винесену старшим прокурором відділу управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях прокуратури області Сапуцьким Р. Я. Вважав, що такими діями працівника прокуратури йому завдану моральну шкоду, яку оцінює в 1 млн. грн, тому просив стягнути вказану суму з відповідачів.

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 13 вересня 2016 року

у задоволенні позову фермерського господарства «Бурка В. В.» відмовлено.

Рішення районного суду мотивовано тим, що на час розгляду справи немає жодного судового рішення про визнання незаконними дій, бездіяльності чи рішень прокуратури Львівської області, якими було б порушено права позивача під час розгляду його скарги, направленої до прокуратуру Львівської області

16 листопада 2013 року. Крім цього, судом зазначено, що позивачем відповідно до статей 10, 60 ЦПК України 2004 року не надано належних доказів, що свідчать про перенесені моральні страждання внаслідок таких дій фермерським господарством.

Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 20 грудня 2016 року апеляційну скаргу фермерського господарства «Бурка В. В.» залишено без задоволення. Рішення Галицького районного суду м. Львова від 13 вересня

2016 року залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивовано тим, що позивачем не доведено наявність шкоди та вини відповідача в заподіянні такої шкоди, не надано доказів, що дії прокуратури були протиправними, тому районний суд обґрунтовано відмовив у задоволенні вимог позивачу.

У касаційній скарзі, поданій у січні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, фермерське господарство «Бурка В. В.», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права й порушення норм процесуального права, просило скасувати вказані судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами не перевірено чи законне рішення було прийнято прокуратурою Львівської області за наслідками перевірки клопотання за вих. № 72, а також, що в позовній заяві є не тільки вимога про відшкодування моральної шкоди, завданої протиправними діями суб'єкта владних повноважень, а й вимога про оскарження дій прокуратури Львівської області. Посилався на те, що в ЦПК України відсутні норми, які зобов'язують його оскаржувати дії прокуратури в порядку КПК України, а вже потім звертатися з цивільним позовом та спростовуються вищенаведеними нормами ЦК України.

У березні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшов відзив (заперечення) прокуратури Львівської області, у якому прокуратура просила відхилити скаргу фермерського господарства «Бурка В. В.» як необґрунтовану, а законні та обґрунтовані судові рішення залишити без змін.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У лютому 2018 року справа передана до Верховного Суду.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_1 16 лютого 2011 року було направлено до прокуратури Львівської області клопотання за вих. № 72 про перегляд судових рішень за нововиявленими обставинами.

Вказане звернення прокуратурою Львівської області було розглянуто та позивачу надано відповідь.

Відповідно до вимог статті 15 ЦПК України, у редакції, чинній на час ухвалення судового рішення, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ здійснюється в порядку іншого судочинства.

Аналогічна норма міститься й у статті 19 чинної ЦПК України.

Отже, у порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін є фізична особа, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

Статтями 1, 12 Господарського процесуального кодексу України (далі -

ГПК України) було передбачено, що підприємства, установи, організації, інші юридичні особи, громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно зі встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Господарські суди розглядають справи в порядку позовного провадження, якщо склад учасників спору відповідає приписам статті 4 ГПК України, а правовідносини, з яких виник цей спір, мають господарський характер.

Стаття 4 ГПК України передбачає право юридичної особи на звернення до господарського суду.

У вирішенні питання про те, чи можна вважати правовідносини і спір господарськими, слід виходити з визначень, наведених у статті 3 Господарського кодексу України (далі - ГК України).

Господарський спір підвідомчий господарському суду, зокрема, за таких умов: участь у спорі суб'єкта господарювання; наявність між сторонами, по-перше,

господарських відносин, врегульованих Цивільним кодексом України,

ГК України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і,

по-друге, спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

Статтею 2 ГК України передбачено, що учасниками відносин у сфері господарювання є суб'єкти господарювання, споживачі, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, наділені господарською компетенцією, а також громадяни, громадські та інші організації, які виступають засновниками суб'єктів господарювання чи здійснюють щодо них організаційно-господарські повноваження на основі відносин власності.

Фермерське господарство є формою підприємницької діяльності громадян зі створенням юридичної особи (частина перша статті 1 Закону України «Про фермерське господарство»).

Спори, що виникають між юридичними особами та державою Україна в особі Державної казначейської служби України при реалізації ними своїх повноважень, за своїм суб'єктним складом підвідомчі господарським судам.

Отже, господарські суди на загальних підставах вирішують усі спори між суб'єктами господарської діяльності, а також спори, пов'язані, зокрема, з вимогами про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб'єктом публічно-правових відносин, - за умови, що такі вимоги не об'єднуються з вимогою вирішити публічно-правовий спір і за своїм суб'єктним складом підпадають під дію статті 4 ГПК України.

Майнові відносини (у розумінні статті 4 ГК України) суб'єктів господарювання з юридичними особами, у тому числі тими, що не є суб'єктами господарювання (органами державної влади), регулюються ГК та ГПК України.

Аналогічний правовий висновок наведений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 березня 2018 року у справі № 461/1930/16-ц (провадження № 14-60цс18).

Відмовляючи у задоволенні позову фермерського господарства «Бурка В. В.», суди не надали оцінки тому, що фермерське господарство«Бурка В. В.» заявило вимогу до прокуратури Львівської області та держави України в особі Державної казначейської служби України лише про відшкодування моральної шкоди, заподіяної діями суб'єкта владних повноважень, така вимога не об'єднана з вимогою вирішити публічно-правовий спір і за своїм суб'єктним складом підпадає під дію статті 4 ГПК України, а тому зазначений спір підвідомчий господарському суду.

Таким чином, суди дійшли передчасного висновку про відмову у задоволенні позову фермерського господарства «Бурка В. В.», оскільки зазначений спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а відноситься до компетенції господарських судів України, тому провадження у вказаній справі слід закрити.

Відповідно до частини другої статті 414 ЦПК України підставою для скасування рішення повністю або частково із закриттям провадження в справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині є порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов'язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів касаційної скарги.

За таких обставин судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій не відповідають вимогам статті 263 ЦПК України та ухвалені з порушення норм процесуального права, що в силу частини другої статті 414 ЦПК України є підставою для їхнього скасування із закриттям провадження в справі.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу фермерського господарства «Бурка В. В.» задовольнити частково.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 13 вересня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 20 грудня 2016 року скасувати.

Провадження у справі за позовом фермерського господарства «Бурка В. В.» до прокуратури Львівської області та держави Україна в особі Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди закрити.

Повідомити фермерському господарству «Бурка В. В.», що розгляд його справи віднесений до юрисдикції господарського суду.

З моменту прийняття постанови рішення Галицького районного суду м. Львова від 13 вересня 2016 року та ухвала Апеляційного суду Львівської області

від 20 грудня 2016 року втрачають законну силу.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Б.І. Гулько

Є.В. Синельников

С.Ф. Хопта