17.10.2018 Єдиний унікальний номер 205/855/18
Єдиний унікальний номер судової справи: 205/855/2018
Номер провадження: 2/205/1378/2018
17 жовтня 2018 року м. Дніпро
Ленінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:
головуючого судді Мовчан Д.В.
при секретарі Волкобоєвої А.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду у м. Дніпрі цивільну справу за позовомОСОБА_1 до Дніпровської міської ради, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Державний нотаріус Другої Дніпровської державної нотаріальної контори ОСОБА_2, про визнання права власності на домоволодіння в порядку спадкування за законом,-
ОСОБА_3 виклад позиції позивача та заперечень відповідача.
ОСОБА_1 (далі Позивач) звернувся до суду з позовом до Дніпровської міської ради, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Державний нотаріус Другої Дніпровської державної нотаріальної контори ОСОБА_2, про визнання права власності на домоволодіння в порядку спадкування за законом.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 19.02.2017 року помер його дід ОСОБА_4, і після смерті діда позивач звернуся до Другої Дніпровської державної нотаріальної контори із відповідною заявою в установлений законом строк. 14.12.2017 року державним нотаріусом Другої Дніпровської державної нотаріальної контори ОСОБА_2 було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, у звязку з відсутністю державної реєстрації на домоволодіння у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Позивач зазначає, що спадкове майно, а саме: домоволодіння було отримано його дідом, ОСОБА_4, на підставі рішення Виконкому Ленінської районної ради депутатів трудящих за № 1324 від 03.12.1957 року для індивідуального будівництва. Спадкодавець прожив у вказаному домоволодінні близько пятдесяти років, однак, зважаючи на інвалідність (1 група) не здійснив Державну реєстрацію речового права на вказаний обєкт.
Представник відповідача у встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження по справі строк відзив на позовну заяву не подав.
Будь-яких інших заяв по суті справи до суду також не надходило.
ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи.
Позивач та його представник в судове засідання не з'явилися, надали суду заяву в якій просили задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, розглянути справу без їх участі, проти заочного розгляду справи не заперечують (а.с.218-219). Розгляд справи за відсутності учасника справи узгоджується з положеннями ч.3 ст.211 ЦПК України.
Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлялися належним чином, про що свідчать судові повістки (а.с. 205,211) та повідомлення про вручення судової повістки (а.с. 205), про причини неявки в судове засідання не повідомили, ніяких письмових заяв чи клопотань до суду не надходило.
Представник третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Другої Дніпровської державної нотаріальної контори, у судове засідання не з'явилися, надали до суду письмову заяву про розгляд справи у їх відсутність (а.с.36).
ІІІ. Процесуальні дії у справі.
У відповідності до ч.4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, який належним чином був повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ними причини визнанні неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Оскільки наявних у даній цивільній справі доказів достатньо для вирішення спору по суті та враховуючи, що належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання відповідач в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив та не подав відзив, а позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, то суд у відповідності до норм ст. 280 ЦПК України ухвалив здійснювати заочний розгляд справи.
Враховуючи, що учасники справи та їх представники у судове засідання не з'явилися, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
З огляду на викладені вимоги процесуального законодавства, враховуючи нижченаведені фактичні обставини справи, зміст спірних правовідносин, оцінку доказів та аргументів сторін, суд ухвалює заочне рішення про задоволення позову з огляду на наступне.
ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.
Із матеріалів справи вбачається, що за своє життя спадкодавець на вказаній земельній ділянці побудував домоволодіння, що складається із: житловий будинок А-1, прибудову А1-1, погріб під А1-1, веранда а-1, гараж Б, літній душ В, сарай Г, сарай Д, вбиральня Е, споруди № 1-5,1. Рік побудови до 1992 року (а.с. 150-154).
Судом встановлено, що 19 лютого 2017 року ОСОБА_4 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 20 лютого 2017 року, актовий запис про смерть № 323 (а.с.7).
Із матеріалів справи вбачається, що позивач після смерті діда ОСОБА_4, який помер 19 лютого 2017 року, фактично, звернувся із відповідною заявою від 14.12.2017 року до Другої Дніпропетровської державної нотаріальної контори про прийняття спадщини.
Із матеріалів справи також вбачається, що ОСОБА_5 відмовився від належної йому частини спадщини на всіх підставах, що залишилась після смерті ОСОБА_4 на користь онука померлого - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується нотаріальною заявою від 02.08.2017 року (а.с. 62).
Також із матеріалів справи вбачається, що і ОСОБА_6 відмовилася від належної їй частини спадщини на всіх підставах, що залишилась після смерті ОСОБА_4 на користь онука померлого - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується нотаріальною заявою від 27.07.2017 року (а.с. 68).
V. Оцінка суду доказів та аргументів сторін. Мотиви застосування норм права судом.
Відповідно до ч. 1 ст. ст. 4,5 ЦПК України кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, який здійснюється судом у спосіб, визначений законами України.
Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). У відповідності до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За змістом даної статті, до складу спадкової маси входить сукупність прав та обов'язків, носієм яких був спадкодавець і які переходять до його спадкоємців після відкриття спадщини. За загальним правилом у спадщину переходять усі цивільні права та обов'язки спадкодавця. Отже, з наведеної норми матеріально закону вбачається, що спадковим майно може бути тільки те, яке перебувало у власності спадкодавця.
Суд зауважує, що набуття на оформлення права власності на час спорудження спірного домоволодіння (рік побудови 1992 згідно матеріалів технічної інвентаризації (а.с. 151) на об'єкти нерухомого майна уявляла собою певну процедуру, регламентовану законодавчими актами, за недотримання якої були передбачені негативні наслідки, у тому числі, щодо таких об'єктів нерухомості у особи не виникало прав і обов'язків власника, вона не вправі була розпоряджатись цим об'єктом нерухомості, або його частиною.
За правилами ст. 105 Цивільного Кодексу (у редакції 1963 р., що діяв на час спорудження спірного майна) громадянин, який збудував жилий будинок, здійснив його перебудову чи прибудову без встановленого дозволу, або без належно затвердженого проекту, або з істотними відхиленнями від проекту, або з грубим порушенням основних будівельних норм і правил, не вправі розпоряджатися цим будинком чи частиною його (продавати, дарувати, здавати в найом тощо). Господарські і побутові будівлі та споруди, зведені громадянином без встановленого дозволу або належно затвердженого проекту, чи з істотними відхиленнями від проекту, або з грубим порушенням основних будівельних норм і правил, за рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів зносяться громадянином, який провадив самовільне будівництво, або за його рахунок. Одержані при знесенні жилого будинку або частини його, господарських і побутових будівель та споруд будівельні матеріали залишаються у власності громадянина, який провадив самовільне будівництво.
Суд зазначає з цього приводу, що відповідно до ч.1 ст.81 Цивільного процесуального Кодексу України, саме сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб'єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об'єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов'язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони.
Тобто сам суд не повинен нічого доказувати за своєю ініціативою, оскільки це - обов'язок сторін, які користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом переконливості цих доказів. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведеність. При цьому само по собі доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом виключно спростування позивачем обґрунтованості заперечень відповідача, оскільки це не звільняє позивача від виконання ним його процесуальних обов'язків, зокрема надання належних та допустимих доказів на обґрунтування своїх вимог.
Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно частини 2 статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
В даному випадку стороною позивача не надано суду будь-яких доказів, які б відповідали вищевказаним критеріям щодо їх достатності, належності та допустимості, щоб підтверджували обґрунтованість вищевказаних вимог в частині набуття та оформлення спадкодавцем права власності на спірне майно. Суд зауважує, що жодних доказів наявності проектної документації стосовно спірного домоволодіння суду не надано, сторони вважали за можливе ухвалення рішення за наявними в справі доказами.
Таким чином, судом також встановлено, що після будівництва вказане домоволодіння до експлуатації не вводилось, право власності на таке майно за спадкоємцем належним чином (тобто з видачою місцевими органами виконавчої влади/органами місцевого самоврядування свідоцтва на право власності) оформлено не було.
А тому на думку суду таке майно не може входити до складу спадкової маси, що унеможливлює визнання права власності на таке нерухоме майно в порядку спадкування.
Зважаючи на викладене, розглядаючи даний спір в межах заявлених вимог, оцінюючи здобуті по справі докази щодо їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності та взаємності зв'язку у сукупності, суд вважає, що позовні вимоги є недоведеними, необґрунтованими та такими, що не ґрунтуються на законі, а тому в задоволені позову слід відмовити в повному обсязі.
VІ. Розподіл судових витрат між сторонами.
Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові на позивача.
Таким чином, суд вважає, сплачений судовий збір покласти на Позивача.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 1216, 1217, 1218, 1233, 1247, 1251, 1252, 1269 ЦК України, ст. ст. 4,5,81,82, 90,141, 258, 259, 263-265, 315 ЦПК України, -
1. У задоволені позовної заяви ОСОБА_1 до Дніпровської міської ради, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Державний нотаріус Другої Дніпровської державної нотаріальної контори ОСОБА_2 відмовити в повному обсязі.
2.Судові витрати у вигляді судового збору в сумі 1 894 (одна тисяча вісімсот девяносто чотири) грн. 97 коп. віднести на рахунок позивача ОСОБА_1.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач має право оскаржувати заочне рішення до Дніпровського апеляційного суду, шляхом подачі в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги через Ленінський районний суд м. Дніпропетровська.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя: Мовчан Д.В.