Справа № 156/897/18
Номер провадження: 2/156/443/18
У Х В А Л А

про відмову в забезпеченні позову

05 жовтня 2018 року смт Іваничі

Суддя Іваничівського районного суду Волинської області Мушкет О.О., розглянувши клопотання представника Акціонерного товариства «ОСОБА_1 ОСОБА_2» про забезпечення позову у цивільній справі за позовом АТ «ОСОБА_3 ОСОБА_2» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості по кредитним договорам,-

ВСТАНОВИВ:

04.10.2018 року, АТ «ОСОБА_3 ОСОБА_2» звернулось до Іваничівського районного суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості по кредитним договорам № 010/82/1125/43983 від 16.10.2008 року та № 014/0296/82/0013252 від 08.09.2011 року.

Одночасно з поданням позовної заяви, представникаом позивача подано клопотання про забезпечення позову, в якому просить накласти арешт на нерухоме майно, яке належить ОСОБА_2,(ІПН НОМЕР_1), а саме: житловий будинок, який знаходиться за адресою: Волинська область, Іваничівський район, смт Іваничі, вул. Підцерква, 56.

Вимоги заяви обґрунтовує тим, що накладення арешту на зазначене нерухоме майно стане стимулюванням позичальника щодо виконання своїх боргових зобовязань перед банком та гарантією виконання можливого рішення суду про задоволення позовних вимог.

Дослідивши клопотання про забезпечення позову та вивчивши матеріали справи, вважаю, що заява про забезпечення позову до задоволення не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Розгляд клопотання здійснено в порядку ч. 1 ст. 153 ЦПК України без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до предявлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.150 ЦПК України позов забезпечується:

1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб;

2) забороною вчиняти певні дії;

3) встановленням обовязку вчинити певні дії;

4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобовязання;

5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту;

6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку;

7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору;

8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів;

9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги;

10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Згідно ч.3 ст.150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Згідно ч.1 ст.153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 року "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову": єдиною підставою для забезпечення позову є відповідне клопотання у формі мотивованої заяви будь-якої з осіб, котрі беруть участь у справі (п.1.); розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам; при встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець; вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку з застосуванням відповідних заходів.

Всупереч положенням ч. 2 ст. 149 ЦПК України, заявником не надано доказів, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Матеріали поданого клопотання не містять жодних доказів з приводу вчинення відповідачем будь-яких дій, направлених на відчуження нерухомого майна на користь третьої особи.

Особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову, оскільки існує ризик спричинення їм збитків у разі якщо сам позов або повязані з матеріально-правовими обмеженнями заходи з його забезпечення виявляться необґрунтованими.

Також, позивачем в клопотанні про забезпечення позову не обґрунтовано необхідності накладення арешту на нерухоме майно, яке належить ОСОБА_4, оскільки зазначена заявником заборгованість складає 138 807,27 грн., а тому не вбачаю співмірним накладення арешту на вказане у заяві нерухоме майно із заявленими позовними вимогами.

Крім того, доводи позивача про те, що існує реальна загроза утруднення виконання чи неможливість виконання рішення суду в подальшому, наразі є лише припущенням. В силу вимог ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З урахуванням вищезазначеного, приходжу до переконання, що позивачем не надано достатніх доказів на підтвердження обставин, що обумовлюють реальну загрозу невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, а тому в задоволенні клопотання про забезпечення позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст.149-153, 260 ЦПК України, суддя, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання представника Акціонерного товариства «ОСОБА_3 ОСОБА_2» про забезпечення позову в цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «ОСОБА_3 ОСОБА_2» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості по кредитним договорам № 010/82/1125/43983 від 16.10.2008 року та № 014/0296/82/0013252 від 08.09.2011 року відмовити.

Згідно підп. 15.5 Перехідних положень ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до суду апеляційної інстанції через Іваничівський районний суд Волинської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 15-ти днів з моменту її підписання суддею.

Учасник справи, якому повна ухвала не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали.

Суддя О.О. Мушкет