КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
провадження № 22-ц/824/475/2018
ПОСТАНОВА

Іменем України

10 жовтня 2018 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

Судді-доповідача: - Олійника В.І.,

суддів: Ігнатченко Н.В., Кулішенка Ю.М.

при секретарі Оріхівській З.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Кредитної спілки «Центр фінансових послуг» на рішення Печерського районного суду м.Києва від 24 травня 2018 року у складі судді Васильєвої Н.П. у справі за позовом ОСОБА_2 до Кредитної спілки «Центр фінансових послуг» про визнання недійсної додаткової угоди кредитного договору, скасування рішень постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській Громадській організації «Право та обов'язок» від 30 травня 2014 року, -

в с т а н о в и в :

Статтею 351 Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону України № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом апеляційної інстанції у цивільних справах є апеляційний суд, у межах апеляційного округу якого (території, на яку поширюються повноваження відповідного апеляційного суду) знаходиться місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Відповідно до пунктів 8, 9, 11 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується; справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, а також заяви і скарги подані до набрання чинності цією редакцією Кодексу, провадження за якими не відкрито на момент набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У березні 2016 року ОСОБА_2 звернувся з позовом до КС «ЦФП» про визнання недійсною третейської угоди та скасування рішення постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській Громадській Організації «Право та обов'язок» від 30.05.2014 року.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що оскаржувана третейська угода у тому вигляді, в якому викладена у Додатковій угоді до Кредитного договору №В-1/0162/08/33/17 від 23.12.2008 року суперечить як приписам ст.12 Закону України «Про третейські суди», так і загальному змісту зазначеного закону, а також іншим законодавчим актам України, які передбачають захист прав споживача, рівність прав суб'єктів Цивільних правовідносин, а тому підлягає визнанню недійсною.

Також, зазначав, що справа, у якій було прийнято рішення третейського суду, від 12.03.2011 року не підвідомча третейському суду (п.14 ст.6 Закону України «Про третейські суди»), оскільки на час постановлення рішення третейським судом 30.05.2014 року Закон України «Про третейські суди» містив заборону на розгляд третейськими судами справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки), а відтак підлягає скасуванню.

На підставі наведеного просив суд визнати недійсною третейську угоду, яка викладена у Додатковій угоді від 23.12.2008 року до Кредитного договору №В-1/0162/08/33/17 від 23.12.2008 року та скасувати рішення постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській Громадській Організації «Право та обов'язок» від 30.05.2014 року по справі №209/14, яким було стягнуто з ОСОБА_2 на користь Кредитної спілки «Центр фінансових послуг» в рахунок погашення боргу за кредитним договором №В-1/0162/08/33/17 від 23.12.2008 року суми боргу у розмірі 68576 грн. 98 коп.

Рішенням Дніпровського районного суду м.Києва від 22 травня 2018 року позовні вимоги задоволено частково.

Скасовано рішення постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській Громадській організації «Право та обов'язок» від 30 травня 2014 року по справі номер 209/14, яким було стягнуто в рахунок погашення боргу за кредитним договором номер В-1/0162/08/33/17 від 23 грудня 2008 року суми боргу 68576 грн. 98 коп.

У задоволенні позовних вимог про визнання недійсною додаткової угоди від 23 грудня 2008 року до Кредитного договору номер В-1/0162/08/33/17 від 23 грудня 2008 року, укладеної між Кредитною спілкою «Центр фінансових послуг» та ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі Кредитної Спілки «Центр фінансових послуг» з підстав порушення судом норм матеріального і процесуального права ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог щодо скасування рішення постійно діючого третейського суду та ухвалення нового рішення в цій частині, яким в задоволенні зазначених вимог відмовити.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи частково позовні вимоги про скасування рішення постійно діючого Третейського суду від 30 травня 2014 року, суд першої інстанції виходив з того, що вимоги ОСОБА_2 щодо скасування рішення третейського суду знайшли своє підтвердження в судовому засіданні та є такими, що ґрунтуються на вимогах чинного законодавства України.

Проте, рішення суду першої інстанції зазначеним вище вимогам закону повністю не відповідає.

Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За ч.2 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Колегія суддів на підставі зібраних матеріалів справи вважає незаконним рішення в частині задоволення заяви щодо скасування Рішення третейського суду, так як судом неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи і судом неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Так, ухвалюючи рішення, суд не взяв до уваги посилання відповідача на пропущення ОСОБА_2 строку на скасування Рішення третейського суду та докази, що були надані відповідачем на підтвердження пропущеного строку.

Згідно з п.1 ч.5 ст.454 ЦПК України заява про скасування рішення третейського суду подається протягом дев'яноста днів стороною, третьою особою в справі, розглянутій третейським судом. - з дня прийняття рішення третейським судом.

За ч.7 ст.454 ЦПК України заява, подана після закінчення строку, встановленого частинами п'ятою або шостою цієї статті, повертається.

Посилання суду першої інстанції та ОСОБА_2 на дату отримання Рішення третейського суду, а саме: 25.01.2016 року, є безпідставними, так як в статтею 454 ЦПК України однозначно визначено, що заява про скасування рішення третейського суду подається протягом дев'яноста днів стороною з дня прийняття рішення третейським судом, а не з дня отримання рішення третейського суду.

Крім того, доводи ОСОБА_2 щодо отримання ним Рішення третейського суду 25.01.2016 року не відповідають дійсності.

Так, відповідно до ч.1 ст.34 Закону України «Про третейські суди» учасниками третейського розгляду є сторони та їх представники.

Відповідно до абзацу шостого ч.1 ст.2 Закону України «Про третейські суди» сторони третейського розгляду - позивач та відповідач.

Третейським судом 30.05.2014 року було розглянуто справу №209/14 за позовом Апелянта до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, і з неї вбачається, що Заявник брав участь у розгляді третейської справи в якості відповідача.

Рішення третейського суду прийняте 30.05.2014 року.

Таким чином, строк на звернення до компетентного суду із заявою про скасування Рішення третейського суду складає дев'яносто днів з дня прийняття Рішення третейського суду, тобто ОСОБА_2 міг реалізувати своє право на звернення до компетентного суду із заявою про скасування Рішення третейського суду до 28.08.2014 року.

Відповідно до ч.3 ст.28 Закону України «Про третейські суди» правила третейського розгляду постійно діючим третейським судом визначаються регламентом третейського суду, який не повинен суперечити цьому Закону.

Так, п.2 ст.10 Регламенту Третейського суду визначає, що всі письмові процесуальні документи (рішення, ухвали) направляються учасникам третейського розгляду тільки цінним листом з описом вкладеного або кур'єрською поштовою службою, або вручаються повноважному представнику учасника третейського розгляду, або особисто учаснику третейського розгляду під розписку.

Згідно зі ст.11 Регламенту Третейського суду направлені документи, повідомлення, письмові матеріали і докази, вважаються отриманими в день їх направлення у відповідний спосіб, навіть якщо на момент їх доставки одержувач за відповідною адресою не знаходиться чи не проживає, а про зміну своєї адреси ним не було повідомлено належним чином іншу сторону або Третейський суд, а тому рішення третейського суду було отримано в день його направлення, оскільки в матеріалах третейської справи №209/14 міститься опис вкладення у цінний лист, котрий підтверджує, що на адресу Заявника надсилалося рішення третейського суду.

Крім того, Апелянту 24.09.2014 року Печерським районним судом м.Києва на підставі Ухвали від 04.09.2014 року про задоволення заяви про видачу виконавчого листа на підставі Рішення третейського суду було видано виконавчий лист, з чого вбачається, що учасники процесу були повідомлені належним чином про розгляд даної справи, а тому ОСОБА_2 було відомо про Рішення третейського суду вже в 2014 році.

Також в Печерському районному суді міста Києва знаходиться цивільна справа №757/22989/14-ц за заявою Апелянта про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду, про які було зазначено вище, в якій містяться беззаперечні докази про ознайомлення Заявника з матеріалами даної справи 20.04.2015 року і доказом є його заява на ознайомлення з матеріалами справи.

Отже, про Рішення третейського суду ОСОБА_2 було відомо також з вищевказаної справи.

На підставі викладеного колегія суддів приходить до висновку, що про Рішення третейського суду ОСОБА_2 було відомо ще до 25.01.2016 року, тобто до дати, про яку він зазначає.

Таким чином, вищенаведені та додані до апеляційної скарги докази свідчать про те, що ОСОБА_2 строк на подачу заяви пропущений з неповажних причин, а судом було неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, а також судом неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Крім того, ОСОБА_2 не звертався до суду з клопотанням про поновлення пропущеного строку на скасування Рішення третейського суду.

При цьому суд першої інстанції повинен був керуватися ч.7 ст.454 Цивільного процесуального кодексу України та повернути Заяву про скасування Рішення третейського суду, а не розглядати останню по суті заявлених вимог.

Отже, відповідно до п.1 ч.5 ст.454 Цивільного процесуального кодексу України заява про скасування рішення третейського суду подається протягом дев'яноста днів стороною, третьою особою в справі, розглянутій третейським судом. - з дня прийняття рішення третейським судом, а не в межах трьох місяців, як зазначено в Рішенні Суду.

Відповідно до ст.126 ЦПК України (Наслідки пропущення процесуальних строків) право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.

Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим кодексом.

Відповідно до ст.ст.77-81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Згідно зі ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Зокрема, законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст.376 підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині задоволення позовних вимог, а саме, щодо задоволення вимог відносно скасування рішення постійно діючого третейського суду, як ухвалене за неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, які зроблені з порушенням та неправильним застосуванням судом норм матеріального та процесуального права, що відповідно до вимог ст.376 ЦПК України є підставами для його скасування з прийняттям нової постанови.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку щодо необхідності скасування рішення Дніпровського районного суду м.Києва від 22 травня 2018 року в частині скасування рішення постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській Громадській організації «Право та обов'язок» від 30 травня 2014 року по справі №209/14, яким було стягнуто в рахунок погашення боргу за кредитним договором номер В-1/0162/08/33/17 від 23 грудня 2008 року суми боргу 68576 грн. 98 коп. і залишення без розгляду зазначених позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу Кредитної спілки «Центр фінансових послуг» задовольнити частково.

Рішення Печерського районного суду м.Києва від 24 травня 2018 року в частині скасування рішення постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській Громадській організації «Право та обов'язок» від 30 травня 2014 року по справі №209/14, яким було стягнуто в рахунок погашення боргу за кредитним договором номер В-1/0162/08/33/17 від 23 грудня 2008 року суми боргу 68576 грн. 98 коп. скасувати і позовні вимоги в цій частині залишити без розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 12 жовтня 2018 року.

Суддя-доповідач:

Судді: