Номер провадження: 22-ц/785/241/18
Головуючий у першій інстанції Загороднюк В. І.
Доповідач Журавльов О. Г.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.10.2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Журавльова О.Г.,

суддів: Комлевої О.С., Кравця Ю.І.,

за участю секретаря Бєляєвої А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, завданої майну фізичної особи, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 03 лютого 2016 року (суддя Загороднюк В.І.),

встановив:

У вересні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з вказаним позовом, уточнивши який, просив стягнути на свою користь з відповідача матеріальні збитки у розмірі 72078,00 грн., вирішити питання судових витрат. Позов обґрунтовано тим, що позивачу на підставі свідоцтва про право власності, виданого виконавчим комітетом Одеської міської ради від 03.05.2012 року, належить квартира АДРЕСА_2.

25.07.2015 року в квартирі №53, яка знаходиться на поверх вище, вирвало «гран буксу» вентиля гарячої води, в результаті чого квартиру позивача було затоплено, чим спричинено позивачу матеріальні збитки.

В той же день у присутності позивача та у присутності інженера з експлуатації ОСОБА_4, чергового сантехника ОСОБА_5 було складено акт затоплення житлового приміщення, в якому зазначено перелік майна, яке було пошкоджено. Відповідач відмовився від підписання даного акту.

Для встановлення розміру завданих збитків позивач звернувся до ТОВ «АМК ТРАСТ» для підготовки звіту про незалежну оцінку розміру матеріальних збитків, завданих власнику затопленої квартири.

Відповідно до вказаного звіту сума матеріальних збитків складає 72078,00 грн. За проведення незалежної оцінки позивачем було сплачено 2500,00 грн. Крім цього, позивач поніс додаткові судові витрати, а саме витрати по сплаті судового збору, витрати на правову допомогу у розмірі 4200,00 грн.

Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 03 лютого 2016 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 завдані матеріальні збитки у загальному розмірі 74578,00 грн. та судові витрати у загальному розмірі 4990,78 грн.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що з вини відповідача ОСОБА_3 стався залив квартири позивача ОСОБА_2, що підтверджено актом (залиття житлового приміщення), складеним 25.07.2015 року комісією ОСМД «Первая жемчужина» в присутності позивача та відповідача, який від його підпису відмовився.

Матеріальний збиток, завданий власнику квартири ОСОБА_2 внаслідок залиття квартири, становить 72078,00 грн., що підтверджено звітом про незалежну оцінку вих.№1508-12 від 12.08.2015 року, проведену ТОВ «АМК ТРАСТ».

Зазначене рішення суду після його перегляду судом першої інстанції оскаржує в апеляційному порядку ОСОБА_3

В скарзі з посиланням на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права ставиться питання про скасування судового рішення та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Відзиву на апеляційну скаргу подано не було.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ч.1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Згідно ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_2 на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_2.

25.07.2015 року о 04:45 в квартирі №53, яка знаходиться на 7-му поверсі, власником якої є ОСОБА_3, вирвало «гран буксу» вентиля гарячої води, в результаті чого відбулося залиття квартири №43, яка розташована на поверх нижче.

Встановлені обставини підтверджується актом (залиття житлового приміщення), складеним 25.07.2015 року комісією ОСМД «Первая жемчужина» в присутності позивача та відповідача, який від його підпису відмовився.

Згідно звіту про незалежну оцінку вих.№1508-12 від 12.08.2015 року, проведену ТОВ «АМК ТРАСТ», матеріальний збиток, завданий власнику квартири №43 ОСОБА_2, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, внаслідок залиття квартири, становить 72078,00 грн.

За проведення вищезазначеної незалежної оцінки матеріальних збитків, позивач сплатив ТОВ «АМК ТРАСТ» 2500,00 грн.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка задала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

У п. 2, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» роз'яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи.

Згідно ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ст. ст. 1166, 1167 ЦК України діє презумпція вини завдавача шкоди.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі (ч. 2 ст. 1192 ЦК України).

З метою всебічного і повного з'ясування обставин справи в судовому засіданні апеляційної інстанції було задоволено клопотання представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_6 та призначена по справі будівельно-технічна експертиза, на вирішення якої поставлено наступні питання: Які пошкодження квартири виникли внаслідок залиття квартири АДРЕСА_1 Яка технічна причина пошкоджень та залиття квартири АДРЕСА_1 Яка вартість ремонтно-будівельних робіт, проведення яких необхідне для усунення пошкоджень внаслідок залиття квартири АДРЕСА_1 Який розмір завданої матеріальної шкоди квартири АДРЕСА_1 внаслідок її залиття?

Проведення експертизи було доручено ОНДІСЕ, що розташовано за адресою: м. Одеса, вул. Ланжеронівська, 21.

Проте зазначена експертиза проведена не була у зв'язку з ненаданням експерту додаткових матеріалів та доступу до об'єкта дослідження. Так, з повідомлення №17-3613 про неможливість надання висновку від 16.01.2018 року вбачається, що експерту не були надані технічний паспорт на квартиру АДРЕСА_1, складений ліцензованою організацією в повному обсязі; акти про залиття квартири №43, розташованої за вказаною адресою; акту технічного стану оздоблювальних покриттів квартири АДРЕСА_1. Відсутність вказаних документів та не допуск експерта до квартири унеможлили проведення експертизи (а.с.188-218).

Враховуючи встановлене, всупереч доводів апеляційної скарги, суд першої інстанції, з'ясувавши обставини справи та давши належну оцінку зібраним доказам, дійшов до обґрунтованого висновку про те, що саме з вини відповідача стався залив квартири позивача, якому спричинена матеріальна шкода в зазначеному розмірі. Вказані висновки суду відповідають зібраним у справі належним доказам, яким судом дана належна оцінка, правильно визначена юридична природа правовідносин що виникли і закон, який їх регулює, а доводи апеляційної скарги щодо відсутності вини відповідача у залитті квартири позивача є безпідставними, недоведеними та не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальної частині оскаржуваного рішення.

Докази та обставини, на які посилається апелянт в скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», § 58, рішення від 10 лютого 2010 року).

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив наявні у справі докази, дав їм належну оцінку, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам ст. ст. 263, 375 ЦПК України, підстави для його скасування відсутні.

Суди розглядають цивільні справи відповідно до вимог ст. 13 ЦПК України, тобто в межах заявлених вимог та на підставі наданих сторонами доказів.

Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановленим цим кодексом.

Таким чином колегія суддів вважає, що суд першої інстанції розглянув справу відповідно до ст. 13 ЦПК України: за зверненням фізичних осіб, в межах заявлених ними вимог та на підставі наданих ними доказів, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 268, п. 1 ч. 1 ст. 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 03 лютого 2016 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст Постанови складено 11 жовтня 2018 року.

Головуючий О.Г.Журавльов

Судді О.С.Комлева

Ю.І.Кравець