Провадження № 2/225/1029/2018
Єдиний унікальний номер № 225/4095/18
Дзержинський міський суд Донецької області
РІШЕННЯ

Іменем України

8 жовтня 2018 року м. Торецьк

Дзержинський міський суд Донецької області у складі:

головуючого судді Челюбєєва Є.В.,

за участі

секретаря Бондарчук Т.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Дзержинського міського суду Донецької області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

Позивач в серпні 2018 року звернулася до суду із позовною заявою про визнання ОСОБА_2. ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: Донецька область, смт.Новгородське м.Торецька (попередня назва міста - Дзержинськ), вул.Армійська (попередня назва вулиці Червоноармійська (Красноармійська), буд. 7.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що вона є власником житлового будинку № 7, що знаходиться по вул.Армійська (попередня назва вулиці Червоноармійська (Красноармійська) в смт. Новгородське м.Торецька (попередня назва міста - Дзержинськ) Донецької області. Крім неї, за вказаною адресою також зареєстровані попередній власник житлового будинку, відповідач ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 та його дружина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2. Проте, з червня 2014 року відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в її житловому будинку не проживають, оскільки вони виїхали до Російської Федерації. У звязку з цим їй самій приходиться нести всі затрати по утриманню житлового будинку, сплачувати комунальні послуги відповідно до кількості осіб, зареєстрованих в її будинку, тощо.

Вважає, що відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 необхідно визнати такими, що втратили право користування жилим приміщенням.

Визнання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 такими, що втратили право користування жилим приміщенням, необхідно позивачу для зняття їх з реєстраційного обліку за адресою: Донецька область, смт. Новгородське м. Торецька (попередня назва міста - Дзержинськ), вул.Армійська (попередня назва вулиці Червоноармійська (Красноармійська), буд. 7.

Позивач в судове засідання не зявилася, надавши письмову заяву, в якій просила розглянути справу без її участі, заявлені вимоги підтримує повністю, наполягає на їх задоволенні.

Відповідачі в судове засідання не зявилися, надавши письмову заяву, в якій просили розглянути справу без їх участі, заявлені вимоги визнають, проти їх задоволення не заперечують.

Згідно ч. 1, ч. 4 ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Між сторонами по справі виникли цивільно-правові відносини, які регулюються Цивільним кодексом України, Житловим кодексом.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно копії паспорту громадянина України (а.с. 7-10), оглянутої в судовому засіданні відповідач по справі ОСОБА_2 народився 19 січня 1987 року, який зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3 (попередня назва міста - Дзержинськ), вул.Армійська (попередня назва вулиці Червоноармійська (Красноармійська), буд. 7.

Згідно копії паспорту громадянина України (а.с. 12-15), оглянутої в судовому засіданні відповідач по справі ОСОБА_3 народилася 9 листопада 1987 року, яка зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3 (попередня назва міста - Дзержинськ), вул.Армійська (попередня назва вулиці Червоноармійська (Красноармійська), буд. 7.

Як встановлено судом відповідачі по справі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 між собою перебувають у шлюбі, зареєстрованому 29.08.2009 року Новгородською селищною радою м. Дзержинська Донецької області (а.с. 15).

Згідно договору купівлі продажу від 25.04.2018 року позивачу по справі ОСОБА_1 на праві приватної власності належить житловий будинок № 7, що розташований по вул. Армійська (попередня назва вулиці Червоноармійська (Красноармійська) в смт.Новгородське м. Торецька (попередня назва міста - Дзержинськ) Донецької області.

Згідно довідки про склад сімї № 724 від 29.06.2018 (а.с. 17) відповідачі по справі ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4 зареєстровані за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5 (попередня назва міста - Дзержинськ), вул. Армійська (попередня назва вулиці Червоноармійська (Красноармійська), буд. № 7, тобто за адресою позивача по справі.

З огляду на це, суд зазначає наступне.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сімї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.

Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сімї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сімї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

За змістом зазначених норм матеріального права правом користування житлом, яке знаходиться у власності особи, мають члени сімї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сімї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь який час.

Саме таку правову позицію було висловлено Верховним Судом України в постанові від 16 листопада 2016 року у справі 6-709цс16.

Судом зясовано той факт, що відповідачі по справі ОСОБА_2 та ОСОБА_3, які не мають родинних звязків з позивачем, понад 3 роки за місцем реєстрації не проживають. Тому позивач по справі вимушена нести всі витрати по утриманню житлового будинку, сплаті комунальних послуг, тощо.

Факт того, що відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не проживають за місцем своєї реєстрації понад встановлені чинним законодавством строки також підтверджено актом вуличного комітету № 1 від 10.02.2018 (а.с. 18).

Отже, проаналізувавши всі обставини справи, суд вважає, що відповідачі ОСОБА_2, який є колишнім власником зазначеного вище житлового будинку та його дружина ОСОБА_3 з червня 2014 року, тобто понад три роки, без поважних причин відсутні за місцем своєї реєстрації.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що позивач по справі ОСОБА_1, будучи власником житлового будинку, правомірно звернулася до суду з позовом про усунення порушень свого права власності шляхом визнання відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 такими, що втратили право користування жилим приміщенням, оскільки вони не є членами її сімї та не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з позивачем по справі і ведуть з нею спільне господарство.

Відповідно до ч. 5 ст. 12 ЦПК України суд, зберігаючи обєктивність і неупередженість, розяснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обовязки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 1 ст. 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми доказами є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до ст. 129 Конституції України однією із засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеність перед судом їх переконливості. Виходячи із цього принципу, суд не може за власною ініціативою збирати докази або робити інші процесуальні дії, направлені на збирання доказів, а лише оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, суд вважає позовні вимоги повністю доведеними, тому підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. 12, 13, 81, 89, 263 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_6, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_7, Азербайджан, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_8, уродженку ІНФОРМАЦІЯ_9 такими, що втратили право користування жилим приміщенням за адресою: с.Новгородське м. Торецька (колишня назва Дзержинськ) Донецької області, вул.Армійська (колишня назва Красноармійська), буд.7.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не було скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Рішення суду може бути оскаржено безпосередньо до Донецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу (п. 15.5 ч. 1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України).

Суддя Є.В. Челюбєєв