Справа № 274/3315/17
провадження № 2/0274/612/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"28" вересня 2018 р. м. Бердичів

Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області у складі: головуючого судді - Замеги О.В., за участю секретаря Лободи В.Л., позивачів: ОСОБА_1, ОСОБА_2, представника позивачів: ОСОБА_1, відповідачки ОСОБА_3, представника відповідачів ОСОБА_4, представника відповідача ОСОБА_5, розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_8 про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності,-

в с т а н о в и в :

У серпні 2017 року позивачі звернулися до суду з позовом у якому просять встановити факт прийняття ними спадщини після смерті батька ОСОБА_9, померлого ІНФОРМАЦІЯ_12 року, та визнати за ними право власності кожному по 1/5 житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_6 після померлого ІНФОРМАЦІЯ_12 року батька - ОСОБА_9.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_12 року помер батько позивачів - ОСОБА_9, який до дня смерті проживав у АДРЕСА_6. Після його смерті на вищевказаний будинок відкрилась спадщина. Позивачі, разом зі своїм померлим ІНФОРМАЦІЯ_13 року, рідним братом - ОСОБА_10 фактично вступили в управління спадковим майном. Прийняли спадщину в рівних долях, кожен з них, в шестимісячний термін після смерті батька взяв з будинку належне йому майно. Померлий брат позивачів ОСОБА_10 фактично прийняв спадщину, так як на день смерті був зареєстрований і проживав у АДРЕСА_6. Позивачі у 2017 році подали заяви до Бердичівської нотаріальної контори про прийняття спадщини. Оформити право на спірний будинок позбавлені можливості через відсутність правовстановлюючих документів на спірний будинок. Нотаріус з цих підстав відмовив їм у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Позивачка та представник позивачів ОСОБА_6, ОСОБА_7 - ОСОБА_1 у відкритому судовому засіданні позовні вимоги підтримала, та пояснила, що вона як дочка померлого ОСОБА_9 має право на спадщину в рівних частинах з братами, тому просить позов задовольнити.

Позивач ОСОБА_2 в судовому засіданні позов підтримав, та пояснив, що він є старшим сином ОСОБА_9, вважає, що має право на свою частину хати після смерті батька. Зазначив, що коли вісім років назад хата згоріла, він за власні кошти після пожежі перекрив хату, наймав людей, ремонтував.

Відповідачка ОСОБА_3 - дочка покійного ОСОБА_10, в судовому засіданні позов не визнала, та пояснила, що її батько ОСОБА_10 проживав в селі з дідом ОСОБА_9, доглядав його. Коли згоріла хата з ремонтом допомагали люди в селі, збирали гроші на шифер, лісник привозив заготовки для хати, вона також допомагала.

Представник відповідача ОСОБА_8 - ОСОБА_5 в судовому засіданні позов не визнала, що пояснила, що вона з чоловіком ОСОБА_10 постійно проживали разом з батьками чоловіка та доглядали їх. Після смерті свекрухи позивачі взагалі перестали приїздити до батька, не допомагали йому. ОСОБА_10 був зареєстрований у будинку батька 14 років. Вони вдвох з чоловіком поставили паркан. Коли хата згоріла коштами на ремонт допомагали люди. З 2009 року вона живе там постійно.

Представник відповідачів - ОСОБА_4 в судовому засіданні позов не визнав, та пояснив, що позивачі у встановлений законом строк після смерті батька не прийняли спадщину. Спадщину після смерті ОСОБА_9 прийняв лише його син ОСОБА_10, який постійно проживав з батьком з цих підстав просить відмовити у задоволенні позову.

Дослідивши докази, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити виходячи з такого.

Згідно зі ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Відповідно до статей 76 - 81 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши до суду належні та допустимі докази на їх підтвердження, крім випадків встановлених статтею 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_14 року помер батько ОСОБА_1 (до реєстрації шлюбу ОСОБА_10, що підтверджується свідоцтвом про шлюб а.с. 25, 27)) ОСОБА_11, ОСОБА_6 (до реєстрації шлюбу ОСОБА_10, що підтверджується свідоцтвом про шлюб а.с. 28)) ОСОБА_12, ОСОБА_7, ОСОБА_2 та їх померлого брата ОСОБА_10 - ОСОБА_9, що підтверджується свідоцтвом про смерть та свідоцтвами про народження(а.с. 26, 29, 31, 32, 33, 35, 36).

Згідно з п.п. 4, 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України 2004 року, положення зазначеного Кодексу застосовується до тих прав і обов'язків, що виникли до набрання чинності Кодексом або продовжують існувати після набрання ним чинності. Правила книги шостої цього Кодексу «Спадкове право» застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом.

Якщо спадкодавець помер до 01 січня 2004 року, то спори щодо прийняття спадщини можуть полягати у встановленні факту прийняття спадщини.

Відповідно до статей 524, 529 ЦК УРСР, чинного на час відкриття спадщини після смерті ОСОБА_9, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Спадкоємцями за законом першої черги є, в рівних частках, діти померлого. За правилами вказаних вище норм, ОСОБА_1, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_2 та їх померлий брат ОСОБА_10 є спадкоємцями першої черги за законом.

З довідок №№ 282, 283 від 23 березня 2017 року виданих Половецькою сільською радою Бердичіського району Житомирської області вбачається, що згідно особового рахунку НОМЕР_7 по господарського обліку за 2001-2005 роки головою двору житлового будинку АДРЕСА_6 був ОСОБА_9 до дня смерті ІНФОРМАЦІЯ_12 року. Документи на житловий будинок не виготовлені, земля біля будинку не приватизована(а.с. 96, 129).

Із заявами про прийняття спадщини до Бердичівської державної нотаріальної контори ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулася 24 березня 2017 року, у своїх заявах зокрема вказують, що крім них після ОСОБА_9 спадкоємцями є ОСОБА_7, ОСОБА_6, ОСОБА_10 (а.я. 116, 116 зворот).

Постановами державного нотаріуса Бердичівської державної нотаріальної контори № 1998/02-31, 1997/02-31 , 1996/ 02-31,1999/02 -31 від 09 серпня 2017 року, ОСОБА_1, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_2 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після ОСОБА_9 на житловий будинок АДРЕСА_6, через відсутність у спадкодавця правовстановлюючого документу на будинок ( а.с. 43, 44, 45, 46).

Згідно довідки № 281 від 23 березня 2017 року виданої Половецькою сільською радою Бердичівського району Житомирської області, яка міститься у матеріалах спадкової справи № 142/2017 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_14 року ОСОБА_9 вбачається спадщину після померлого ОСОБА_9 - ОСОБА_1, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_2 фактично прийняли у шестимісячний термін, а саме в березні- квітні 2002 року робили ремонт житлового будинку АДРЕСА_6 (а.с 128, 184).

Однак даний факт спростовується зібраними та дослідженими доказами.

Як, вбачається з матеріалів справи, довідку № 281 від 23 березня 2017 року видану Половецькою сільською радою району скасовано як таку, що ставить під сумнів її достовірність на підставі заяв громадян ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, які звернулись до Половецької сільської ради і у яких вони спростовують факт ремонту будинку та прилеглої території спадкоємцями ОСОБА_1, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_2, що підтверджується листами № 56 від 03 червня 2017 року, № 56 від 29 травня 2017 року Половецької сільської ради (а.с. 151, 183, а.с. 152, 153. 154, 155).

Крім того, з довідок № 947 від 21 жовтня 2016 року, № 315 від 04 квітня 2017 року виданих Половецькою сільською радою Бердичівського району Житомирської області вбачається, що на день смерті спадкодавця та протягом шести місяців після його смерті у вказаному будинку був зареєстрований та проживав лише його син - ОСОБА_10, який утримував господарство, проводив косметичні ремонти будинку, хліва, паркана, обробляв земельну ділянку до дня своєї смерті до ІНФОРМАЦІЯ_15 року (а.с. 35, 99,100, 130, 143).

Даний факт також підтверджується показами свідків: ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_14, ОСОБА_16.

Так, свідок ОСОБА_17 показала, що позивачі не оформили право власності на спадщину, оскільки вони не були обізнані про той факт, що слід звертатись із заявою про прийняття спадщини протягом 6 місяців після смерті спадкодавця. Між ними до цього часу не виникало спору щодо спадкового майна. На даний час вони всі стали претендувати на спадкове майно як діти, оскільки вважають, що кожен з них має право на свою частку у спадщині. На день смерті ОСОБА_9 у будинку з ним проживав син ОСОБА_10.

Свідок ОСОБА_18 показала, що зі сторонами вона знайома з 1986 року. Коли були живі батьки позивачів - вони приїздили до батьків рідко. Після смерті матері позивачі взагалі перестали приїздити. Брата ОСОБА_10, який проживав з батьком вони взагалі не вважали родичем. До смерті ОСОБА_9 і після його смерті з батьком проживав лише його син ОСОБА_10, інші діти батька не відвідували, не займались ремонтом будинку.

Свідок ОСОБА_19 показав, що позивачі батька не доглядали, з братом протягом останніх десяти років ОСОБА_10 не спілкувалися. Покійна матір позивачів завжди казала, що хата буде ОСОБА_10. Позивачі не проводили ремонт у хаті, не ремонтували паркан. Цим займався покійний ОСОБА_10, який на день смерті проживав разом з покійним батьком.

Свідок ОСОБА_14 показала, що доглядала померлого ОСОБА_9 дружина ОСОБА_10. До смерті і на момент смерті ОСОБА_9 з ним проживав лише син ОСОБА_20. Позивачі ремонт у хаті не робили, і паркан не ремонтували.

Свідок ОСОБА_16 показала, що коли матір позивачів була жива, вона всім дітям говорила, що хата буде ОСОБА_10, оскільки всі діти крім нього забезпечені житлом. Після смерті матері позивачі рідко приїздили до батька. Ремонт вони не робили, там все залишилось як було до смерті матері. Вони до батька не ходили, так як діти між собою були в поганих стосунках. До смерті ОСОБА_10 та після його смерті в будинку проживав лише ОСОБА_10.

Покази свідків: ОСОБА_21, та ОСОБА_22, суд оцінює критично, оскільки вони спростовуються як показами інших свідків, так і зібраними і дослідженими в судовому засіданні матеріалами справи.

З довідки № 817 від 17 жовтня 2014 року виданої Половецькою сільською радою Бердичівського району Житомирської області вбачається, що ОСОБА_10 переоформляв спадщину після смерті батька ОСОБА_9 на земельну ділянку АДРЕСА_7(а.с. 97).

З матеріалів спадкової справи № 540/2015 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_15 року ОСОБА_10 вбачається, що після його смерті відкрилась спадщина, зокрема на житловий будинок АДРЕСА_6

Із заявами про прийняття спадщини у встановлений законом строк до Бердичівської державної нотаріальної контори звернулись його діти: ОСОБА_3 та ОСОБА_8 (а.с.162 - 187).

Постановами державного нотаріуса Бердичівської державної нотаріальної контори № 2030/02-31 від 10 серпня 2017 року, № 2031/02-31 від 10 серпня 2017 року ОСОБА_3, ОСОБА_8 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після ОСОБА_10, на житловий будинок АДРЕСА_6, що належав ОСОБА_9 батькові спадкодавця, померлого ІНФОРМАЦІЯ_14 року, через відсутність у спадкодавця правовстановлюючого документу на будинок (а.с. 91, 93, 185, 186).

Статтею 548 ЦК УРСР визначено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій.

Згідно з положеннями ст.ст. 549, 554 ЦК УРСР, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Вищевказані дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. В разі неприйняття спадщини спадкоємцем за законом або за заповітом або позбавлення спадкоємця права спадкування(ст.ст. 528 і 534 цього Кодексу) його частка переходить до спадкоємців за законом і розподіляється між ними в рівних частках.

Отже, прийняття спадщини як за заповітом, так і за законом було правом спадкоємця й залежало виключно від його власного волевиявлення. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій.

Неприйняття спадкоємцем спадщини може бути виражено фактично, коли спадкоємець протягом строку, встановленого для прийняття спадщини, не здійснює дій, що свідчать про намір прийняти спадщину, або може бути виражено явно, коли спадкоємець шляхом подачі заяви в нотаріальну контору виражає свою незгоду прийняти спадщину.

Посилання позивачів на те, що вони вступили в управління спадковим майном, зокрема шляхом отримання в користування предметів домашнього вжитку не свідчать про вступ у володіння та розпорядження спадковим майном в розумінні статті 549 ЦК УРСР, оскільки вони нічим не підтверджені. Покази свідків на думку суду, саме у даному випадку не можуть бути підставою для встановлення певних фактів, відповідно визнання права власності.

На думку суду, позивачами і їх представником не надано жодного доказу вступу позивачів ОСОБА_1, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_2 у фактичне управління чи володіння спадковим майном, в той же час навпаки свідчать про фактичнй вступив в володіння спадковим майном ОСОБА_10, і не оспорювання зі сторони інших спадкоємців даного факту на протязі тривалого часу.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позивачами не було доведено в судовому засіданні факт, що вони вступили у фактичне управління чи володіння спадковим майном померлого ОСОБА_9, а тому вважає, що у задоволенні позовної вимоги про факт прийняття ними спадщини після смерті батька - ОСОБА_9, померлого ІНФОРМАЦІЯ_12 року, слід відмовити за безпідставністю.

Оскільки не підлягає задоволенню позовна вимога про встановлення факту прийняття ними спадщини після смерті батька - ОСОБА_9, померлого ІНФОРМАЦІЯ_12 року, то і на думку суду, не підлягає задоволенню і позовна вимога про визнання за ними права власності кожному по 1/5 житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_6 після померлого ІНФОРМАЦІЯ_12 року батька - ОСОБА_9.

Згідно ст. 328 Цивільного кодексу України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Оскільки право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону, а на думку суду, підстави набуття права власності на спірний будинок в даному випадку прямо передбаченні як вимогами ЦК УРСР(який був чинним на момент смерті ОСОБА_9.), так і вимогами ЦК України, і момент винесення рішення жодних правових підстав для визнання за позивачами права власності судом не здобуто, то вказана позовна вимога також задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 7-10, 13, 140, 263-265, 268, 280-283 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

в и р і ш и в:

В задоволенні позову ОСОБА_1, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_8 про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності, відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання її у письмовій формі до Апеляційного суду Житомирської області через Бердичівський міськрайонний суду Житомирської області.

Учасник справи, якому повне рішення або не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення.

Позивач: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, проживає: АДРЕСА_2, паспорт серія НОМЕР_6 виданий Бердичівським МРВ УМВС України в Житомирській області 08 грудня 1999 року, РНОКПП НОМЕР_1.

Позивач: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_5, проживає та зареєстрована: АДРЕСА_3, РНОКПП НОМЕР_2, паспортні дані на час винесення рішення невідомі.

Позивач: ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_7, проживає та зареєстрований: АДРЕСА_4 дані РНОКПП про паспортні дані на час винесення рішення невідомі.

Позивач: ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_8, АДРЕСА_5, РНОКПП НОМЕР_3, паспортні дані на час винесення рішення невідомі.

Відповідач - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_9, проживає: АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_4, паспортні дані на час винесення рішення невідомі.

Відповідач - ОСОБА_8 - ІНФОРМАЦІЯ_11, проживає: АДРЕСА_1, РНОКПП, НОМЕР_5, паспортні дані на час винесення рішення невідомі.

.

Головуючий: