17.09.2018129/18-Вих
Справа № 431/4177/18
Провадження № 2/419/1222/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2018 року Старобільський районний суд Луганської області

у складі: головуючого судді -Пелиха О.О.,

за участю: секретаря - с/з Чесалової О.Є.,

розглянувши у підготовчому засіданні в залі суду в м. Старобільську Луганської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про надання дозволу на тимчасовий виїзд з України неповнолітніх дітей без згоди батька,

ВСТАНОВИВ:

09.08.2018 ОСОБА_2 звернулася до Старобільського районного суду Луганської області з даним позовом до ОСОБА_3 про надання дозволу на тимчасовий виїзд з України неповнолітніх дітей без згоди батька.

В обґрунтування позовних вимог, зазначила, що 27.11.1999 року між нею та відповідачем зареєстрований шлюб. Від шлюбу вони мають малолітніх дітей: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2. На теперішній час позивач з відповідачем проживають окремо. Відповідач проживає на тимчасово окупованій території, виїжджати для оформлення дітям відповідних документів не бажає. Донька ОСОБА_6 тяжко хворіє на онкохворобу та потребує медичної допомоги та лікування. Просить суд надати дітям дозвіл на виїзд за межі держави України та за лінію розмежування до тимчасово окупованої території, разом з нею без згоди та супроводу батька.

Враховуючи вищенаведене, позивач просила суд надати дозвіл дітям ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 на тимчасові неодноразові поїздки за межі держави Україна, а також через лінію розмежування у зону тимчасово окупованих територій та Російську Федерацію, разом з матір'ю ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, яка буде забезпечувати проїзд, перебування за кордоном та повернення в Україну неповнолітніх сина та доньки, без згоди і супроводу батька ОСОБА_3, до досягнення дітьми 16 річного віку.

Позивач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилася, надала суду письмову заяву, у якій просила розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_3 у підготовче судове засідання не з`явився, про причину неявки суд не повідомив, надав письмову заяву про розгляд справи без його участі, проти задоволення позовних вимог позивача не заперечував.

Фіксування судового процесу технічними засобами не проводилось у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи.

Дослідивши матеріали справи, на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилалась позивач як на підставу своїх вимог, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судовим розглядом встановлено, що 27.11.1999 року між позивачем та відповідачем зареєстрований шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб.

Від шлюбу сторони мають малолітніх дітей: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується копіями свідоцтв про народження, в яких їх батьком записаний ОСОБА_3. На теперішній час позивач з відповідачем проживають окремо, остання відома адреса відповідача: АДРЕСА_1.

Неповнолітні діти ОСОБА_5,ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4, проживають разом з позивачем, що підтверджується матеріалами справи.

Донька позивача ОСОБА_6 хворіє на онкологічне захворювання, що підтверджується випискою з медичної карти стаціонарного хворого №687/86 Київської міської клінічної лікарні №2, копією витягу з історії хвороби, наданим відділенням дитячої онкології Національного інституту раку, тому виникає потреба у короткотривалих поїздках за межі України на непідконтрольні території, проте отримати від відповідача дозвіл на виїзд малолітніх дітей у встановленому для цього порядку позивач не має можливості, оскільки ОСОБА_3 мешкає на тимчасово окупованій території.

На підставі викладеного, позивач просила суд надати їй дозвіл на перетин лінії розмежування тимчасово окупованих територій Луганської та Донецької областей виїзд за межі України, до Російської Федерації без згоди та супроводу їх батька ОСОБА_3

При вирішенні питання про можливість надати позивачу дозвіл на вивезення дітей, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Статтею 33 Конституції України передбачено, що кожному хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які установлюються законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, підписаної Україною 21.02.1990 року, ратифікованої Україною 27.02.1991 року, встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Правовідносини, які виникли між сторонами по справі регулюються Сімейним кодексом України, Законом України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», Правилами перетинання державного кордону громадянами України, "Тимчасовим порядком контролю за переміщенням осіб через лінію зіткнення у межах Луганської та Донецької областей", затвердженого наказом Першого заступника керівника Антитерористичного Центру при Службі безпеки України (керівника Антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей) № 222 ог від 14.04.2017 року.

Статтею141 Сімейного кодексу України визначена рівність прав і обов'язків батьків відносно дитини.

У відповідності до вимог ст. ст. 7, 155 Сімейного Кодексу України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, а батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

Водночас фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

У відповідності до пункту 1 Постанови Верховної Ради України «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» від 17 березня 2015 року за №254-VІІІ, Верховна Рада України постановила: визнати тимчасово окупованими територіями окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей в яких відповідно до Закону України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування, до моменту виведення усіх незаконних збройних формувань, російських окупаційних військ, їх військової техніки, а також бойовиків та найманців з території України та відновлення повного контролю України за державним кордоном України.

Наказом першого заступника керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України від 12.06.2015 року № 415ог затверджено Тимчасовий порядок здійснення контролю за переміщенням осіб, транспортних засобів та вантажів вздовж лінії зіткнення у межах Донецької та Луганської областей.

Переміщення громадян через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської областей здійснюється відповідно до Тимчасового порядку контролю за переміщенням осіб через лінію зіткнення у межах Луганської та Донецької областей, затвердженого наказом.

Першого заступника керівника Антитерористичного Центру при Службі безпеки України (керівника Антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей) № 222 ог від 14.04.2017 року.

Згідно з пунктом 5.1.1 «Тимчасового порядку контролю за переміщенням осіб, транспортних засобів та вантажів (товарів) через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської областей» в`їзд на неконтрольовану територію дітей, які не досягли 16-річного віку, здійснюється з дотриманням вимог передбачених для таких осіб Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57.

Згідно з пунктом 5.1.2 вказаного Тимчасового порядку виїзд з неконтрольованої території громадян України які не досягли 16-річного віку, здійснюється за умови пред'явлення свідоцтва про народження дитини, будь-якого документа, визначеного статтею 5 Закону України "Про громадянство України" або статтею 2 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" особи (осіб), у супроводі якої (яких) громадяни України, які не досягли 16-річного віку виїжджають з неконтрольованої території, та дозволом фізичної особи.

З огляду на викладене, діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду малолітньої дитини на тимчасово окуповану територію, за кордон України, а лише встановлено певний порядок її в'їзду/виїзду за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. При цьому, суд вважає можливим виїзд дитини на тимчасово окуповану територію без згоди та супроводу батька, не позбавленого батьківських прав, якщо такі виїзди будуть мати короткочасний характер.

Суд приймаючи рішення, повинен бути впевненим в тому, що зазначена подорож на тимчасово окуповану територію України, не завдасть шкоди дитині, її інтересам і не буде порушувати права батька на спілкування з дитиною та на участь у її вихованні.

Сімейне законодавство виходить із принципу повної рівноправності обох батьків, батька і матері у всіх правах і обов'язках відносно своїх дітей.

Відповідно до ст. 51 Конституції України, турбота про дітей, їх виховання є рівним правом і обов'язком батьків.

Принцип загальної і рівної відповідальності обох батьків за виховання та розвиток дитини закріплений і нормами міжнародного права. Статтею 18 Конвенції про права дитини проголошено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Рівності прав і обов'язків батьків стосовно дітей необхідно дотримуватися незалежно від наявності або відсутності шлюбу між ними.

Сімейне законодавство виходить із принципу повної рівноправності обох батьків батька і матері у всіх правах і обов`язках відносно своїх дітей. Зокрема, стаття 155 СК України визначає, що здійснення батьками своїх прав по виконанню обов`язків мають ґрунтуватися на повній повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Законодавством визначено права та обов`язки батьків щодо виховання дитини, при цьому пріоритетним та принциповим визначенням є інтереси дитини, що вони повинні бути непорушними в незалежності від стосунків батьків між собою.

За змістом Декларації про загальні засади державної політики України стосовно сім'ї та жінок, затвердженої Постановою Верховної Ради № 475-XIV від 05.03.1999 року, держава захищає материнство та дитинство і визнає пріоритетність інтересів матері та дитини в суспільстві та забезпечує неухильне додержання законодавства України та норм міжнародного права стосовно сім'ї та жінок.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

На підставі ст. ст. 141, 155, 157 СК України, ст. 313 ЦК України, Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», «Тимчасового порядку контролю за переміщенням осіб, транспортних засобів та вантажів (товарів) через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської областей», керуючись ст. ст. 12, 13, 259, 263, 264, 265, 280 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про надання дозволу на тимчасовий виїзд з України неповнолітніх дітей без згоди батька - задовольнити.

Надати дозвіл дітям ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 на тимчасові неодноразові поїздки за межі держави Україна, а також через лінію розмежування у зону тимчасово окупованих територій та Російську Федерацію, разом з матір'ю ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, яка буде забезпечувати проїзд, перебування за кордоном та повернення в Україну неповнолітніх сина та доньки, без згоди і супроводу батька ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, до досягнення дітьми 16 річного віку.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Луганської області шляхом подання апеляційної скарги через Старобільський районний суд Луганської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.О. Пелих