Справа № 452/1556/18
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

"01" жовтня 2018 р. м.Самбір

Самбірський міськрайонний суд Львівської області

у складі: головуючого судді Казана І.С.,

при секретарі Кафтан О.Ю.,

із участю: позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Самборі Львівської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про визнання його таким, що втратив право на користування житловою квартирою №1 у будинку №10а по вул. Симоненка у м. Самборі Львівської області, який належить позивачу на праві спільної часткової власності згідно свідоцтва про право власності на квартиру від 14.08.1996 року; відповідач хоча зареєстрований за вищезгаданою адресою, проте із 2011 року там не проживає та не зявляється. У звязку з тим, що він зареєстрований у вищезгаданому будинковолодінні, а фактично не проживає, позивач несе суттєві витрати з оплати за комунальні послуги, а тому просить у судовому порядку визнати відповідача таким, що втратив право на користування вищевказаним житловим приміщенням шляхом зняття його з реєстраційного обліку вказаного місця проживання.

У судовому засіданні позивач в обґрунтування позовних вимог посилався на викладені обставини у зверненні до суду, просив позов задовольнити, оскільки ще в травні 2011 року відповідач із м. Львова зателефонував та повідомив, що вибуває і буде окремо проживати, що у випадку необхідності звяжеться. Однак, по теперішній час жодної звістки від нього не було.

Відповідач ОСОБА_2 на виклик в суд не зявився, хоча повідомлявся у встановленому законом порядку про час і місце розгляду справи; із відзивом на позов до суду не звертався, - тому суд вважав за можливе розглядати справу в його відсутності у заочному провадженні, проти чого не заперечив позивач.

Зясувавши обставини справи, заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити виходячи з наступного:

Главою 5 Цивільного процесуального Закону регламентовано поняття доказів, їх належність та допустимість; обовязок доказування і подання доказів. Тому, при задоволенні позову суд виходить із засад змагальності щодо подання таких, їх дослідження та доведеності перед судом їх переконливості, диспозитивності цивільного судочинства; з аналізу представлених і наявних у цивільній справі документів.

Судом установлено, що ОСОБА_1 на праві спільної власності згідно свідоцтва про право власності на квартиру від 14.08.1996 року належить квартира АДРЕСА_1.

Із копії будинкової книги відомо, що у спірному будинку із 20.03.2001р. зареєстрований ОСОБА_2, - відповідач у цивільному спорі.

Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачає, що зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням. Однакове є регламентованим у п. 26 Правил реєстрації місця проживання, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №207 від 02.03.2016р.

У судовому засіданні із пояснення позивача встановлено, що відповідач фактично не проживає за місцем реєстрації більше семи років і лише формально залишається зареєстрованим у квартирі, через що позивач ОСОБА_1 несе суттєві витрати по оплаті за комунальні послуги, що безпосередньо у судовому засіданні підтвердила свідок ОСОБА_3

Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до Цивільного Закону України позивач є субєктом права приватної власності, де в тому числі регламентовано право використовувати належне майно; власник може вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння, і відшкодування завданих цим збитків; захист права власності здійснюється судом.

Вслід цьому, гарантуючи захист права власності, закон надає ОСОБА_1 як власнику право вимагати усунення порушення його права, хоча це порушення і не є поєднане з позбавленням володіння у спосіб, передбачений ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України на обєкт права власності житло житлову квартиру по вул. Симоненка, 10а/1 у м. Самборі Львівської області (ст. 379 ЦК). А право власника квартири визначені ст. 382 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї та розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном; тому, враховуючи все вище наведене, суд прийшов до висновку про підставність позову ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку ОСОБА_2.

Керуючись ст. ст. 7, 10, 12, 13, 258, 263-265, 268, 280 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, 1979 року таким, що втратив право на користування житловою квартирою №1 у будинку №10а по вул. Симоненка у м. Самборі Львівської області та зняти його з реєстраційного обліку вказаного місця проживання.

Рішення суду може бути оскаржене позивачем в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області протягом тридцяти днів із дня складення повного судового рішення. Заочне рішення може бути переглянуте судом за письмовою заявою відповідача, яка подається протягом тридцяти днів із дня його проголошення.

Суддя