Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

03.10.2018 року м.Мостиська

єдиний унікальний номер 448/1723/17

провадження № 2/448/460/18

Мостиський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Білоус Ю.Б.,

при секретарі судового засідання Романченко І.А.,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду м.Мостиська цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Мостиської міської ради Львівської області, третя особа приватний нотаріус Мостиського районного нотаріального округу Львівської області ОСОБА_2, про визнання права власності в порядку спадкування,

встановив:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по вул.Центральній, 8 в с.Хоросниця Мостиського району Львівської області, належав колгоспному двору головою та останнім членом якого була ОСОБА_3, яка померла 14.01.1999 року. За свого життя ОСОБА_3 склала заповіт, згідно якого належне їй майно заповіла їй, позивачці ОСОБА_1

Стверджує, що після смерті ОСОБА_3 вона, позивачка, вступила в управління спадковим майном у відповідності до ст.549 ЦК УРСР в редакції 1963 року, однак у звязку із відсутністю правовстановлюючих документів не взмозі в позасудовому порядку оформити право власності на спірне будинковолодіння.

З огляду на наведене, просить суд визнати за нею, позивачкою ОСОБА_1, право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по вул.Центральній, 8 в с.Хоросниця Мостиського району Львівської області після смерті тітки ОСОБА_3

В підготовче судове засідання позивачка ОСОБА_1 не зявилася, проте подала до суду заяву, в якій просить суд справу розглянути у її відсутності та зазначає, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Представник відповідача Мостиської міської ради Львівської області у підготовче судове засідання не зявився, однак подав заяву, в якій не заперечує проти позову та просить суд розглянути справу без його участі.

Третя особа приватний нотаріус Мостиського районного нотаріального округу Львівської області ОСОБА_2 у підготовче судове засідання не зявився, проте подав до суду копію спадкової справи №315/2017, заведеної після смерті ОСОБА_3, та заяву, в якій просить справу розглядати у його відсутності.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, суд вважає, що у відповідності до вимог ст.ст.200, 206 ЦПК України у справі можливо ухвалити рішення про задоволення позову при проведенні підготовчого судового засідання.

Колгоспний двір, за положеннями Цивільного кодексу Української РСР, визначався як сімейно-трудове об'єднання осіб, всі або частина яких є членами колгоспу, брали участь у суспільному виробництві колгоспу та спільно вели підсобне господарство на присадибній ділянці. За нормами ст.ст. 120, 123 ЦК УРСР кожен з членів колгоспного двору мали рівне право на майно колгоспного двору. У зв'язку з введенням у дію Закону України «Про власність» 15.04.1991 року така організаційно-правова форма як колгоспи, а відповідно, і колгоспний двір - були припинені.

Як роз'яснено у п. 6 постанови Пленум Верховного Суду «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» від 22.12.95 №20, до правовідносин, що виникли до прийняття 15.04.1991 Закону України «Про власність", застосовується чинне на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15.04.1991року, мають вирішуватися за нормами, що регулюють власність цього двору, а саме: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, які до 15.04.1991року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба). Розмір частки члена двору визначається, виходячи з рівності усіх його членів, включаючи неповнолітніх.

Судом встановлено, що спірний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами вул.Центральній, 8 в с.Хоросниця Мостиського району Львівської області належав колгоспному двору, головою та останнім членом якого була ОСОБА_3.

Отже, виходячи з вимог ст.ст.120, 123 ЦК України в редакції 1963року, які діяли станом на 15.04.1991 року і регулювали власність колгоспного двору, зазначена особа була одноосібним власником спірного будинковолодіння.

Встановлено, що 14.01.1999 року ОСОБА_3 померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-СГ №136409 від 15.01.1999 року.

Як вбачається із матеріалів спадкової справи №315/2017, заведеної у приватного нотаріуса Мостиського районного нотаріального округу ОСОБА_2, за життя спадкодавець ОСОБА_3, склала заповіт від 26.06.1987 року, яким усе своє майно заповіла Бодак (на даний час прізвище ОСОБА_1) Л.В., котра фактично вступила в управління спадковим майном, тобто у відповідності до ст. 549 ЦК України в редакції 1963 року вчинила дії, які свідчать про прийняття нею спадщини після смерті тітки ОСОБА_3

Спадкоємців, котрим б належала обовязкова частка у спадщині відповідно до ст.535 ЦК УРСР в редакції 1963 року, судом не встановлено.

В той же час, через відсутність правовстановлюючих документів на спірний житловий будинок позивачка ОСОБА_1 не може в позасудовому порядку в повній мірі оформити свої права, у звязку із чим звернулася до суду із зазначеним позовом.

Вказані обставини сторонами не оспорюються та підтверджуються наявними у справі письмовими доказами, а саме: копією свідоцтва про смерть спадкодавця ОСОБА_3; копією заповіту спадкодавця ОСОБА_3, копією свідоцтва про шлюб між ОСОБА_4 і ОСОБА_5, копією паспорта позивачки, довідками, виданими виконавчим комітетом Мостиської міської ради Львівської області, копією технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок №8 по вул.Центральній в с.Хоросниця Мостиського району Львівської області, довідкою КП «Мостиське РБТІ» про вартість будинковолодіння, копією спадкової справи за №315/2017, заведеної після смерті ОСОБА_3 та іншими матеріалами справи.

Згідно ст.524 ЦК УРСР в редакції 1963 року спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.

У с.534 ЦК УРСР в редакції 1963 року зазначено, що кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Заповідач може у заповіті позбавити права спадкоємства одного, кількох або всіх спадкоємців за законом.

Відповідно до вимог ст.548 цього кодексу для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Статтею 549 ЦК УРСР в редакції 1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

За змістом положень ст.ст.560, 561 цього кодексу спадкоємці, закликані до спадкоємства, можуть одержати в державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини свідоцтво про право на спадщину. Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям за законом після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини.

Практика Верхового Суду України (п. 23 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року) при розгляді справ даної категорії вказує на те, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Оскільки у даному випадку питання про право на спадщину не може бути вирішено в нотаріальному порядку шляхом видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спірний житловий будинок, тому це питання повинно бути вирішено у судовому порядку шляхом визнання права власності на вищевказане спадкове майно за позивачем у порядку спадкування.

В статті 55 Конституції України закріплено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Згідно ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Способом захисту цивільних прав та інтересів згідно ст. 16 цього Кодексу може бути, зокрема, визнання права.

Згідно ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності.

Згідно ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на наведені положення закону та враховуючи встановлені судом обставини справи, суд вважає, що визнання відповідачем предявленого позову не суперечить закону та не порушує права свободи чи інтереси інших осіб, а тому є всі підстави для задоволення позову в повному обсязі.

Керуючись ст.ст.12, 13, 76-81, 200, 206, 247, 258, 259, 264, 265, 268 ЦПК України, суд -

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 задовольнити в повному обсязі.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по вул.Центральній, 8 в с.Хоросниця Мостиського району Львівської області, в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3, котра померла 14.01.1999 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Львівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відповідно до пп.15.5 п.15розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Мостиський районний суд Львівської області.

Суддя Ю.Б. Білоус

Рішення набрало законної сили: «___»___________ 20 р.

Суддя Ю.Б. Білоус

Відомості щодо учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1, зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2.

Відповідач: Мостиська міська рада Львівської області, Код , юридична адреса: Львівська область, Мостиський район, м.Мостиська, вул.Грушевського, буд. 6

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Мостиського районного нотаріального округу ОСОБА_2, юридична адреса: Львівська область, Мостиський район, м.Мостиська, вул.Грушевського, буд. 22