Справа № 712/6249/18
Провадження № 2/712/1609/18
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
26 вересня 2018 року м. Черкаси
Соснівський районний суд м. Черкаси у складі:
головуючого/судді - Троян Т.Є.
при секретарі - Шмагайло Н.В.
за участі позивача ОСОБА_1
представника позивача адвоката ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 ОСОБА_4, ТОВ «Жили-були» про розірвання попереднього договору та стягнення авансу, -
Вказала, що кінцевою датою укладання договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 є 01 квітня 2018 року.
Однак відмітила, що станом на сьогоднішній день їй жодного разу не надходили ні від ТОВ «Жили-були», ні від ОСОБА_3 офіційні повідомлення про необхідність зявитися для ознайомлення з документами та їх оригіналами, які необхідні для укладання договору купівлі-продажу квартири. На всі її неодноразові прохання їй не було надано для ознайомлення оригіналів документів та належним чином посвідчених копій документів на зазначену квартиру, які необхідні для укладання договору купівлі-продажу зазначеної квартири, а саме: витягу чи інших документів про власників квартири, оригіналу технічного паспорту, оригіналів довідок про громадян, зареєстрованих в цій квартирі, оригіналів платіжних документів а довідок про відсутність заборгованості по квартирній платі, комунальним послугам, докази відсутності арештів.
Зазначила, що їй стало відомо, що власниками квартири АДРЕСА_3 є три особи, тобто ОСОБА_3 належить лише 1/3 частина квартири, якої він і мав право здійснювати продаж. Крім того, на 13 частину квартири, яка належить ОСОБА_5, накладено арешт постановою Центрального відділу ДВС.
Тобто, у попередньому договорі ОСОБА_3 зазначена завідомо неправдива інформація стосовно квартири АДРЕСА_4.
З телефонної розмови з ОСОБА_3, їй стало відомо, що кошти в розмірі 500 дол. США, сплачені неї відповідно до умов попереднього договору, зберігаються у ТОВ «Жили-були».
Позивач ОСОБА_1 та представник позивача адвокат ОСОБА_2 в судовому засіданні позов підтримали та просили його задовольнити. Проти винесення заочного рішення по справі не заперечували.
Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не відомі, з заявами до суду не звертався.
Представник відповідача ТОВ «Жили-були» в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не відомі, з заявами до суду не звертався.
Суд, заслухавши позивача, представника позивача, свідків, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Як вбачається з матеріалів справи, 19 березня 2018 року ОСОБА_3 (Продавець), ОСОБА_1 (Покупець) та ТОВ «Жили-були» уклали Попередній договір, відповідно до умов якого сторони зобовязались у строк до 01 квітня 2018 року укласти договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_5.
Пунктом 1.2 вказаного договору передбачено, що предметом договору нерухомим майном є однокімнатна квартира, розташована за адресою АДРЕСА_6.
До підписання цього Договору, в рахунок належних за Основним договором платежів, на підтвердження зобовязання і на забезпечення його виконання, з метою забезпечення реалізації своїх намірів щодо купівлі-продажу «Обєкта» та своєї платіжної спроможності, Покупець (ОСОБА_1М.) передав, а Продавець (ОСОБА_3В.) отримав суму завдатку у розмірі 500 доларів США. В момент розрахунків за Основним договором, зазначена сума буде зарахована у належний з Покупця платіж за Основним договором, як еквівалент 500 доларів США. (п. 5.1 Договору)
Відповідно до п. 5.2 зазначеного попереднього договору, у випадку невиконання цього договору продавцем, він зобовязується повернути Покупцю протягом трьох днів з дати встановленої п. 6.1 цього договору (01 квітня 2018) подвійну суму завдатку.
Пунктом 5.3 Договору передбачено, що у випадку невиконання цього договору покупцем сума завдатку, зазначена в п. 5.1 цього договору залишається у продавця.
Як вказала позивач, у вказаний у попередньому договорі строк сторони не уклали основний договір купівлі-продажу квартири, у звязку з ненаданням відповідачами документів (оригіналів та копій), необхідних для укладання договору купівлі-продажу квартири.
Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11, частин 1, 2 ст. 509 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені цими актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.
До підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, належать договори та інші правочини. Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.
За змістом ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.
Згідно з вимогами ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.
Згідно із чч. 1, 3 ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобовязуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Зобовязання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення.
Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобовязання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов'язання.
Відповідно до матеріалів справи сторони бажали укласти в майбутньому договір купівлі-продажу квартири.
Згідно умов попереднього договору від 19.03.2018 року грошові кошти в розмірі 500 доларів США були передані ОСОБА_3В, як аванс в рахунок майбутніх платежів за договором купівлі-продажу квартири.
Згідно зі ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобовязання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.
Таким чином, внесення завдатку як способу виконання зобовязання може мати місце лише в разі наявності зобовязання, яке повинно було виникати на підставі договору купівлі-продажу квартири.
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснила, що була присутня при укладенні Попереднього договору 19.03.2018 року. Вказала, що при підписанні договору був присутній ОСОБА_3 та представник ТОВ «Жили-були». Після підписання договору ОСОБА_1 передала ОСОБА_3 500 доларів США авансу за умови укладення в майбутньому, а саме 01.04.2018 року, договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_4. При підписанні Попереднього договору ОСОБА_3 стверджував, що є власником вказаної квартири.
Як вбачається з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек,Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна від 23.03.2018 року власниками квартири АДРЕСА_4 є в рівних частинах ОСОБА_3, ОСОБА_7 та ОСОБА_5. Крім того, згідно вказаної довідки вбачається, що постановою Центрального відділу ДВС ЧМУЮ накладений арешт на майно ОСОБА_5.
Таким чином, при укладенні Попереднього договору ОСОБА_3 надав недостовірну інформацію щодо власників квартири та стосовно відсутності заборон відчуження та арештів квартири АДРЕСА_4, ввівши таким чином позивача в оману.
Згідно п. 5.5. Попереднього договору від 19.03.2018 року за достовірність чи справжність документів, необхідних для підписання Основного договору, несе відповідальність особа, що їх надала.
Як зазначила в судовому засіданні позивач, їй жодного разу не надходили ні від ТОВ «Жили-були», ні від ОСОБА_3 особисто офіційні повідомлення про необхідність зявитися до нотаріуса для укладання договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_8.
Так, з показів свідка ОСОБА_8 вбачається, що вони з позивачкою приходили у ТОВ «Жили-були» із зазначеною вище заявою від 23.04.2018 року щодо повернення авансу, однак розмовляти з ними представники ТОВ не бажали та фактично вигнали їх з офісу.
Положеннями ст. 657 ЦК України визначено, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.
Оскільки попередній договір його учасниками укладався з метою забезпечення укладання у майбутньому договору купівлі-продажу квартири, то за правилами ст. 635 ЦК України цей договір підлягав обов'язковому нотаріальному посвідченню.
У разі недотримання сторонами вимог законодавства про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним відповідно до частини першої статті 220 ЦК України.
Разом з тим, нотаріально посвідчена угода про сплату завдатку між позивачем та відповідачами не укладалася, а існує лише попередній договір купівлі-продажу нерухомого майна, в якому зазначено про отримання відповідачем ОСОБА_3 грошових коштів, що свідчить про те, що вказана сума є авансом, який підлягає поверненню позивачу у зв'язку із не укладенням договору купівлі-продажу квартири незалежно від того, з чиєї вини він не був укладений.
Аналогічна правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду України від 13 лютого 2013 року № 6-176цс12.
Згідно п. 8.1. Попереднього договору сума авансу, зазначена у п. 5.1. договору, зберігається у ТОВ «Жили-були» до укладення та нотаріального посвідчення Основного договору.
Враховуючи те, що позивач ОСОБА_1 позбавлена можливості купити квартиру у відповідача ОСОБА_3 у звязку із ухиленням відповідачів від посвідчення правочину, наявністю обтяжень, про які їй не було відомо під час попередньої домовленості про купівлю квартири, відсутності згоди інших власників квартири щодо її купівлі-продажу, а отриманий 19 березня 2018 року відповідачами авансовий платіж в розмірі 500 доларів США, набутий ними безпідставно, суд приходить до висновку, що він підлягає поверненню позивачу відповідачем ТОВ «Жили-були», оскільки знаходиться у них на зберіганні відповідно до умов Попереднього договору.
Оскільки сторонами попереднього договору недодержані вимоги законодавства щодо нотаріального посвідчення договору та вказаний договір є нікчемним в силу ст.220 ЦК України, суд не вбачає підстав для задоволення позовної вимоги про розірвання попереднього договору від 19.03.2018 року.
Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях.
Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України.
Разом із тим частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов'язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.
У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов'язанням, визначається в гривні за офіційним курсом Національного банку України.
Згідно з частиною другою статті 533 ЦК України якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.
Крім того, підлягають задоволенню також вимоги позивача про стягнення судових витрат, оскільки згідно ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тому до стягнення з ТОВ «Жили-були» на користь ОСОБА_1 підлягає понесений нею і документально підтверджений судовий збір в розмірі 704,80 грн.
Зі згоди позивача суд ухвалює заочне рішення в справі, що передбачено ст. 280-282 ЦПК України.
Керуючись ст.ст. 4, 12, 81, 133, 141, 259, 263-265, 280-282 ЦПК України, ст.ст. 16, 22, 23, 509, 533, 546, 570, 626, 629, 635, 657 ЦК України, суд,
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення згідно п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України подається до Апеляційного суду Черкаської області протягом тридцяти днів з дня її проголошення через Соснівський районний суд м. Черкаси.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Повний текст рішення виготовлений 05.10.2018 р.

Головуючий: Т.Є. Троян