№ 241/1104/17
№ 2/263/584/2018

Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2018 р. Жовтневий районний суд м.Маріуполя Донецької області в складі головуючого судді Томіліна О.М., при секретарях Гущиній О.О, ОСОБА_1, ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Жовтневого районного суду м.Маріуполя Донецької області цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ:

06.09.2017р. позивач ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення суми заборгованості за кредитним договором.

На обґрунтування вимог позивач посилається на те, що відповідно до укладеного договору від 20.09.2008 року № б/н із ОСОБА_3, остання отримала кредит у розмірі 6000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Підписавши заяву, позичальник висловила свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком. Банк взяті на себе зобовязання щодо надання кредиту виконав у повному обсязі. Відповідач умови договору належним чином не виконала, у звязку із чим у неї утворилась заборгованість перед банком, яка станом на 31.07.2017 року становить 51567 грн. 85 коп., яка складається з: 5840,67 грн. заборгованість за кредитом; 39983,47 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 3050,00 грн. заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи 250 грн. (фіксована частина) та 2443,71 грн. (процентна складова), у звязку із чим, керуючись положеннями ст. ст. 509, 525, 526, 527, 530, ч. 1 ст. 598, ст. ст. 599, 610, ч. 2 ст. 615, ст. ст. 629, 1050, 1054 ЦК України, ст. ст. 5, 14 Закону України «Про захист персональних даних», ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», банк просить стягнути указану заборгованість та судові витрати у розмірі 1600 грн.

Відповідно до пункту 9 розділу ХІІІ Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України, в редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року, справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України, в редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року, провадження в цивільних справах здійснюються відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року, в редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року.

Від представника відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_4 до суду надійшли відзиви на позовну заяву, у яких вона зазначила, що позовні вимоги вважає безпідставними, предявленими з пропущенням строку позовної давності та заперечує проти задоволення позову з наступних підстав.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідно до укладеного договору №б/н від 20.09.2008 року відповідач отримала кредит у розмірі 6000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом із кінцевим терміном повернення, що відповідав строку дії картки.

До позовної заяви позивачем було додано ксерокопію заяви позичальника, в якій в розділі «Банківські послуги (заповнюється банком)» зазначено, що відповідачу видана: «Кредитка «Універсальна», 55 діб пільгового періоду, кредитний ліміт у сумі 2800, валюта: UAN, номер карти 5577 2129 0461 5476, строк дії 12/11 (грудень 2011 року)».

Згідно з пунктом 3.1.1.5.4 Правил користування платіжною карткою строк дії картки вказаний на її лицевій сторони (місяць і рік); вона діє до останнього календарного дня зазначеного місяця, строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі останнім днем місяця, вказаного на картці.

Отже, виходячи із зазначеного, оскільки кінцевий термін повернення кредиту відповідає строку дії картки, то відповідно термін повернення кредиту 31 грудня 2011 року.

Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність це строк у межах якої особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Оскільки термін повернення кредиту 31 грудня 2011 року, відповідно, з 01 січня 2012 року позивач міг реалізувати своє право звернувшись до суду із позовом в межах трирічного строку позовної давності до 01 січня 2015 року. Однак, позивачем пропущено строк позовної давності.

При цьому якщо виконання зобовязання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник винив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу.

Вчинення боржником дій з виконання зобовязання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності, лише за умови, якщо такі дії вчинено уповноваженою на те особою, яка представляє боржника у відносинах з кредитом у силу закону, на підставі установчих документів або довіреності (постанова Верховного суду України від 23 листопада 2016 року у справі №308/16549/13-ц).

Позивачем не надано доказів, що відповідач вчиняла будь-які дії, які можуть свідчити про визнання нею боргу.

Крім того, твердження позивача щодо наявності договору №б/н від 20.09.2008р., укладеного між сторонами, не підтверджуються належним чином.

Так, позивач зазначає в позовній заяві, що «Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, підтверджується підписом у заяві».

Проте, з такими доводами позивача не можна погодитися, оскільки такі доводи суперечать діючому законодавству. Як основний договір, так і додатки до нього, повинні бути укладені у письмовій формі, як того вимагає ст.1055 ЦК України.

У анкеті-заяві відсутні дані, що відповідач отримав Памятку клієнта, що містить основні умови обслуговування та кредитування, а також Тарифи і поставила в них свій підпис.

В матеріалах справи відсутня памятка клієнта, докази на підтвердження того, що підписуючи заяву-анкету відповідач мала на увазі саме Умови і правила надання банківських послуг та тарифи, на які посилається позивач та вони були надані відповідачу.

Не можуть бути кредитним договором (договором про надання споживчого кредиту) додатки чи правила, які не укладені відповідно до вимог цивільного законодавства у письмовій формі, не підписані сторонами, а отже є нікчемними.

Таку правову позицію зазначив Верховний суд України у Постанові від 10.06.2015 року у справі № 6-698цс15 та Постанові від 11.03.2015 року у справі № 6-16цс15: «Виходячи з правового аналізу вказаних норм Умови надання споживчого кредиту фізичним особам не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, якщо такі Умови не містять підпису позичальника; не встановлено наявність належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів позичальник, підписуючи заяву позичальника, а також те, що Умови містили збільшений строк позовної давності в момент підписання заяви позичальника або в подальшому такі умови, зокрема щодо збільшення строку позовної давності, не змінювались».

Крім того, «Умови та правила надання банківських послуг», на які посилається позивач та які містяться на банківському сайті htth://privatbank.ua/terms/pages/70/, є відмінними як за змістом так і за формою від «Умов та правил надання банківських послуг», доданих позивачем до позовної заяви.

Отже «Умови та правила надання банківських послуг», як зазначені на сайті банку, так і ті, що додані Позивачем до позовної заяви, є неналежними доказами та не можуть бути прийняті судом до уваги.

В позовній заяві позивач зазначає, що ПАТ КБ «Приватбанк» свої зобовязання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме, надав кредит у розмірі, встановленому договором.

Як вбачається із заяви позичальника, доданої до позовної заяви, відповідачу був наданий кредитний ліміт у сумі 2800 грн.

Отже доводи позивача в позові про те, що відповідач отримала кредит у розмірі 6000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту не відповідають дійсності, адже письмові докази у справі свідчать про те, що відповідачу було встановлено на карту «Універсальна» кредитний ліміт у розмірі 2800 грн.

Крім того, безпідставними є доводи позивача з посиланням на пункт 9.12 Умов та правил надання банківських послуг, що договір діє на протязі 12 місяців з моменту підписання; якщо на протязі цього строку жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на той самий строк.

Оскільки між позивачем та відповідачем не укладалось кредитного договору, такі доводи позивача є безпідставними та не підтвердженими належними доказами.

Крім того, автоматичне неодноразове продовження дії картки, якщо таке мало місце, не змінює терміну виконання кредитного зобовязання, отже, продовження дії картки для настання кінцевого терміну повернення заборгованості значення не має. Подальше продовження дії картки є способом виконання зобовязання щодо повернення простроченого кредиту, процентів і неустойки.

Така правова позиція викладена Верховним судом України у постановах: від 22 жовтня 2014 року у справі № 6-127цс14; від 06 листопада 2013 року у справі № 6-127цс13; від 30 вересня 2015 року у справі № 6-154цс15; від 14 вересня 2014 року у справі № 6-103цс14 тощо.

Наданий позивачем розрахунок заборгованості за кредитним договором не містить жодного розрахунку заборгованості, або якогось іншого обґрунтування загальної суми заборгованості та яким чином виникла така заборгованість, звідки позивач брав дані в колонках «Сальдо поточної заборгованості за кредитом» та «Сума погашення за наданим кредитом», яким чином нараховувалися ці платежі та цільове призначення цих платежів чи були вони спрямовані саме на сплату кредиту, чи мали інше призначення та ким саме здійснювалась сплата цих платежів.

Числові дані, які містяться у розрахунку заборгованості за кредитним договором не підтверджені належними доказами та не відображають правові підстави для стягнення відповідних сум і не можуть бути доказом безспірності розміру грошових вимог позивача до відповідача. Крім того, цей розрахунок не містить вихідного номера та відомостей про посадову особу, яка його склала, з зазначенням її повноважень, що викликає сумніви щодо правильності та дійсності розрахунку.

Документами, які можуть підтверджувати наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлювати розмір зазначеної заборгованості, можуть бути виключно документи первинної бухгалтерської документації, оформлені у відповідності до норм п.1 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», оскільки тільки первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операції і складені під час здійснення господарської операції є правовою підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій.

Водночас, позивач не надав до суду первинні бухгалтерські документи, як докази видачі кредиту та здійснення його часткового погашення (чеки тощо), тому немає підстав вважати, що розмір заборгованості відповідача перед позивачем, а також суми штрафних санкцій та процентів, зазначені у розрахунку, є недійсними.

Отже, зазначений розрахунок не може бути доказом у справі, оскільки не підтверджений первинними документами бухгалтерського обліку, складений не встановленою особою та не містить усіх необхідних реквізитів.

Крім того, відповідач не відкривала у банку жодних карткових рахунків, отже кредитний ліміт на карту не може бути встановлений, оскільки немає відповідного банківського рахунку, для обслуговування якого випущена банківська карта.

Відповідно до ст.549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільноправової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Просила застосувати позовну давність до позовних вимог ПАТ Комерційний банк «Приватбанк» та відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Позивач до суду надав відповідь на відзив, у якому зазначив наступне.

При оформленні кредиту заява на отримання кредиту підписується повнолітньою, дієздатною особою, яким підтверджується, що позичальник ознайомлений з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами, позичальник підтвердив свою згоду на те, що заява, Умови надання банківських послуг, Правила користування платіжною карткою та тарифи складають між ним і банком договір про надання банківських послуг. Укладення договору здійснюється за принципом укладання між Банком і клієнтом договору приєднання. Підписанням заяви позичальник приєднується до запропонованих банком Умовами та Тарифами.

Відповідно до ст.207 ЦК України правочин (в тому числі договір) вважається укладеним в письмовій формі, якщо її зміст зафіксовано у одному або кількох документах, якими обмінялися сторони. Стаття 207 ЦК України не передбачає вичерпний перелік таких документів, тому наряду з листами та телеграмами можуть використовуватися і інші засоби звязку, наприклад, електронний. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу звязку.

Тобто, в даному випадку зміст кредитного договору зафіксовано в декількох документах: в заяві позичальника, умовах надання банківських послуг, Правилах користування платіжною картою та Тарифах. Таким чином, між банком та позичальником укладається договір у письмовій формі. Укладення кредитного договору таким чином чинному законодавству України не суперечать. Між сторонами були здійснені всі необхідні дії, які задля придбання, припинення або зміни цивільних прав та обовязків, що за змістом ч.1 ст.202 ЦК України вказує на вчинення двостороннього кредитного договору, складовими якого виступають заяви, Умови, правила та Тарифи, з якими позичальник ознайомлений, про що свідчить підпис у заяві.

Тарифи розмір винагороди за послуги банку; є невідємною частиною договору. Перелік може змінюватися і доповнюватися, про що власник карти повідомляється відповідно до Умов та правил надання банківських послуг. Необхідно відзначити, що виконання позичальником умов кредитного договору засвідчує її волю до настання відповідних правових наслідків, передбачених кредитним договором. З моменту оформлення кредитного договору пройшло 10 років, позичальник в банк не звертався за фактом неправильного нарахування відсотків, що свідчить про те, що він знав про розмір процентних ставок і повністю з ними погодився, про що свідчить факт підписаного договору, користування кредитними грошовими засобами та погашення, які він здійснював. Як доказ підтвердження факту виконання умов кредитного договору та здійснення погашення заборгованості може служити розрахунок заборгованості, виписка по рахунку.

Позивачем надано до суду копія анкети-заяви на двох сторінках від 20.09.2008 року, з якої вбачається наступна інформація: персональні дані, адреса проживання, та інша додаткова інформація необхідна для отримання кредитної карти. Відповідачем вказана інформація про себе заповнена особисто, також з копії анкети-заяви чітко вбачається, що ОСОБА_3 висловила згоду про укладення договору шляхом отримання кредитної карти «Універсальна» та особистим підписом засвідчила, що «Я згодна(ен) з тим, що ця заява, разом із памяткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між мною та банком договір про надання банківських послуг. Я ознайомилася(вся) і згоден з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які були надані мені для ознайомлення в письмовому вигляді…». Також до матеріалів позовної заяви долучено «Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», з якої вбачається, що відповідачу встановлено поточну процентну ставку у розмірі 2,5 % (30% на рік), вказано розмір комісій та штрафів тощо. Тобто, сторонами при укладенні договору були обговорені усі істотні умови.

Крім того, вищезазначені Умови і правила надання банківських послуг, а також Тарифи банку є загальнодоступною інформацією яка розміщена у відділеннях банку та на офіційному сайті банку.

Приймаючи до уваги те, що за ч.1 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, то відсутність підпису відповідача в умовах, при наявності письмового свідчення про те, що він ознайомлений у письмовому вигляді та згідний з Умовами та тарифами, що заява разом із Умовами та тарифами складають договір про надання банківських послуг, не є підставою вважати, що Умови укладені поза межами договору та є недопустимими доказами.

Відповідач підписанням Анкети-заяви позичальника приєднався до умов та Правил надання банківських послуг. Заява разом з Умовами та тарифами є договором про надання банківських послуг.

З виписки з карткового рахунку прослідковується, що відповідачу було встановлено кредитний ліміт та вбачається, що відповідач користувався грошима, отримував кошти через банкомат, здійснював розрахунки через термінали в касах магазинів, а отже й отримав кредитну карту «Універсальна», оскільки проведення вказаних операцій є неможливим без наявності картки.

З розрахунку заборгованості та виписки про рух коштів чітко вбачається, що позивач частково сплачував заборгованість за договором (погашення відображено в графі «Сума погашення за наданим кредитом»). Виписка по картковому рахунку та розрахунок заборгованості є належними та допустимими доказами по справі. Відповідачем розрахунок заборгованості не спростований.

Договір про відкриття кредитної лінії є одним із видів кредитного договору, а кредитна лінія однією із форм її кредитування, в якій у межах встановленого ліміту здійснюється видача і погашення кредиту кількома частинами (траншами). Оскільки в цьому договорі передбачено всі істотні умови, необхідні для кредитного договору, то зобовязання з надання кредиту є дійсним із моменту укладення кредитного договору договору про відкриття кредитної лінії.

На підставі ч.2 ст.640 ЦК України у разі, якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання або вчинення певної дії.

Оскільки банк надав кошти шляхом встановлення кредитного ліміту, таким чином між банком і відповідачем було укладено договір, який ніким не оспорений, а отже є всі законні підстави для стягнення заборгованості з відповідача.

В матеріалах справи відсутні будь-які належні докази погашення кредитної заборгованості за договором. Правовідносини між сторонами тривають й належним чином зобовязання не виконані та кредитором не прийняті.

Посилання відповідача на постанову ВСУ по справі № 6-16цс15 позивач вважає недоречним з огляду на наступне.

В зазначеній постанові ВСУ вказав: «Суд не встановив наявність належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці умови розумів відповідач, підписуючи заяву позичальника».

Однак, в даній справі позивач надав докази, що відповідача було ознайомлено саме із зазначеними Умовами та правилами надання банківських послуг та наказ банку від 23.08.2006р., яким були затверджені зазначені Умови та правила надання банківських послуг.

Крім того, згідно з п.5.3 кредитного договору встановлено, що банк має право проводити зміни Тарифів, а також інших умов обслуговування карткового рахунку, про що інформує клієнта шляхом надання виписки по картковому рахунку. При підключенні держателя до системи INTERNET-banking (Приват24), надання виписки здійснюється через даний комплекс. При підключенні клієнта до комплексу Mobile- banking банк надає можливість доступу до інформації про стан рахунку шляхом використання функції SMS-повідомлень. Відповідно до п.6.3 Договору до обовязків клієнта входить отримувати виписки про стан рахунку і проведені операції по картрахунку.

Отже, відповідач мав можливість самостійно знайомитися з балансом свого карткового рахунку шляхом отримання інформації через Інтернет. Згідно з п.6.3 правил надання банківських послуг, отримання виписок карткового рахунку є обовязком клієнта. Не отримання виписки або несвоєчасне отримання не звільняє держателя від виконання своїх зобовязань за договором (п.8.1 правил).

П.6.4 Умов і Правил встановлено, що при незгоді зі змінами Правил та/або Тарифів банку Клієнт зобовязаний надати банку письмову заяву про розірвання цього договору і погасити заборгованість, що виникла перед банком, у тому числі і заборгованість, що виникла протягом 30 днів з моменту повернення карток, виданих держателю і його довіреним особам.

Тобто, умови про порядок внесення змін до Тарифів та правил надання банківських послуг були закладені з самого початку, тобто відповідач перед підписанням кредитного договору мав можливість ознайомитися з його умовами і в разі незгоди з запропонованими умовами відмовитися від укладення такої угоди, під час підписання договору відповідача влаштовували умови вищевказаного договору про що свідчить його підпис, а тому заперечення в цій частині являються необґрунтованими.

Банком надані докази, які підтверджують факт укладення кредитного договору та наявність не виконаних кредитних зобовязань: копія кредитного договору; розрахунок заборгованості; копія паспорта відповідача, за яким був укладений кредитний договір; виписка по рахунку. Банківська Виписка по рахунку має статус первинного документу, що підтверджено Переліком типових документів, затвердженим наказом Мінюсту від 12.04.12 р. №578/5, згідно з яким до первинних документів, які фіксують факт виконання госоперації та служать підставою для записів у регістрах бухобліку і в податкових документах, віднесені: касові, банківські документи; повідомлення банків; виписки банків; корінці квитанцій і касових чекових книжок.

Із виписки вбачається, що відповідач знімав кредитні кошти, потім частково погашав заборгованість за договором і знову користувався кредитними коштами.

Користуючись кредитними коштами, відповідачу були відомі і зрозумілі умови договору, а тому його твердження щодо незнання тарифів, умов та правил не відповідають дійсним обставинам справи.

В заяві-анкеті клієнта зазначено початкову суму кредитного ліміту, однак, умовами договору зазначено (п.3.2), що банк має право в будь-який момент збільшити, зменшити або анулювати кредитний ліміт.

Пунктом 3.3 Умов та Правил надання банківських послуг зазначено, що дії в частині з міни розміру кредитного ліміту здійснюється банком самостійно, без попереднього повідомлення клієнта. Встановлення певної суми кредитного ліміту не є фінансовою операцією, що вимагає документального підтвердження.

Відповідальність клієнта наступає в момент використання кредитного ліміту як тільки клієнт самостійно підтверджує проведення операції в рахунок ліміту шляхом введення ПІН-коду (в банкоматах) або підписанням чека (розрахунок через РОS-термінал торгової точки), саме в цей момент здійснюється перехід коштів у володіння позичальникові.

При проведенні претензійно-позовних заходів ключову роль відіграє заборгованість клієнта (сума фактично отриманих коштів та нарахована плата за користування ними), а не сума стартового кредитному ліміту по карті. Тому належним доказом зняття коштів з карткового рахунку клієнта є виписка.

Згідно з п.3.1.3 Правил у разі закінчення строку дії карта продовжується банком на новий строк (шляхом надання клієнту карти з новим строком дії). Відповідач неодноразово звертався в банк за перевипуском карти, тобто надання карти з новим строком дії. Перевипуск карти відповідачем підтверджується наявністю фото клієнта з картою та банківською випискою по картковому рахунку. 30.06.2012 року відповідач здійснив погашення заборгованості в розмірі 550 грн. на останню перевипущену карту, що, на думку позивача, підтверджує її отримання відповідачем. Оскільки перевипуск карти не являється укладанням нового кредитного договору в заповненні додаткових документів для перевипуску картки не було необхідності, що не суперечить чинному законодавству України. Фото клієнта з картою, подальше користування картою, періодичні погашення заборгованості, у тому числі після останнього перевипуску карти підтверджує, що відповідач знав про наявність заборгованості, що утворилася і усвідомлював характер і наслідки невиконання договірних зобовязань.

При укладенні кредитного договору між банком і клієнтом-позичальником дотримується принцип свободи договору. А саме, позичальник є вільним в укладенні даного договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, підписуючи кредитний договір він погоджується з усіма умовами, передбаченими кредитним договором.

Заперечення відповідача про незаконність нарахування одночасно пені та штрафу, яке ґрунтується на ст.61 Конституції України, є помилковим.

Заборона на застосування пені та штрафу прямо не випливає із закону або із суті відносин сторін, дозволяє здійснити відповідне врегулювання в договорі.

Штраф і пеня мають різне призначення і функції у цивільних правовідносинах. Штраф разове покарання, а пеня - покарання, має на меті домогтися якнайшвидшого виконання зобовязання.

Одночасне стягнення штрафу і пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки відповідно до ст.549 ЦК України пеня і штраф є формами неустойки, а згідно зі ст.230 ГК України видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Таким чином штраф і пеня є окремими видами неустойки. Штраф застосовується за порушення виконання зобовязання, а пеня за несвоєчасність виконання грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

Штраф і пеня не є взаємовиключними видами неустойки. Крім того, ЦК України не містить обмежень і заборони на одночасне застосування стороною за договором до винної сторони таких штрафних санкцій як штраф і пеня.

Банк встановлює в якості забезпечення виконання зобовязання за кредитним договором неустойку як самостійний вид юридичної відповідальності, тобто, загальний розмір фінансової санкції за невиконання умов договору.

Враховуючи викладене, принцип свободи договору, дає право банку передбачати в кредитних договорах відповідальність позичальника за невиконання або неналежне виконання зобовязання у вигляді штрафу, і за несвоєчасне виконання грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання у вигляді пені. Застосування банком в кредитному договорі штрафу та пені, як окремих видів неустойки, не є подвійним притягненням до відповідальності, адже характер правопорушень у даному випадку різний, а тому, передбачивши зазначені види неустойки в кредитному договорі, банк не допускає порушення ст.61 Конституції України.

Позивач звертає увагу, що даний кредитний продукт має певні особливості та відмінності від інших кредитних договорів. Безпосередньо в загально прийнятих договорах істотні умови мають чіткий строк виконання та точний щомісячний платіж визначений чітко в грошових одиницях ануїтет, тощо.

Відповідно до даного договору відкрито картковий рахунок, встановлено кредитний ліміт на карту, видано карту, а сума обовязкового мінімального щомісячного платежу залежить від суми використаного кредитного ліміту. Кредитна картка є поновлювальною кредитною лінією, тобто це кредит, що надається банком клієнту в межах встановленого ліміту заборгованості, який використовується повністю або частинами і поновлюється в міру погашення раніше виданого кредиту. Клієнт, використавши та погасивши заборгованість за кредитною лінією, може знову користуватися нею у межах строку дії картки.

Відповідно до Правил користування карткою строк дії картки вказано на лицевій стороні Картки (місяць та рік). Картка діє до останнього календарного дня вказаного місяця. Отже, строк перевипущеної картки до останнього дня 10.2015 року. Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача 03.09.2017 року до спливу строку позовної давності.

Враховуючи викладене, представник позивача просив суд позовні вимоги банку задовольнити в повному обсязі.

У запереченнях на відповідь ПАТ КБ «ПриватБанк» на відзив представник позивача зазначає, що вважає відповідь позивача на відзив необґрунтованою, не підтвердженою належними доказами, а позов предявленим з пропущенням строку позовної давності та заперечувала проти задоволення позову з наступних підстав.

Стосовно форми кредитного договору представник позивача зазначає, що твердження позивача про отримання відповідачем 6000 грн. не підтверджено належними доказами, навпаки, докази у справі свідчать про інше. Так, до позовної заяви позивачем було надано ксерокопію заяви позичальника, в якій в розділі «Банківські послуги (заповнюється банком)» зазначено, що відповідачу видана: «Кредитка «Універсальна, 55 діб пільгового періоду», кредитний ліміт у сумі 2800, валюта: UAN, номер карти 5577 2129 0461 5476, строк дії 12/11 (грудень 2011 року)». Отже, відповідач не отримувала кредит у розмірі 6000 грн. від позивача.

Твердження позивача щодо наявності договору №б/н від 24.10.2008 року, укладеного між ним і відповідачем, не підтверджуються належним чином. Заява-анкета, додана до позовної заяви не є кредитним договором у розумінні ст.1055 ЦК України. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (частина 2 цієї статті). Відповідач і позивач не використовували телетайпний, електронний або інший звязок, не обмінювалися документами, листами, телеграмами тощо. Доказів протилежного позивачем не надано.

Як основний договір, так і додатки до нього, повинні бути укладені у письмовій формі, як того вимагає ст.1055 ЦК України.

У анкеті-заяві відсутні дані, що відповідач отримала памятку клієнта, що містить основні умови обслуговування та кредитування, а також Умови і правила надання банківських послуг та тарифи, на які посилається позивач, і поставила в них свій підпис. У матеріалах справи не має доказів того, що відповідач ознайомилася саме з цими Умовами і правилами надання банківських послуг та тарифами, які додані до позовної заяви.

Не доведено також, що саме ці Умови і правила надання банківських послуг та тарифи, на які посилається позивач, були розміщені 20 вересня 2008 року на сайті позивача. Крім того, «Умови та правила надання банківських послуг», на які посилається позивач та які додані до позовної заяви, відрізняються від тих, які містяться на банківському сайті htth://privatbank.ua. Більш того на сайті позивача htth://privatbank.ua., у розділі «Умови та правила надання банківських послуг» зазначено: «Документи, розміщені на цьому сайті це публічна оферта, що містить умови і правила надання послуг банком і його партнерами, до якої приєднується клієнт, підписуючи заяву у відділенні банку». Однак, ознайомитися з текстом повного договору, який діяв на час виникнення спірних правовідносин, неможливо, оскільки самий ранній повний договір (публічна оферта, до якої приєднується клієнт) був актуальний на 01.04.2012 р.

Отже, відповідач не укладала з позивачем ніякого кредитного договору, а також не була ознайомлена з Умовами та правилами надання банківських послуг, на які посилається позивач. Доказів іншого у справі не має.

Позивачем не додано жодних доказів того, що відповідач повідомлялася про зміну або доповнення таких тарифів. Позивач у відповіді на відзив підтвердив, що на протязі 10 років знав про своє порушене право, але не звертався до суду за захистом.

Щодо виписки з карткового рахунку, на яку посилається позивач представник відповідача повідомляє наступне.

Документ, який Позивач називає «Виписка з карткового рахунку» не містить у собі такої назви, не містить обовязкових реквізитів, передбачених п.5.5 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18.06.2003р. № 254, а саме: не містить номер особового рахунку за яким надано виписку та код банку, у якому відкрито рахунок. Також в цьому документі не зазначено посаду, імя, прізвище та по-батькові особи, яка склала цей документ. Підпис, що міститься на цьому документі співпадає з підписом представника Позивача. Однак, немає підтверджень того, що представник Позивача має право відповідно до своїх посадових обовязків надавати такі виписки.

В свою чергу, виписка з карткового (поточного) рахунку може бути надана тільки за умови відкриття такого рахунку клієнту банку, відповідно до укладеного договору про відкриття банківського рахунку.

Вимога укладання договору банківського рахунку під час відкриття банком рахунку клієнту регламентується чинним законодавством та нормативно-правовими актами Національного банку України.

Правовідносини, що виникають під час відкриття банками поточних рахунків клієнтів, регулюються Інструкцією про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затверджена постановою Правління Національного банку України від 12.11.2003 № 492 (далі Інструкція № 492). Відповідно до пункту 1.8 Інструкції № 492 банки відкривають своїм клієнтам за договором банківського рахунку поточні рахунки. Цим же пунктом Інструкції № 492 встановлено, що до поточних рахунків також належать карткові рахунки, що відкриваються для обліку операцій за платіжними картками відповідно до вимог цієї Інструкції. Операції за цими рахунками здійснюються з урахуванням особливостей, визначених цією Інструкцією та відповідними нормативно-правовими актами Національного банку, що регулюють здійснення операцій із застосуванням платіжних карток.

Отже, укладання договору банківського рахунку під час відкриття банком карткового рахунку клієнту є обовязковим.

Відповідно до п. 2.8 Положення про порядок емісії платіжних карток і здійснення операцій з їх застосуванням, затверджене постановою Правління Національного банку України від 19.04.2005 р. №137 (далі Положення № 137) залежно від умов, за якими здійснюються розрахунки за операціями з використанням платіжних карток, можуть застосовуватися дебетова, дебетово-кредитна та кредитна платіжні схеми.

Кредитна схема передбачає здійснення розрахунків за виконані клієнтом операції з використанням платіжної картки за рахунок коштів, наданих йому банком у кредит (у межах кредитної лінії).

Відповідно до п. 2.9 Положення № 137 кредитна лінія під операції з платіжними картками відкривається банком на визначений термін та в межах установленого

договором ліміту (заборгованості або граничної суми) кредитування.

Відносини між емітентом та держателем платіжної картки при здійсненні розрахунків за операціями з використанням платіжних карток за кредитною схемою регулюються кредитним договором, який відповідно до статті 1055 ЦК України, укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Згідно з пунктом 2 статті 215 ЦК України, нікчемним правочином є правочин, якщо його недійсність встановлена законом. Тобто кредитний договір укладений з порушенням письмової форми не підлягає виконанню та не створює ніяких юридичних наслідків.

Відповідач не укладала з позивачем договір банківського рахунку та кредитний договір. Доказів протилежного у справі немає.

Отже, позивач не може надати до суду виписку з карткового (поточного) рахунку відповідача, оскільки відповідач не відкривала у банку Позивача поточний (картковий) рахунок.

У документі, який позивач називає «випискою з карткового рахунку», не зазначено номер рахунку, а лише зазначені різні номери карток 5211 **** **** 3262, 5577 **** **** 4689, 5577 **** **** 5476, 9992 **** **** 7093.

При цьому до суду позивачем надано тільки заяву-анкету, в якій зазначено лише одну картку 5577 2129 0461 5476.

Відповідач не отримувала інші картки у Позивача.

Довідка, додана до відповіді на відзив представником Позивача та ним же підписана, є неналежним доказом, оскільки складена без посилання на договори банківського рахунку та відповідних заяв Відповідача про відкриття банківського рахунку в установі Позивача.

З «виписки» наданої Позивачем, вбачається, що картками, зазначеними у ній, користувались одночасно.

Так, Позивачем надані деталі операцій:

за карткою 5211 **** **** 3262 за період з 08.06.2012 по 27.12.2014р.;

за карткою 5577 **** **** 4689 за період з 04.04.2011 по 07.12.2012р.;

за карткою 5577 **** **** 5476 за період з 22.09.2008 по 21.12.2017р.;

за карткою 9992 **** **** 7093 за період з 01.04.2011 по 09.06.2016р.

З наведеного вбачається, що з 04.04.2011р. по 08.06.2012р. одночасно використовувались картки 5577 **** **** 5476 та 5577 **** **** 4689. А з 08.06.2012 по 07.12.2012 одночасно використовувались аж три картки: 5577 **** **** 5476; 5577 **** **** 4689 та 5211 **** **** 3262.

При цьому, викристання карток, в тому числі зняття готівки та поповнення здійснювалось невстановленими особами у різних містах України: Маріуполі, Дніпрі, Харкові, Кременчузі та Пісочин, де Відповідач ніколи в житті не була.

До того ж, поповнення картки 5577 **** **** 4689 у м. Дніпропетровськ (м.Дніпро), вул. Набережна Перемоги, 30, взагалі викликає сумніви щодо того, чи не самі представники (працівники) позивача здійснювали таке зарахування.

Отже, документ, який позивач називає «випискою з карткового рахунку» без зазначення номеру такого банківського рахунку, вважає неналежним та недопустимим доказом у цій справі.

Також, неналежним і недопустимим доказом є документ без назви, який позивач називає «довідкою про видані кредитні картки», складений та підписаний представником позивача ОСОБА_5, оскільки остання немає відповідних повноважень щодо складення банківських довідок з інформацією, яка містить банківську таємницю.

Крім того, довідка про видані кредитні картки, повинна бути підтверджена відповідними заявами з підписом Відповідача та договорами банківських рахунків.

Щодо позовних вимог про стягнення штрафів та пені представник відповідача заперечувала з тих же підстав, що і у відзиві на позовну заяву.

Щодо перевипуску карток та пропущення строку позовної давності представник відповідача зазначає наступне.

Додана до відповіді на відзив копія фото відповідача з карткою не є належним та допустимим доказом укладення між сторонами договору без номера, ознайомлення Відповідача з Умовами та правилами, а також того, що Відповідач отримувала перевипущену (нову) картку.

Взагалі фото Відповідача це просто фото. Законодавством України не передбачено укладання кредитного договору шляхом фото-зйомки сторін. Кредитний договір та договір банківського рахунку повинні укладатись у формі, встановленій законом.

В матеріалах справи міститься лише одна заява анкета, в якій зазначено лише одну картку № 5577 2129 0461 5476, строк дії якої до 12/11 (грудень 2011 року).

Отже, виходячи із зазначеного, оскільки кінцевий термін повернення кредиту відповідає строку дії картки, то відповідно термін повернення кредиту 31 грудня 2011 року.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Оскільки термін повернення кредиту 31 грудня 2011 року, відповідно, з 01 січня 2012 року позивач міг реалізувати своє право звернувшись до суду із позовом в межах трирічного строку позовної давності до 01 січня 2015 року. Однак, позивачем цього зроблено не було. Отже позивачем пропущено строк позовної давності.

Як зазначає позивач, «30.06.2012 року відповідач здійснив погашення заборгованості в розмірі 550 грн., вже на останню перевипущену карту, що ще раз підтверджує її отримання відповідачем».

Такі висновки позивача є помилковими, оскільки відповідач не здійснювала таке погашення. А відповідні дії могла здійснити будь-яка особа, якій відомий номер картки або яка помилково ввела номер картки, відмінний від своєї.

Вчинення боржником дій з виконання зобов'язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності, лише за умови, якщо такі дії вчинено уповноваженою на це особою, яка представляє боржника у відносинах з кредитором у силу закону, на підставі установчих документів або довіреності.

З огляду на зазначене, не можна вважати перериваним строк позовної давності, керуючись лише наданим банком розрахунком, без підтвердження квитанціями, касовими ордерами та іншими документами, що засвідчують здійснення платежу від 30.06.2012 року особисто відповідачем та визнання нею боргу.

Такий висновок зазначено і в постанові Верховного суду України від 23 листопада 2016 року у справі № 308/16549/13-ц.

Позивачем не надано доказів, що відповідач вчиняла будь-які дії, які можуть свідчити про визнання нею боргу.

Крім того, автоматичне неодноразове продовження дії картки, не змінює терміну виконання кредитного зобовязання, отже, продовження дії картки для настання кінцевого терміну повернення заборгованості значення немає. Подальше продовження дії картки є способом виконання зобовязання щодо повернення простроченого кредиту, процентів і неустойки.

Така правова позиції викладена Верховним судом України у постановах: від 22 жовтня 2014 року у справі № 6-127цс14; від 6 листопада 2013 року у справі № 6-116цс13; від 30 вересня 2015 року у справі № 6-154цс15; від 24 вересня 2014 року у справі № 6-103цс14 тощо.

До того ж, позивачем зазначається, що останній платіж було здійснено 30.06.2012 року, в той час як позивач звернувся до суду із позовом 03.09.2017 року, - тобто, у будь-якому випадку із пропущенням строку позовної давності.

Просила застосувати позовну давність до позовних вимог позивача та відмовити у задоволенні позову.

До суду від представника позивача надано відповідь на заперечення, у якій він підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити та спростовував доводи, викладені у запереченнях представника відповідача на відповідь ПАТ КБ «Приватбанк» на відзив, з тих же підставах, що викладені у вищезазначеній відповіді на відзив.

У письмових поясненнях на відповідь на заперечення, наданих суду від представника відповідача, остання наполягала на відмові у задоволенні позовних вимог з підстав, викладених у раніше наданих документах. Додатково вказала, що у разі закінчення строку дії кредитної лінії для продовження кредитних відносин між сторонами, що виникли внаслідок видачі попередньої кредитної картки, має переукладатися кредитний договір на таких самих умовах, на яких він був укладений, з видачею нової платіжної картки під підпис позивальника про її отримання. Відповідач не отримувала та не користувалася «перевипущеними» кредитними картками, доказів протилежного позивач суду не надав. Не можна вважати перериваним строк позовної давності, керуючись лише наданим банком розрахунком, без підтвердження квитанціями, касовими ордерами та іншими документами, що засвідчують здійснення платежів особисто відповідачем та визнання нею усього або частини боргу. Відповідач борг не визнає, позивач не надав доказів, що відповідач вчиняла будь-які дії, які можуть свідчити про визнання нею боргу. Автоматичне неодноразове продовження дії картки не змінює терміну виконання кредитного зобовязання.

У відповідь на пояснення представником позивача подано заяву, у якій він спростовує твердження представника відповідача з підстав, викладених у попередніх процесуальних заявах.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала у повному обсязі з підстав, викладених у позові та інших процесуальних заявах у справі, та пояснила, що ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідач уклали договір, при укладенні договору клієнт ознайомлюється з Умовами та Правилами, які є і у відкритому доступі на сайті банку, клієнт може лише приєднатися до цих Умов і вносити ніякі свої умови не може. ОСОБА_3 приєдналася до такого договору, підписала довідку про умови кредитування, анкету-інформацію. Відсотки за користування кредитом збільшувалися в односторонньому порядку банком, до 01.09.2014 року становили 30 % річних, з 01.09.2014 року були збільшені до 34,8 %, а з 01.04.2015 року до 43,15%, таке підвищення передбачено тим, що змінюються тарифи та в Умовах і Правилах це зазначено у п.5.3. Клієнт повідомляється про такі зміни у виписці, яку він зобовязаний отримувати у банка, та у вигляді смс-повідомлень. При закінченні строку дії картки банк автоматично перевипускає картку, продовжуючи термін її дії. Даних, які б підтверджували видачу перевипущених карток відповідачу, у позивача немає, оскільки клієнт повинна самостійно забирати картки у відділенні банку. З розрахунку, доданого до матеріалів справи, вбачається, що клієнт користувалася кредитними коштами та здійснювала платежі до 06.12.2014 року, чим підтвердила свою згоду на умови кредиту. У подальшому представник позивача надала заяву про закінчення розгляду справи за її відсутності.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечувала проти позовних вимог у повному обсязі з підстав, викладених у відзиві та запереченнях на позов, пояснила, що договір укладено з порушенням вимог законодавства, договір повинен підписуватися обома сторонами, крім того, умови карт різні, які саме умови банк вважає діючими у даному випадку невідомо. Виписка з рахунку, додана до матеріалів справи, є неналежним документом, оскільки вона не має ані назви, ані печатки, невідомо ким видана. З документів, представлених суду, вбачається, що був наданий кредит у сумі 2800 грн., але про те, що кошти зараховані на рахунок відповідача доказів не надано. Невідомо ким та за якою формулою складено розрахунок заборгованості. У виписці зазначено про видачу коштів у м.Пісочин, м.Кременчугу, м.Дніпрі, проте відповідач ніколи не була у цих містах. Допускає, що позивач навмисно переривав строки позовної давності, поповнюючи рахунок на неотриманих відповідачем картках. Заперечувала проти стягнення штрафу та пені, оскільки вони є одним видом цивільної відповідальності. Зазначила, що вважає пропущеним строк позовної давності, відповідач користувалася лише однією картою, яку вона отримала у 2008 році, інших карток вона не отримувала. Просила відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. У подальшому надала заяву про розгляд справи за її відсутності.

Дослідивши письмові матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи із наступного.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За вимогами ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обовязком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідне для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Зі змісту статті 12 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно зі ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Судом встановлено, що відповідно до укладеного договору №б/н від 20.09.2008р. ОСОБА_3 отримала кредит у розмірі 2800 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Згідно з положеннями статей 634, 638 ЦК України, відповідач ОСОБА_3, підписавши анкету-заяву, прийняла пропозицію та приєдналася до договору згідно з умовами та правилами надання банківських послуг на умовах, викладених у вказаній анкеті-заяві.

Банком до матеріалів справи долучено копію заяви ОСОБА_3 від 20.09.2008р. року № 069260503.

Відповідно до довідки від 15 січня 2018 року № 30.1.0.0/2-20170906/119, виданої ПАТ КБ «Приватбанк», ОСОБА_3 відповідно до кредитного договору № б/н від 20.09.2008 року отримала картки № № 615476, 674689, 803262, остання з яких має термін дії до останнього дня 10.2015 року.

Наведені обставини та положення ст.ст. 634, 638 ЦК України дають підстави для висновку, що саме 20.09.2008 року між банком та ОСОБА_3 укладений кредитний договір та цього дня їй видано відповідну пластикову картку.

Відповідно до розрахунку, наданого позивачем, у звязку з порушеннями зобовязань за кредитним договором, заборгованість відповідача станом на 31.07.2017 року становить 51567 грн. 85 коп., яка складається з: 5840,67 грн. заборгованість за кредитом; 39983,47 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 3050,00 грн. заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи 250 грн. (фіксована частина) та 2443,71 грн. (процентна складова).

З розрахунку заборгованості за договором № б/н від 20.09.2008 року, укладеного між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_3, станом на 31.07.2017 року, а також з виписки з рахунку вбачається, що останній платіж на погашення заборгованості здійснений ОСОБА_3 16.12.2014 року у сумі 280 грн. Окрім того, ОСОБА_3 користувалася кредитною карткою (кредитним лімітом) до 27.12.2014р. (платіж аптека, м.Харків, вул.Вернандського,14).

З наданої відповідачем копії заяви ОСОБА_3 від 20.09.2008 року та довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів льотного періоду», вбачається, що ОСОБА_3 уклала з ПАТ КБ «Приватбанк» кредитний договір, за умовами якого банк надає позичальнику строковий кредит у сумі 2800 грн. з базовою процентною ставкою 2,5 % на місяць з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

З установлених судом обставин, необхідно дійти висновку, що права позивача порушені відповідачем, яка не виконує умови кредитного договору, та такі підлягають захисту у заявлений спосіб.

Згідно з ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до статей 526, 530, 610, ч.1 ст.612 ЦК України зобовязання повинні виконуватися належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушення зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Одностороння відмова від зобовязань або одностороння зміна умов договору не допускається.

Згідно зі ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно зі ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 2 ст. 612 ЦК України).

Проводячи оцінку поданих доказів, суд вважає, що знайшли своє підтвердження доводи позивача, що між сторонами укладений договір 20.09.2008 року № б/н, з якого виникли обовязки, які відповідач неналежним чином виконує, у неї утворилася указана банком заборгованість і така у порядку, передбаченому ст. ст. 12, 81 ЦПК України, відповідачем не спростована.

Відповідно до ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

У справі, яка є предметом розгляду, відповідачем позов про визнання недійсним кредитного договору не заявлявся, як і не представлено доказів визнання його недійсним за рішенням суду, тому суд вважає його правомірним, а доводи відповідача такими, що не ґрунтуються на дійсних обставинах справи. Сам факт заперечення щодо укладення договору не може свідчити про його неукладеність та про відсутність між сторонами договірних відносин.

Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Судом не приймаються доводи відповідача про те, що жодного кредитного договору з ПАТ КБ «Приватбанк», окрім вищевказаного за її заявою, нею не укладалося, оскільки фактично відповідач не заперечує факт укладання договору про стягнення заборгованості, за яким порушується питання у вказаному позові.

Отже, у справі, де предметом розгляду є стягнення заборгованості, суд приходить до висновку, що наявність заборгованості за кредитним договором від 20.09.2008 року № б/н є доведеною.

У той же час, відповідачем заявлено про застосування позовної давності до вимог позивача. Вирішуючи питання про застосування позовної давності, суд враховує наступне.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Із вимогами до суду банк звернувся 06.09.2017 року. Відповідно до розрахунку заборгованості 16.12.2014р. ОСОБА_3 поповнила картковий рахунок на 280 грн., які автоматично перераховані на погашення кредитної заборгованості. ОСОБА_3 здійснила останній платіж карткою 27.12.2014р. (платіж аптека, м.Харків, вул.Вернандського,14). Інших дій відповідач з платіжною картою не здійснювала.

У справі встановлено, що строк дії картки визначений «10.2015», відповідно до довідки банку, іншого сторонами суду не представлено, тому суд дослідив саме ті докази, які представлені сторонами.

Кредитна картка діє в межах визначеного нею строку. За договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення перебіг позовної давності (ст.257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту у повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (стаття 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

Оскільки відповідачем останній платіж здійснений 16.12.2014 року, дія картки закінчилася у жовтні 2015 року, позов подано до суду 06.09.2017 року, тобто, у межах загального строку позовної давності, підстави для застосування позовної давності до вимог про стягнення тіла кредиту та відсотків за його користування та у звязку із цим відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України) відсутні.

Щодо вимоги позивача про стягнення з ОСОБА_3 заборгованості за пенею, комісією та штрафу (фіксованої та процентної частини) суд виходить з такого.

Цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обовязку новим, або у приєднанні до невиконаного обовязку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обовязків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Пунктом 8.6 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що при порушенні клієнтом строків платежу за будь-якими грошовими зобовязаннями, передбаченими цим договором, більше ніж на 120 днів, клієнт зобовязаний виплатити банку штраф у розмірі 500 грн. та 5 % від суми позову

Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

За таких обставин суд приходить до висновку про неможливість одночасного стягнення з боржника пені та штрафів (фіксованої частини в розмірі 250 грн. за вимогами позову та процентної складової в розмірі 2443,71 грн.).

Указом Президента України від 14 квітня 2014 року № 405/2014 введено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України».

Згідно зі ст. ст. 10, 11 Закону України «Про боротьбу з тероризмом» антитерористична операція проводиться лише за наявності реальної загрози життю і безпеці громадян, інтересам суспільства або держави у разі, якщо усунення цієї загрози іншими способами є неможливим.

Рішення щодо проведення антитерористичної операції приймається залежно від ступеня суспільної небезпеки терористичного акту керівником Антитерористичного центру при Службі безпеки України за письмовим дозволом Голови Служби безпеки України або керівником координаційної групи відповідного регіонального органу Служби безпеки України за письмовим дозволом керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України, погодженим з Головою Служби безпеки України. Про рішення щодо проведення антитерористичної операції негайно інформується Президент України.

15 жовтня 2014 року набрав чинності Закон України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», в преамбулі якого зазначено, що цей Закон визначає тимчасові заходи для забезпечення підтримки субєктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, та осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення.

Відповідно до положень ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція.

Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобовязані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції.

Заборона щодо нарахування пені на основне зобовязання фізичним особам - позичальникам потребує сукупність двох умов, а саме: 1) необхідність реєстрації; 2) необхідність постійного місця проживання боржника.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02 грудня 2015 року № 1275-р затверджено Перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, до яких відноситься і м. Маріуполь

З наданого відповідачем ОСОБА_3 відзиву та копії паспорту громадянина України, яка міститься у матеріалах справи, вбачається, що остання зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідно до розрахунку заборгованості за договором, укладеним 20.09.2008 року позивачем із ОСОБА_3, станом на 14 квітня 2014 року сума нарахованої комісії та пені становила 00 грн.

Отже, приймаючи до уваги те, що відповідач зареєстрована та постійно проживає у м.Маріуполі, тобто у населеному пункті, де проводилась антитерористична операція (операція обєднаних сил), необхідно дійти висновку про наявність підстав для застосування положень ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», тому позовні вимоги банку в частині стягнення пені та штрафів задоволенню не підлягають.

Розрахунок нарахованих процентів за кредитом, також підлягає перерахуванню, оскільки з розрахунку вбачається, що за періоди з 01.09.2014 року по 31.03.2015 року відсоткова ставка необґрунтовано нараховувалась в розмірі 34,80 %, з 01.04.2015 року по 31.07.2017 року в розмірі 43,20 %, тоді як відповідно до умов договору, кредитна лінія відкрита на умовах 30 % річних, що і вказується позивачем у позовній заяві.

Одностороннє підвищення відсоткової ставки позивачем є порушенням вимог ч.2 ст.1056-1 ЦК України, яка передбачає, що фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

Відповідно до п.5.3. Умов та Правил банк має право проводити зміни Тарифів, а також інших умов обслуговування рахунків. При цьому банк, за виключенням випадків зміни розміру наданого кредиту (кредитного ліміту), зобовязаний не менш ніж за 7 днів до введення змін проінформувати клієнта, зокрема, у виписці по картковому рахунку відповідно до п.4.9. цього договору.

Проте доказів про інформування відповідача про збільшення процентної ставки суду не надано.

У звязку з чим при розрахунку заборгованості за відсотками, суд враховує, що з 01.09.2014 року (дата першого підвищення відсоткової ставки) до 31.07.2017 року розмір заборгованості за відсотками підлягає перерахунку із врахуванням 30 % річних з наступного розрахунку:

за період з 24.11.2011 року по 31.08.2014 року, в розмірі нарахованому банком 142 грн. 05 коп.

за період з 01.09.2014 року по 31.07.2017 року в звязку з загальним розміром заборгованості за кредитом в розмірі 5840,67 грн. з розрахунку: 5840,67 грн. (загальна заборгованість за кредитом) х 30 (відсотків) : 100 : 360 днів х 1064 дня (кількість днів з 01.09.2014р. по 31.07.2017р.) = 5178 грн. 72 коп.

142 грн. 05 коп. + 5178 грн. 72 коп. = 5320 грн. 77 коп.

Таким чином загальний розмір заборгованості за кредитним договором дорівнює 11161 грн. 44 коп., з яких: 5840 грн. 67 коп. заборгованість за кредитом, 5320 грн. 77 коп. заборгованість по процентам за користування кредитом.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно задоволених позовних вимог.

Як вбачається з квитанції про сплату судового збору, розмір судових витрат складає 1600 гривень, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати за сплату судового збору, пропорційну до розміру задоволених позовних вимог (позовні вимоги підлягають задоволенню на: 11161,44 грн. х 100% : 51567,85 грн. ціни позову = 21,64%), тобто 21,64% від ціни позову (21,64% х 1600 гривень : 100% = 346,24 грн.), що складає 346,24 грн.

На підставі ст. 549, 624, 1046, 1048, 1050, 1054 ЦК України, керуючись ст.ст. 12, 13, 141, 206, 263-265, 280 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3, 28,10,1959 року народження, ІПН НОМЕР_1, яка зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (, ПАТ Комерційний банк «Приватбанк» м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, буд. 50) заборгованість за кредитним договором б/н від 20.09.2008 року, станом на 31.07.2017 року, за тілом кредиту у розмірі 5840,67 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 5320,77 грн., судовий збір у розмірі 346, 24 грн., а всього стягнути 11507 (одинадцять тисяч пятсот вісімдесят одну) грн. 68 коп.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Донецького апеляційного суду безпосередньо або через Жовтневий районний суд м. Маріуполя Донецької області протягом тридцяти днів з дня його оголошення.

У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.М.Томілін