Справа №: 398/4150/17
провадження №: 2/398/781/18
РІШЕННЯ

Іменем України

"03" жовтня 2018 р. м. Олександрія

Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області в складі головуючого судді Коліуш Г.В., з участю секретаря судового засідання Замкової Ю.С. розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Олександрійської районної державної адміністрації Кіровоградської області, Закритого акціонерного товариства «Агроавтосервіс» про визнання незаконним та скасування рішення, стягнення компенсації за користування земельною ділянкою та моральної шкоди,

за участю:

позивача - ОСОБА_1

представника позивача - ОСОБА_2

представника Олександрійської районної державної адміністрації Кіровоградської області - ОСОБА_3

представника ЗАТ "Агроавтосервіс" - ОСОБА_4

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання незаконним та скасування розпорядження Олександрійської районної державної адміністрації Кіровоградської області №495-р від 04 грудня 1996 року, стягнення з Закритого акціонерного товариства «Агроавтосервіс» компенсації за користування земельною ділянкою в сумі 105 000,00 грн., стягнення з Закритого акціонерного товариства «Агроавтосервіс» моральної шкоди в розмірі 30 000,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що мати позивача ОСОБА_5, яка померла 24.10.2001 року, працювала в колгоспі імені Енгельс, про що свідчить посвідчення №682365, який в подальшому був перетворений в колективне сільськогосподарське підприємство «Лікарівка-II», що знаходилося на території Лікарівської сільської ради Олександрійського району Кіровоградської області і входило до Костянтинівської асоціації сільськогосподарських фермерських господарств та в користуванні якого знаходилась земельна ділянка площею 691,4 гектари. На підставі Указу Президента №720/95 від 8 серпня 1995 року «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» його мати мала право на отримання паю у вигляді земельної ділянки в розмірі 3,68 гектари під час розпаювання зазначеного КСП, про що свідчить угода про використання земельної ділянки від 20 листопада 1991 року, за яким його мати як власник землі передала зазначену земельну ділянку в користування дочірньому підприємству «Лікарівка-2». Розпорядженням Олександрійської районної державної адміністрації Кіровоградської області за №82-р від 31 жовтня 1995 року зазначена земельна ділянка була передана в постійне користування товариству з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Мазтранссервіс», яке було створено внаслідок злиття з КСП «Лікарівка-ІІ». В подальшому розпорядженням Олександрійської районної державної адміністрації Кіровоградської області за №495р від 4 грудня 1996 року зазначена земельна ділянка була вилучена із користування ТОВ «Агрофірма Мазтранссервіс» та передана в постійне користування ЗАТ «Агроавтосервіс». На думку позивача, земельна ділянка була передана ЗАТ «Агроавтосервіс». незаконно, оскільки голова райдержадміністрації своїм розпорядженням не мав права передавати земельну ділянку, рішення про передачу зазначеної земельної ділянки ЗАТ «Агроавтосервіс» Олександрійська міська рада Кіровоградської області не приймала. Позивач є спадкоємцем першої черги за заповітом, а тому до нього перейшло право власності на земельну ділянку площею 3,68 га. Враховуючи, що земельна ділянка була передана незаконно, позивач не мав можливості користуватися земельною ділянкою та отримувати дохід. Внаслідок незаконного використання ЗАТ «Агроавтосервіс» належної позивачу земельної ділянки позивач зазнав моральних страждань, які виразилися у пригніченому психічного стану позивача через неможливість оплатити навчання сина.

23.01.2018 року від представника Олександрійської районної державної адміністрації надійшла заява про доручення доказів, в якій зазначено, що розпорядженням голови райдержадміністрації від 31 жовтня 1995 року №82-р земельна ділянка площею 691,40 га була передана в постійне користування товариству з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Мазтранссервіс», яке було створено внаслідок злиття з КСП «Лікарівка-ІІ». В подальшому розпорядженням голови Олександрійської районної державної адміністрації Кіровоградської області за №495-р від 4 грудня 1996 року зазначена земельна ділянка була вилучена із користування ТОВ «Агрофірма Мазтранссервіс» та передана в постійне користування ЗАТ «Агроавтосервіс». Пунктом третім розпорядження було передбачено його обовязкове затвердження на сесії районної ОСОБА_2 народних депутатів, однак таке рішення відсутнє. На підставі розпорядження було видано державний акт на право постійного користування землею серії І-КР №002061 від 10 грудня 1996 року АТЗТ «Агроавтосервіс», який, на думку представника Олександрійської районної державної адміністрації Кіровоградської області, був виданий з порушенням, оскільки в розпорядженні не зазначено, що земельна ділянка надається у постійне користування, а в державному акті визначено, що ділянка знаходиться на території Костянтинівської сільської ради. Подальші дії адміністрації, спрямовані на усунення вказаних недоліків не призвели по позитивного результату. Однак, позивач не ставить питання про визнання за ним права власності на земельну ділянку. Вважає, що Олександрійська районна державна адміністрація Кіровоградської області жодним чином не порушувала права, свободи та законні інтереси позивача, оскільки саме ЗАТ «Агроавтосервіс як заінтересована сторона не забезпечила подальше затвердження розпорядження голови Олександрійської районної державної адміністрації Кіровоградської області за №495-р від 4 грудня 1996 року.

07.06.2018 року позивач надав до суду заяву про збільшення позовної вимоги про стягнення з Закритого акціонерного товариства «Агроавтосервіс» компенсації за користування земельною ділянкою в сумі 173 543 грн. 28 коп., посилаючись на те, що відповідно до довідки відділу в Олександрійському районі Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області №20/132-18 від 14.05.2018 року середня нормативна грошова оцінка 1 га ріллі сільськогосподарських угідь по Олександрійському району, яка була розроблена у 1995 році та проіндексована станом на 01.01.2018 року складає 31 439 грн. 50 коп.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі, пояснив, що земельна ділянка площею 3,68 га була передана його матері у власність як пай після розпаювання землі колгоспу, що підтверджується угодою від 20.10.1998 року, відсутність підпису на угоді на інших документів на право власності на земельну ділянку спадкодавця не позбавляє позивача прав на успадковану земельну ділянку, оскільки мати працювала в колгоспі та має право на пай, він вже майже двадцять років намагається відновити порушені права, через незаконну передачу земельної ділянки ЗАТ «Агроавтосервіс» відповідач більше двадцяти років користується належною позивачу земельною ділянкою, що позбавило його можливості займатися підприємницькою діяльністю в сфері сільського господарства, отримувати дохід, оплатити навчання сина.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, зазначив, що зібраними та дослідженими доказами підтверджується факт належності матері позивача земельної ділянки площею 3,68 га, незаконність передачі цієї земельної ділянки ЗАТ «Агроавтосервіс» та обґрунтованості вимог про стягнення матеріальної та моральної шкоди.

Представник Олександрійської районної державної адміністрації Кіровоградської області в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечувала, зазначила, що невинесення оскаржуваного розпорядження на розгляд сесії жодним чином не впливає та не порушує права та охоронювані законом інтереси позивача.

Представник ЗАТ «Автоагросервіс» в судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала, зазначила, позивачем не доведений факт порушення його прав та законних інтересів, позивачем на підтвердження його прав на земельну ділянку площею 3,68 га надана угода від 20.11.1991 року, яка укладена строком на 5 років, проте саме поняття земельного паю було введено в обіг Указом Президента України №720/95 від 08.08.1995 року, строк дії цієї угоди закінчився 20.11.1996 року, тобто до винесення Олександрійською районною державною адміністрацією Кіровоградської області оскаржуваного розпорядження. Крім того, позивачем не надано жодних доказів наявності у його матері прав на пай, доказів прийняття спадщини після матері, не надано доказів, що земельна ділянка площею 3,68 га входить до складу земельної ділянки площею 691,40 га, яка передана у постійне користування ЗАТ «Агроавтосервіс». Довідка архівного відділу про відсутність відповідного рішення ради про затвердження оспорюваного розпорядження не свідчить про неприйняття рішення ради, а свідчить тільки про відсутність даного документа в архівному відділі, просила застосувати строк позовної давності, оскільки позивач звернувся до суду через 21 рік після винесення оспорюваного розпорядження та передачу земельної ділянки в користування ЗАТ «Агроавтосервіс».

Вислухавши вступне слово учасників справи, всебічно, повному, обєктивно та безпосередньо дослідивши наявних у справі докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності, судом встановлені такі фактичні обставини та відповідні ним правовідносини.

Позивач є сином ОСОБА_5, що підтверджується свідоцтвом про народження серії ЯТ №345479 від 17.06.1949 року.

22.10.2001 року померла ОСОБА_6, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ОЛ №140075.

Відповідно до заповіту від 03.10.1995 року ОСОБА_7 все своє майно де б воно не було, і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що їй буде належати на день смерті, і на що вона за законом матиме право заповіла ОСОБА_8.

Згідно з пенсійним посвідченням №682365 ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, призначена пенсія по старості, місце роботи: колгосп ім. Енгельса.

Розпорядженням представника Президента України №215 від 27.10.1992 року зареєстровано Костянтинівську асоціацію селянських і колективних господарств, створену внаслідок реорганізації колгоспу імені Енгельса за рішенням зборів уповноважених колгоспників від 11.07.1992 року.

Позивачем як доказ належності ОСОБА_5 земельної ділянки площею 3,68 га, яка отримана нею при виході з Костянтиновської асоціації СВК надана копія угоди про використання земельної ділянки (на оригіналі якої дата виправлена на 20.10.1998, встановити дійсну дату укладення угоди під час огляду оригіналу не виявилося можливим через наявність виправлень, в позовній заяві позивач зазначає інщу дату - 20.11.1991 рік), за умовами якої особа на прізвище ОСОБА_6 як власник передала ДСП «Лікарівка-ІІ» зазначену земельну ділянку у користування для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та на інші потреби строком на 5 років. Дана копія не містить підпису ОСОБА_6 В судовому засіданні був оглянутий оригінал зазначеної угоди, на якому міститься виправлення дати угоди на 1998 рік та підпис «Капінус» з зазначенням дати «2018 рік». В судовому засіданні позивач підтвердив той факт, що цей підпис та дата поставлені ним власноручно, оригінал угоди підпису його матері не містив.

Щодо позовних вимог про стягнення компенсації та моральної шкоди суд зазначає таке.

Відповідно до ч. 1 п. 2 Указу Президента України від 08.08.1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, відповідно до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю.

Пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» роз'яснено, що сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акту на право власності на землю. Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акту і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай).

Пунктом 5 Указу Президента України від 08.08.1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» передбачена видача громадянам сертифікатів на право на земельну частку (пай) єдиного в Україні зразка та їх реєстрація провадяться відповідною районною державною адміністрацією.

Статтею 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості)

земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» передбачено, що основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією.

Згідно з пунктом 17 розділу X «Перехідні положення» ЗК України сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акту про право власності на землю.

За змістом ст. 2 Закону України «Про сільськогосподарську кооперацію», ст. 3 Указу Президента України «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва», п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» право на земельну частку (пай) може бути об'єктом спадкування.

Право власності є непорушним та підлягає захисту без обмеження строком позовної давності.

Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

В наданих документах містяться розбіжності щодо прізвища спадкодавця та позивача, в свідоцтві про смерть, заповіті, пенсійному посвідчення, угоді особа зазначена як "ОСОБА_7 (Парасківа) Василівна", особа, на користь якої складений заповіт зазначена як ""ОСОБА_8, позивач має прізвище "Капінус", рішення про встановлення факту родинних відносин та належності правовстановлюючого документа позивачем до суду не надано.

Отже, позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів, що мати позивача отримала право на земельну частку (пай) площею 3,68 га як член колгоспу та ця земельна ділянка увійшла до складу спадщини, доказів того, що особа на ім'я ОСОБА_7 (Парасківа) Василівна є матір'ю позивача - ОСОБА_1.

Крім того, позивачем не доведено в судовому засіданні той факт, що земельна ділянка площею 3,68 га входить до складу земельної ділянки площею 691,40 га, переданої у користування ЗАТ «Агроавтосервіс».

Отже, враховуючи недоведеність наявності у позивача прав на земельну ділянку суд не вирішує питання про обґрунтованість розрахунку розміру матеріальної компенсації.

Суд звертає увагу, що 14.06.2018 року було проведено підготовче судове засідання, під час якого на виконання вимог ст.197 ЦПК України позивачу та його представнику було розяснено право звернутися до суду з відповідними заявами, в тому числі, про витребування доказів та призначення експертизи. Однак, жодних заяв від позивача та представника, який є адвокатом, до суду не надійшло.

Відповідно до ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Враховуючи те, що судом встановлено відсутність порушеного права позивача, позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди не підлягають .

Згідно з розпорядженням Олександрійської районної державної адміністрації №82-р від 31.10.1995 року, в звязку із злиттям КСП «Лікарівка-ІІ» з ТОВ «Агропромфірми Мазтранссервіс», було передано ТОВ «Агрофірми Мазтранссервіс» в постійне користування земельні ділянки загальною площею 691,4 га, в тому числі сільськогосподарських угідь 527,1 га, із них ріллі 471,3 га та інші угіддя 164,3 га.

Згідно з розпорядження Олександрійської районної державної адміністрації №495-р від 04.12.1996 року, за клопотанням агропромфірми «Мазтранссервіс» було вилучено земельну ділянку загальною площею 691,4 га на території Лікарівської сільської ОСОБА_2 народних депутатів, та передано акціонерному товариству закритого типу «Агроавтосервіс». Також було визначено, що розпорядження голови райдержадміністрації затвердити на послідуючій сесії районної ОСОБА_2 народних депутатів.

З листа архівного відділу Олександрійської районної державної адміністрації №01-30 від 13.02.2017 року вбачається, що в документах архівного фонду «Олександрійська районна рада» в протоколах сесій районної ради відомості про прийняття рішення про затвердження розпорядження голови райдержадміністрації від 04.12.1996 року №495-р «Про вилучення та надання земельних ділянок для сільськогосподарських потреб», відсутні.

Відповідно до ст.19 Земельного кодексу України від 18.12.1990 року №561-ХІІ (в редакції станом на час прийняття оскаржуваного розпорядження) (далі ЗК України) сільські, селищні ОСОБА_2 народних депутатів надають земельні ділянки у користування для всіх потреб із земель сіл, селищ, а також за їх межами для будівництва шкіл, лікарень, підприємств торгівлі та інших об'єктів, пов'язаних з обслуговуванням населення

(сфера послуг), сільськогосподарського використання, ведення селянського (фермерського) господарства, особистого підсобного господарства, індивідуального житлового, дачного і гаражного будівництва, індивідуального і колективного садівництва, городництва, сінокосіння і випасання худоби, традиційних народних

промислів.

За приписами ч.3 ст.3 ЗК України повноваження щодо передачі, надання та вилучення земельних ділянок місцеві ОСОБА_2 народних депутатів можуть передавати

відповідно органам державної виконавчої влади або виконавчим органам місцевого самоврядування.

Указом Президента України №252 від 14.04.1992 року «Про положення про місцеву державну адміністрацію» (в редакції на час прийняття оскаржуваного розпорядження) визначено, що місцева державна адміністрація є системою органів державної виконавчої влади, які утворюються відповідним Представником Президента України або входять до складу адміністрації за принципом подвійного підпорядкування. Пунктом 35 зазначеного Положення визначено, що розпорядження глави місцевої державної адміністрації, акти інших посадових осіб, що призначаються ним, у разі порушення прав громадян, органів місцевого і регіонального самоврядування, підприємств, установ і організацій можуть бути оскаржені до глави вищестоящої місцевої державної адміністрації або у судовому порядку.

Відповідно до ст. 393 ЦК правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. Власник майна, права якого порушені внаслідок видання правового акта органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, має право вимагати відновлення того становища, яке існувало до видання цього акта. У разі неможливості відновлення попереднього становища власник має право на відшкодування майнової та моральної шкоди.

Згідно з ч. 2, 3 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Отже, визначальним при розгляді справ про визнання незаконними рішень про передачу земельних ділянок є наявність у позивача прав власника на земельну ділянку, щодо якої вирішувалося питання про передачу.

Оскільки судом встановлено відсутність у позивача права на земельну ділянку площею 3,68 га та не доведений факт входження зазначеної земельної ділянки до складу земельної ділянки, якою користується ЗАТ «Агроавтосервіс» позивачем не доведений, суд не вбачає підстав для визнання незаконним та скасування оскаржуваного розпорядження.

визнання незаконним та скасування оскаржуваного розпорядження.

Крім того, суд зазначає, що самостійний позов про визнання незаконними та скасування рішень органів державної влади про передачу земельних ділянок не виконує функції захисту прав особи, оскільки не впливає на права та обов'язки сторін таких правовідносин (у зв'язку з тим, що дія цих ненормативних актів вичерпується фактом їх виконання).

Також суд погоджується з думкою представника ЗАТ «Агроавтосервіс», що відсутність рішення ради про затвердження оскаржуваного розпорядження в архівному відділі не свідчить про неприйняття такого рішення, а свідчить тільки про відсутність цього документа в архівному відділі.

Листування між Олександрійською районною державною адміністрацією Кіровоградської області та Кіровоградською обласною державною адміністрацією з приводу законності користування ЗАТ «Авгроавтосервіс» земельної ділянки площею 691,40 га не приймається судом як доказ на підтвердження або спростування позовних вимог.

Щодо ухвали Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 04.10.2017 року по справі №398/3329/17 про відкриття провадження та ухвали Господарського суду Кіровоградської області від 08.11.2016 року по справі №912/4109/16 суд зазначає, що зазначені судові рішення не мають преюдиційного значення для вирішення справи.

Європейський суд з прав людини зауважує, що принцип «процесуальної рівності сторін» передбачає, що у випадку спору, який стосується приватних інтересів, кожна зі сторін повинна мати розумну можливість представити свою справу, включаючи докази, в умовах, які не ставлять цю сторону в істотно більш несприятливе становище стосовно протилежної сторони (DOMBO BEHEER B.V. v. THE NETHERLANDS, № 14448/88, § 33, ЄСПЛ, від 27 жовтня 1993 року).

Частиною першою ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Отже, суд вважає, що позивачем не доведено факту порушення його прав та законних інтересів при прийнятті оскаржуваного розпорядження, належності йому як спадкоємцю земельної ділянки площею 3,68 га, незаконності користування ЗАТ «Агроавтосервіс» спірною земельною ділянкою, тому позов не підлягає задоволенню.

В звязку з відмовою в задоволенні позову по суті позовних вимог, суд не вбачає підстав для застосування строків позовної давності.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 89, 141, 264, 265, 273, 352, 354 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_2, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_3) до Олександрійської районної державної адміністрації Кіровоградської області (місцезнаходження: Кіровоградська область, м. Олександрія, вул. Шевченка, 132, ), Закритого акціонерного товариства "Агроавтосервіс" (Кіровоградська область, м. Олександрія, вул. Дніпропетровське шосе, 4, ) про визнання незаконним та скасування рішення, стягнення компенсації за користування земельною ділянкою та моральної шкоди - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до Апеляційного суду Кіровоградської області через Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 12 жовтня 2018 року.

Суддя Коліуш Г.В.