Справа №461/462/18
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
02 жовтня 2018 року м.Львів
Галицький районний суд м. Львова
в складі : головуючого-судді Лялюк Є. Д.
секретаря судових засідань ОСОБА_1
за участю представника позивача ОСОБА_2
відповідача ОСОБА_3
представник відповідача ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ПрАТ СК «ПЗУ Україна», про стягнення матеріальних та моральних збитків,-,
ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_6, третьої особи, яка не заявляє самостійної вимоги щодо предмета спору ПРАТ "Страхова компанія "ПЗУ Україна" про стягнення збитків в розмірі 10 231 (десять тисяч двісті тридцять одна) грн. 16 коп., відшкодування моральної шкоди в розмірі 50 000 (п'ятдесят тисяч) грн, а також судовий збір.
В обґрунтування заявлених вимог вказав, що 8 березня 2017 року в результаті дорожньо-транспортної пригоди (далі ДТП), яка сталася з вини ОСОБА_6М, належному позивачу транспортному засобу "Daewoo Lanos TF69Y" заподіяні механічні пошкодження. ДТП було оформлено в спрощеному порядку шляхом заповнення сторонами повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (європротокол).
Страховик відповідачки ПРАТ "Страхова компанія "ПЗУ Україна" (далі СК "ПЗУ Україна") виплатив потерпілому за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів (далі ОСЦПВ) страхове відшкодування в розмірі 22 737 грн. 79 коп.
Згідно з експертним дослідженням № 29/17 від 11.04.2017, складеного ФОП ОСОБА_7М, вартість матеріального збитку автомобіля становить 31 528 грн 11 коп.
За послуги експерта позивач сплатив 1 200 грн. За евакуацію автомобіля з місця ДТП позивач сплатив 400 грн.
Також позивачу завдано моральної шкоди на суму 50 000 грн, яка виражається в психічних переживаннях, які він переніс під час ДТП, в погіршенні звичного способу життя і моральних страждань, оскільки сім'я позивача не змогла користуватися автомобілем на протязі його ремонту, незручності, які він зазнає у зв'язку із вирішенням спору в судовому порядку більше одного року.
Посилаючись на те, що відповідачка відмовляється добровільно сплатити різницю між розміром завданої шкоди та виплаченим страховим відшкодуванням в розмірі 8 790 грн 32 коп. (31 528,11 22 737,79), позивач на підставі статей 22, 23, 610, 612 ЦК України просив стягнути з відповідачки на свою користь матеріальні збитки в розмірі 8 790 (вісім тисяч сімсот дев'яносто) грн.. 32 коп., понесені витрати з визначення матеріального збитку у розмірі 1 200 (тисяча двісті) грн., витрати на евакуацію пошкодженого автомобіля з місця ДТП в розмірі 400(чотириста) грн., а також відшкодувати моральну шкоду у розмірі 50 000 (п'ятдесят тисяч) грн.
03.05.2018 року ОСОБА_6 подала відзив на позовну заяву. У відзиві відповідачка визнає наступні обставини: свою вину у скоєнні ДТП, характер та перелік видимих механічних пошкоджень належному позивачу транспортному засобу (пошкоджено передній бампер, капот, крило, передні фари, радіатор), оформлення документів про ДТП у спрощеному порядку (європротокол), факт заподіяння позивачеві моральних страждань у зв'язку із пошкодженням його автомобіля внаслідок ДТП. Відповідачка не заперечує проти відшкодування моральної шкоди в розмірі 500 (п'ятсот) грн у зв'язку із пошкодженням автомобіля позивача.
На обґрунтування заперечень проти відшкодування збитків відповідачка посилається на те, що при настанні страхового випадку (ДТП) між сторонами укладено правочин про страхову виплату в межах сум і відповідно до пункту 33.2 статті 33 Закону про ОСЦПВ шляхом спільного заповнення бланка повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду.
Відповідачка зазначає, що позивач реалізував своє право на пред'явлення вимоги до страхової компанії за договором обов'язкового страхування, де йому було виплачено страхове відшкодування відповідно до проведеної оцінки пошкоджень в розмірі 22 896 грн 95 коп., що не заперечується позивачем.
Відповідачка посилається на те, що при наявності правочину про страхову виплату, здійснення страховиком страхової виплати відповідно до статті 33 Закону про ОСЦПВ припинило її деліктне зобов'язання виконанням, проведеним належним чином. Обсяг страхового відшкодування згідно з полісом ОСЦПВ відповідачки не перевищує розмір збитків, а тому вважає що у цій справі стаття 1194 ЦК України застосуванню не підлягає, оскільки заподіювач шкоди, який застрахував свою відповідальність у порядку обов'язкового страхування на користь потерпілого, відшкодовує різницю між страховим відшкодуванням і фактичним розміром шкоди тільки в разі, коли страхового відшкодування недостатньо для повного відшкодування завданої шкоди.
Таким чином, на думку відповідачки, обов'язок доведення наявності шкоди у розмірі, більшому ніж встановлено висновком, проведеного на замовлення страховика, покладається на позивача, який звертається до суду за захистом свого порушеного права.
Разом з тим, відповідачка зазначає, що експертне дослідження № 29/17 від 11.04.2017, складене ФОП ОСОБА_7 на замовлення позивача, не відповідає вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна, є неякісним, складеним з порушенням вимог до складання калькуляції та не може бути використане при визначенні розміру збитку.
На обґрунтування заперечень проти заявленого розміру компенсації моральної шкоди відповідачка посилається на те, що такий розмір не відповідає вимогам розумності та справедливості, оскільки позивачем не враховано, що з метою прискорення процесу оформлення таких документів і виплати страхового відшкодування сторони обрали більш оперативний спосіб захисту прав потерпілого (оформлення ДТП в прощеному порядку), що направлено на мінімізацію душевних страждань, які позивач зазнав під час ДТП. В результаті дорожньо-транспортної пригоди шкоди здоров'ю позивача заподіяно не було. Просить врахувати, що дана компенсація не направлена на відновлення майнових втрат позивача і не замінює собою відшкодування майнової шкоди.
Судові витрати у разі відмови від позову, в тому числі витрати на оплату професійної правової допомоги, просить покласти на позивача.
ПРАТ "Страхова компанія "ПЗУ Україна" подала пояснення щодо позову третьої особи, яка не заявляє самостійної вимоги щодо предмета спору.
Страхова компанія просила у позові відмовити, посилаючись на те, що СК "ПЗУ Україна" повністю виконала свої зобов'язання перед страхувальником (відповідачкою), відшкодувавши потерпілому (позивачу) вартість матеріального збитку, завданого в результаті пошкодження його автомобіля.
Страхова компанія також вказує, що оскільки дорожньо-транспортна пригода була оформлена сторонами без участі уповноважених на те працівників відповідних підрозділів Національної поліції, шкода здоров'ю потерпілому відшкодуванню не підлягає.
В судове засідання позивач ОСОБА_5 не зявився, направив свого представника за довіреністю (ордером) адвоката ОСОБА_2, який позовні вимоги підтримав в повному обсязі.
В процесі розгляду справи представник позивача ОСОБА_2 заявив клопотання притягнення ПРАТ "Страхова компанія "ПЗУ Україна" до участі в справі в якості співвідповідача.
Ухвалою суду змінено статус ПРАТ "Страхова компанія "ПЗУ Україна" з третьої особи, що не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, на відповідача.
В судовому засіданні 02.10.2018 представником позивача ОСОБА_2 було заявлено клопотання про прийняття заяви про уточнення позовних вимог, в якій позивач доповнив свої раніше заявлені вимоги вимогою про відшкодування шкоди здоров'ю, а також зменшив розмір відшкодування моральної шкоди до 20 000 грн.
Ухвалою суду від 02.10.2018 позивачеві в задоволенні заявленого клопотання про прийняття додаткових вимог було відмовлено у зв'язку із порушенням правил об'єднання позовних вимог.
В судовому засіданні 02.10.2018 року представник позивача ОСОБА_2 наполягав на стягненні збитків саме з ОСОБА_6 за правилами про відшкодування шкоди, просив застосувати до даних правовідносин положення статті 1194 ЦК України.
Відповідач СК "ПЗУ Україна" явку представників в судове засідання не забезпечив, хоча належним чином був повідомлений про дату, місце та час розгляду справи.
Заслухавши представника позивача ОСОБА_2, відповідачку ОСОБА_6, представника відповідачки за довіреністю адвоката ОСОБА_4, дослідивши матеріали справи, вважаючи за можливе розглянути справу за відсутності учасників, які не зявилися, повідомлених про судове засідання належним чином, суд встановив наступне.
Як слідує з матеріалів справи, 08.03.2017 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля НОМЕР_1, що належить ОСОБА_5, і під його управлінням, і автомобіля CitroenC4 Picasso, державний номерний знак НОМЕР_2, під управлінням ОСОБА_9 В результаті цього ДТП, що сталася з вини ОСОБА_9, автомобілю позивача були заподіяні механічні пошкодження.
Цивільна відповідальність ОСОБА_6 була застрахована в СК "ПЗУ Україна", що підтверджується полісом ОСЦПВ №AK/4678950 від 10.08.2016зі строком дії до 09.08.2017.
Цивільна відповідальність ОСОБА_5 була застрахована в ПРАТ "УПСК", що підтверджується полісом ОСЦПВ № АК/1499630 від 16.12.2016зі строком дії до 15.12.2017.
Дорожньо-транспортну пригоду було оформлено сторонами без участі уповноважених на це співробітників поліції шляхом спільного заповнення бланка Повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду.
09.03.2017 власник транспортного засобу Daewoo LanosTF69Y, державний номерний знак НОМЕР_3, ОСОБА_5 звернувся в страхову компанію "ПЗУ Україна" з заявою про настання страхового випадку за фактом події 08.03.2017 дорожньо-транспортної пригоди.
16.03.2015СК "ПЗУ Україна" було організовано проведення огляду та незалежної експертизи (оцінки) з визначення розміру збитку, заподіяного автомобілю позивача, в ТОВ "СОС Сервіс Україна" за адресою: м. Львів, вул. Широка.
СК "ПЗУ Україна" вказану подію визнала страховим випадком, в зв'язку з чим 30.03.2017 року власнику пошкодженого транспортного засобу Daewoo Lanos TF69Y, д.н.з. НОМЕР_3, ОСОБА_5 виплачено страхове відшкодування в розмірі 22 896 грн 95 коп. (за мінусом ПДВ 20%), що визнається позивачем.
30.03.2017 ОСОБА_5 направив в Центр врегулювання збитків СК "ПЗУ Україна" заяву про організацію самостійного огляду спірного автомобіля на 03.04.2017 за адресою: м. Львів, вул. Самарська, 7 (а. с. 9).
03.04.2017 позивач з метою визначення розміру матеріального збитку в результаті пошкодження належного йому транспортного засобу звернувся до ФОП ОСОБА_7, який 03.04.2017 провів огляд спірного автомобіля.
Згідно із висновком експертного автотоварознавчого дослідження № 29/17 від 11.04.2017, складеного ФОП ОСОБА_7 (далі висновок від 11.04.2017), вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля DAEWOO LANOS ТFб9Y iдентифiкацiйний помер SUРТFб9YDбW288877, реєстраційний номер НОМЕР_3 станом на момент дослідження 03.04.2017 становить 31 528 грн 11 коп. (а. с. 24-29).
За проведення експертизи з визначення вартості відновлювального ремонту автомобіля ОСОБА_5 сплатив експерту 1 200 грн (а. с. 52).
17.04.2017 ОСОБА_5 звернувся до СК "ПЗУ Україна" із заявою про виплату страхового відшкодування відповідно до висновку ФОП ОСОБА_7 від 11.04.2017 року.
Позивач на адресу СК "ПЗУ Україна" з претензію (вимогою) про оплату різниці між вартістю матеріальних збитків і розміром виплаченого страхового відшкодування не звертався.
Посилаючись на недостатність виплаченого страхового відшкодування для покриття вартості відновлювального ремонту, позивач звернувся до суду з розглянутими вимогами.
Згідно з частиною 2 статті 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Відповідно до частини 1 статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Відповідно до статті 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Відповідно до статті 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода полягає:1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я;2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів;3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна;4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Відповідно до частини 3 статті 23 Цивільного кодексу України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування (частина 4 статті 23 ЦК України).
Порядок відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність встановлено статтею 1194 Цивільного кодексу України, за змістом якої особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Відповідно до частини 1 статті 528 Цивільного кодексу України виконання обов'язку може бути покладено боржником на іншу особу, якщо з умов договору, вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства або суті зобов'язання не випливає обов'язок боржника виконати зобов'язання особисто. У цьому разі кредитор зобов'язаний прийняти виконання, запропоноване за боржника іншою особою.
У разі невиконання або неналежного виконання обов'язку боржника іншою особою цей обов'язок боржник повинен виконати сам (частина 2 статті 528 ЦК України).
Згідно із частиною 1 статті 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Частиною 1 статті 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до частини 1 статті 979 Цивільного кодексу України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.
Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов'язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (стаття 980 ЦК України).
Види обов'язкового страхування в Україні визначені у статті 7 Закону України "Про страхування". До них пункт 9 частини першої вказаної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує, зокрема, Закон України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".
Згідно із пунктом 22.1 статті 22 Закону України від 01.07.2004 № 1961-IV "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (в редакції від 09.12.2015, далі Закон №1961-IV)у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоровю, майну третьої особи.
Відповідно до абзацу першого пункту 33.2 статті 33 Закону №1961-IVу разі настання дорожньо-транспортної пригоди за участю лише забезпечених транспортних засобів, за умови відсутності травмованих (загиблих) людей, а також за згоди водіїв цих транспортних засобів щодо обставин її скоєння, за відсутності у них ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, ці водії мають право спільно скласти повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду.
У такому разі водії транспортних засобів після складення зазначеного в цьому пункті повідомлення мають право залишити місце дорожньо-транспортної пригоди та звільняються від обов'язку інформувати відповідні підрозділи Національної поліції про її настання (абзац другий пункту 33.2 статті 33 Закону №1961-IV).
Відповідно до абзацу третього пункту 33.2 статті 33 Закону №1961-IVу разі оформлення документів про дорожньо-транспортну пригоду без участі уповноважених на те працівників відповідних підрозділів Національної поліції розмір страхової виплати за шкоду, заподіяну майну потерпілих, не може перевищувати максимальних розмірів, затверджених Уповноваженим органом за поданням МТСБУ, що діяли на день настання страхового випадку.
Відповідно до статті 1 і пункту 35.1 статті 35 Закону № 1961-IV потерпілий ставить вимогу про відшкодування шкоди, заподіяної його майну, страховику, який застрахував цивільну відповідальність страхувальника.
Згідно із пунктом 36.4 статті 36 Закону №1961-IV страхове відшкодування здійснюється у формі страхової виплати шляхом перерахування суми страхової виплати на банківський рахунок потерпілого (вигодонабувача) або шляхом організації та оплати відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу на станції технічного обслуговування, яка обрана потерпілим за погодженням із страховиком.
За загальним правилом, право вибору способу страхового відшкодування належить потерпілому.
Верховний Суд також роз'яснив, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у страховика не виник обов'язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.
З вищенаведених норм закону і роз'яснень Верховного Суду слідує, що виконання обов'язку з відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, Законом №1961-IV покладено на страховика винної особи у межах, встановлених цим Законом та договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (страховим полісом) (частина 1 статті 528, частина 1 статті 979, статті 1166, 1194 ЦК України, пункт 22.1 статті 22, пункту 35.1 статті 35 Закону №1961-IV).
Якщо при настанні страхового випадку між учасниками дорожньо-транспортної пригоди були відсутні розбіжності з приводу обставин події, ступеня вини кожного з них в дорожньо-транспортній пригоді, характеру та переліку видимих пошкоджень транспортних засобів, між завдавачем шкоди і потерпілим може бути укладено правочин про страхову виплату в межах сум і відповідно до пункту 32.2 статті 32 Закону №1961-IV шляхом спільного заповнення бланка повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (частина 1 статті 627 ЦК України, абзац третій пункту 32.2. 32 Закону №1961-IV).
При наявності такого правочину, у разі здійснення страховиком страхової виплати відповідно до статті 33 Закону №1961-IV, деліктне зобов'язання між потерпілим і особою, яка завдала шкоди, припиняється виконанням, проведеним належним чином (частина 1 статті 528, частина 1 статті 599 ЦК України).
Відповідно до частини 1 статті 50 Цивільного процесуального кодексу України позов може бути предявлений спільно кількома позивачами або до кількох відповідачів. Кожен із позивачів або відповідачів щодо другої сторони діє в цивільному процесі самостійно.
В постанові ОСОБА_8 Верховного Суду від 20.06.2018 N 308/3162/15-ц роз'яснено, що визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов'язком суду, який виконується під час розгляду справи.
Оскільки ОСОБА_5 є одночасно потерпілим у відносинах внаслідок заподіяння шкоди (статті 22, 1166 ЦК України) і вигодонабувачем у відносинах з обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності відповідачки за заподіяння шкоди (стаття 979 ЦК України), він має право на власний розсуд обирати з цих осіб того, до кого пред'явити позов.
При визначенні належності відповідачів судом враховано, що клопотання про залучення СК "ПЗУ Україна" в якості співвідповідача було заявлено самим позивачем і судом задоволено.
При цьому ОСОБА_5 від позовних вимог до СК "ПЗУ Україна" не відмовлявся, така відмова в установленому законом порядку судом не приймалася.
Доводи представника позивача ОСОБА_2 про те, що в силу статті 1194 Цивільного кодексу України саме відповідачка, як завдавач шкоди, у разі недостатності виплаченого страхового відшкодування для покриття вартості відновлювального ремонту, відшкодовує різницю між виплаченим страховим відшкодування і вартістю відновлювального ремонту, відхиляються, оскільки не враховують ту обставину, що між сторонами укладено правочин про відшкодування завданої майнової шкоди шляхом виплати страхового відшкодування, а СК "ПЗУ Україна", як страховик цивільної відповідальності винної у ДТП особи, на підставі спеціальної норми статті 29 Закону №1961-IV здійснив відшкодування витрат, пов'язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, і таке відшкодування проведене страховиком в межах ліміту відповідальності, встановленого абзацом другим пункту 22.1 статті 22 Закону№1961-IV (50 000 гривень), тому в силу статті 1194 Цивільного кодексу України підстави для стягнення з ОСОБА_6 завдавача шкоди заявлених збитків в розмірі, що не перевищують даний ліміт, відсутні.
Подані позивачем в матеріали справи рахунок-фактура ФОП ОСОБА_10 від 29.05.2017, відповідно до якого вартість запчастин склала 16 309 грн., судом в якості доказів розміру збитків не приймаються, оскільки допустимих доказів, що підтверджують оплату наданих ФОП ОСОБА_10 запчастин позивачем в порушення положень статті 81 ЦПК України не представлено, а наданий рахунок-фактура від 29.05.2017 не відповідає ознакам допустимості.
Крім того, представник позивача в судовому засіданні пояснив, що автомобіль станом на момент розгляду справи залишається не відремонтованим.
За таких обставин, враховуючи заявлені вимоги, суд доходить до висновку, що у цій справі підстав для застосування положень статті 1194 Цивільного кодексу України немає, у зв'язку із чим вимога позивача про стягнення з ОСОБА_6 майнових збитків в розмірі 10 231 (десять тисяч двісті тридцять одна) грн 16 коп. пред'явлена до неналежного відповідача і не підлягає задоволенню.
Статтями 12, 76, 81 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Таким чином, обов'язок доведення наявності шкоди у розмірі, більшому ніж встановлено висновком автотоварознавчого дослідження, проведеного на замовлення страховика, покладається на позивача, який звертається до суду за захистом свого порушеного права.
З урахуванням вищенаведених норм і роз'яснень Верховного Суду, відповідно до статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, для вирішення спору про відшкодування шкоди СК "ПЗУ Україна" слід встановити наступні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи: чи правильно визначено страхове відшкодування позивачу; чи проведене страхове відшкодування, встановлене Законом №1961-IV, страховиком в повному обсязі.
Страхове відшкодування шкоди (вартість матеріального збитку) у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу здійснюється страховиком шляхом оплати вартості відновлювального ремонту з урахуванням зносу комплектуючих виробів (деталей, вузлів, агрегатів), розрахованого у порядку, встановленому законодавством (стаття 29 Закону №1961-IV).
За договором ОСЦПВ вартість відновлювального ремонту визначається відповідно до Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року N 142/5/2092 (в редакції від 21.08.2009, далі Методика товарознавчої експертизи).
Згідно з пунктом 8.2 Методики товарознавчої експертизи вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу транспортного засобу розраховується за формулою: Ссвз = Ср + См + Сс х (1- Ез), де: Ср вартість ремонтно-відновлювальних робіт, грн; См вартість необхідних для ремонту матеріалів, грн; Сс вартість нових складників, що підлягають заміні під час ремонту, грн; Ез - коефіцієнт фізичного зносу.
Відповідно до абзацу другого пункту 36.2 статті 36 Закону №1961-IV, якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника) сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту.
З матеріалів справи випливає, що позивачем в обґрунтування розміру збитку представлено копію висновку експертного автотоварознавчого дослідження № 29/17 від 11.04.2017, складеного ФОП ОСОБА_7, згідно з яким вартість ремонтно-відновлювальних робіт, становить 10 173 грн, вартість необхідних для ремонту матеріалів 13 032 грн 27 коп., вартість нових складових (запчастин), що підлягають заміні 18 915 грн 55 коп., коефіцієнт фізичного зносу (1 - 0,56). Отже, вартість відновлювального ремонту з врахуванням зносу автомобіля, розрахованої згідно з пунктом 8.2 Методики товарознавчої експертизи (вартість завданого позивачу матеріального збитку), становить 31 528 грн. 11 коп. (а. с. 24-29).
З порівняння наведених документів слідує, що різниця у вартості відновлювального ремонту виникла в результаті різної оцінки експертами пошкоджень, що виникли в результаті ДТП.
Так, у висновку від 11.04.2017 і звіті про оцінку від 27.03.2017 зазначено про пошкодження однієї деталі колісна арка передня ліва.
При цьому дослідженні від 11.04.2017 зроблено висновок про необхідність заміни деталі, в той час як у звіті від 27.03.2017 зазначено на її ремонт.
Згідно із підпунктом 8.5.3 пункту 8.5 Методики товарознавчої експертизи рішення про заміну складових частин КТЗ приймається у разі неможливості їх відновлення відповідно до технічних вимог або в разі економічної недоцільності їх відновлення (ремонту).
В порушення статті 81 Цивільного процесуального кодексу України позивач не надав в матеріали справи докази того, що колісна арка потребувала повної заміни (заміна складової деталі не підтверджується фотоматеріалами, відсутня калькуляція витрат на відновлення автомобіля, необхідність заміни колісної арки у висновку від 11.04.2017 не обґрунтована).
Разом з тим, представлений позивачем висновок від 11.04.2017 не відповідає вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна, є неякісним, складений з порушенням вимог до складання калькуляції відповідно до Методики товарознавчої експертизи та не може бути використаний при визначенні розміру збитку з наступних підстав.
З матеріалів справи вбачається, що експертне автотоварознавче дослідження за висновком від 11.04.2017 проведене експертом-автотехніком ОСОБА_7, який включений в Реєстр атестованих судових експертів (свідоцтво номер 1678), висновок оформлений у вигляді експертного дослідження і скріплений печаткою судового експерта.
Відповідно до частини 1 статті 10 Закону України від 25.02.1994 № 4038-XII "Про судову експертизу" (в редакції Закону України від 09.09.2004 № 1992-IV, далі Закон про судову експертизу) судовими експертами можуть бути особи, які мають необхідні знання для надання висновку з досліджуваних питань.
Згідно із пунктом 3 статті 10 Закону про судову експертизу до проведення судових експертиз, крім тих, що проводяться виключно державними спеціалізованими установами, можуть залучатися також судові експерти, які не є працівниками цих установ, за умови, що вони мають відповідну вищу освіту, освітньо-кваліфікаційний рівень не нижче спеціаліста, пройшли відповідну підготовку в державних спеціалізованих установах Міністерства юстиції України, атестовані та отримали кваліфікацію судового експерта з певної спеціальності у порядку, передбаченому цим Законом.
Згідно із пунктом 1 розділу VI Положення у разі прийняття комісією рішення про присвоєння (підтвердження) кваліфікації судового експерта особі протягом 10 робочих днів видається свідоцтво про присвоєння кваліфікації судового експерта з певного виду експертної спеціальності (далі - Свідоцтво) або робиться відмітка у Свідоцтві про продовження терміну його дії.
Якщо строк дії Свідоцтва не продовжений, Свідоцтво вважається недійсним (п. 7 р. VI Положення).
Згідно із пунктом 4.3 розділу IV Методики товарознавчої експертизи у разі виконання судовим експертом відповідно до частини шостої статті 13 Закону України "Про судову експертизу" оцінки на договірних засадах з питань, що становлять інтерес для юридичних і фізичних осіб, він складає висновок експертного дослідження з урахуванням особливостей його оформлення згідно із законодавством.
Відповідно до частини 1 статті 78 Цивільного процесуального кодексу України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.
Отже, висновок експерта № 29/17 від 11.04.2017 є недопустимим доказом у справі (частина 1 статті 78, частина 1 статті 102 ЦПК України, пункт 4.3 розділу IV Методики товарознавчої експертизи).
Крім того, висновок від 11.04.2017 складений з порушенням вимог законодавства про товарознавчу експертизу (дослідження).
З експертного автотоварознавчого дослідження № 29/17 від 11.04.2017 вбачається, що висновки експерта засновані на застосуванні Національного стандарту № 1 "Загальні засади оцінки майна і майнових прав", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10.03.2003 N 1440 (далі Національний стандарт № 1), Методики товарознавчої експертизи, а калькуляція вартості відновлювального ремонту зроблена з використанням програми Аудатекс.
Згідно із пунктом 56 Національного стандарт № 1 звіт про оцінку майна, що складається у повній формі, повинен містити, зокрема, письмову заяву оцінювача про якість використаних вихідних даних та іншої інформації, особистий огляд об'єкта оцінки (у разі неможливості особистого огляду - відповідні пояснення та обґрунтування застережень і припущень щодо використання результатів оцінки), дотримання національних стандартів оцінки майна та інших нормативно-правових актів з оцінки майна під час її проведення, інші заяви, що є важливими для підтвердження достовірності та об'єктивності оцінки майна і висновку про його вартість; додатки з копіями всіх вихідних даних, а також у разі потреби - інші інформаційні джерела, які роз'яснюють і підтверджують припущення та розрахунки.
В силу підпункту "о" пункту 4.4 розділу IV Методики товарознавчої експертизи у звіті (акті) або висновку експерта (експертного дослідження) про оцінку КТЗ зазначається перелік обмежень щодо застосування результатів оцінки та припущення, у межах яких проводилася оцінка.
Тим часом, наданий позивачем висновок ФОП ОСОБА_7 від 11.04.2017, незважаючи на те, що містить посилання на застосування Національний Стандарт № 1, виконано без застосування такого, зокрема, не містить заяв оцінювача і копії всіх вихідних даних, що підтверджують вартість запасних частин, робіт, ЛКМ на дату події, що суперечить вимогам пункту 56 Національного Стандарту № 1 і не дозволяє підтвердити достовірність та об'єктивність оцінки майна і висновку про його вартість, розрахунок вартості відновлювального ремонту.
Відповідно до пункту 2.1 розділу ІІ Методики товарознавчої експертизи загальні визначення баз оцінки, порядку їх застосування і відповідних їм видів вартості наведені в Національному Стандарті N 1.
Згідно із пунктом 32 Національного Стандарту № 1 у разі виникнення необхідності у визначенні розміру ймовірного страхового відшкодування оцінка застрахованого майна проводиться з урахуванням умов страхування та дотриманням принципів корисності і заміщення. Для застрахованого майна, подібного до майна, що продається (купується) на ринку, оцінка розміру ймовірного страхового відшкодування проводиться виходячи з характеристики майна на дату заподіяння збитків до настання страхового випадку шляхом розрахунку прямих збитків.
Таким чином, відповідно до Методики товарознавчої експертизи розмір витрат на відновлювальний ремонт з урахуванням зносу (розмір прямих збитків) визначається на дату дорожньо-транспортної пригоди.
Тим часом, наданий позивачем висновок ФОП ОСОБА_7 від 11.04.2017 виконаний на дату проведення дослідження 03.04.2017, тоді як дорожньо-транспортна пригода сталася 08.03.2017, в зв'язку з чим в порушення вимог пункту 32 Національного Стандарту № 1 розмір збитків (вартість витрат на відновлювальний ремонт з урахуванням зносу) визначений не на дату дорожньо-транспортної пригоди.
Підпунктом 8.5.9 пункту 8.5 Методики товарознавчої експертизи передбачено, що кількість та вартість необхідних для ремонту матеріалів визначаються за інформацією довідкової літератури та комп'ютерних програм, розроблених за даними виробника КТЗ або за даними виробника лакофарбових (основних) і допоміжних матеріалів (додаток 8).
Відповідно до підпункту 8.5.10 пункту 8.5 розділу VІІІ Методики товарознавчої експертизи дані про вартість складових частин КТЗ, які підлягають заміні, беруть відповідно до додатка 8, інформаційного забезпечення від виробника КТЗ, а також інших джерел, які містять у собі необхідну інформацію щодо оригінальних складників.
Таким чином, при визначенні вартості запасних частин підлягали застосуванню відомості, що містяться, зокрема, в програмному комплексі Аудатекс.
Як вбачається з експертного дослідження № 29/17 від 11.04.2017, складеного ФОП ОСОБА_7, експертом при визначенні витрат на відновлення пошкодженого транспортного засобу позивача використовувалась комп'ютерна програма Аудатекс, проте відсутні заяви експерта і відповідні докази, що підтверджують офіційне використання програмного продукту і бази даних, розроблених компанією Аудатекс, рекомендованого для розрахунків страхового відшкодування за договорами ОСЦПВ.
Разом з тим, в представленому Позивачем експертному дослідженні ФОП ОСОБА_7 міститься посилання на сайт "EXIST", в той час як відповідно до Методики товарознавчої експертизи сума на запчастини повинна бути встановлена середня ринкова.
У свою чергу, вартість ремонту транспортного засобу позивача, вказана в експертному дослідженні ФОП ОСОБА_7 від 11.04.2017 № 29/17, не відображає дійсну вартість ремонту, оскільки висновок складено з порушенням вимог Національного Стандарту № 1 і Методики товарознавчої експертизи, що спричинило збільшення розрахункової вартості запасних частин (ремонту) і, як наслідок, збільшення передбачуваної вартості відновлювального ремонту.
Формальне посилання в експертному дослідженні від 11.04.2017 на використання Національного Стандарту № 1 і Методики товарознавчої експертизи не дає підстав вважати, що така методика експертом використовувалася, в зв'язку з чим суд вважає, що представлене позивачем експертне дослідження ФОП ОСОБА_7 не може бути прийнято в якості допустимого доказу неповного відшкодування шкоди ОСОБА_5
Разом з тим, сама по собі наявність у позивача іншого розрахунку вартості ремонту транспортного засобу, зробленого іншим експертом-оцінювачем, і який містить інші висновки про її розмір, про недостовірність звіту оцінювача страховика не свідчить.
Клопотання про призначення по справі судової експертизи позивачем не заявлено.
У зв'язку із чим, вимоги позивача про стягнення з СК "ПЗУ Україна" в його користь збитків (невиплаченої частини страхового відшкодування) в розмірі 8 790 (вісім тисяч сімсот дев'яносто) грн 32 коп. задоволенню не підлягають.
Позивачем заявлено вимогу про стягнення витрат на проведення експертного дослідження в розмірі 1 200 (тисяча двісті) грн.
Відповідно до статті 34 Закону №1961-IV страховик зобов'язаний протягом двох робочих днів з дня отримання повідомлення про настання події, що містить ознаки страхового випадку, розпочати її розслідування, у тому числі здійснити запити щодо отримання відомостей, необхідних для своєчасного здійснення страхового відшкодування. Протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов'язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків. Якщо представник страховика (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) не з'явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов'язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження). Для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків страховиком та МТСБУ залучаються їх працівники. Страховиком, МТСБУ та потерпілими також можуть залучатися аварійні комісари, експерти або юридичні особи, у штаті яких є аварійні комісари чи експерти.
Таким чином, Законом №1961-IV чітко визначено порядок взаємодії потерпілого і страховика, при цьому зазначений закон імперативно встановлює, що з метою з'ясування обставин заподіяння шкоди та визначення розміру страхових виплат, що підлягають відшкодуванню,оцінку проводить страховик після огляду транспортного засобу, і у винятковому випадку, коли страховик не виконує зазначений обов'язок, потерпілий має право самостійно організувати проведення такої експертизи, тобто право потерпілого звернутися за проведенням незалежної експертизи (оцінки) самостійно обумовлено ухиленням страховика від організації оцінки (експертизи).
За таких обставин суд відмовляє в задоволенні вимоги про стягнення з ПРАТ СК "ПЗУ Україна" витрат на проведення експертного дослідження в розмірі 1 200 (тисяча двісті) грн, як необґрунтовано заявленого, з віднесенням витрат в цій частині на позивача.
Також позивачем заявлено вимогу про стягнення 400 грн витрат на оплату послуг евакуатора з місця ДТП до стоянки.
В обґрунтування заявленої вимоги позивачем представлена квитанція на суму 400 грн, з якої вбачається, що ОСОБА_5 скористався послугами евакуатора після ДТП, яке сталося 08.03.2017 року.
Відповідно до статті 29 Закону №1961-IVу зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.
Враховуючи, що при заподіянні шкоди потерпілому підлягають відшкодуванню витрати, які обумовлені настанням страхового випадку (витрати на евакуацію транспортного засобу з місця ДТП), а виконання обов'язку з відшкодування шкоди покладено на страхову компанію у межах, встановлених Законом №1961-IV, вимога позивача про стягнення 400 грн витрат на оплату послуг евакуатора підлягає задоволенню за рахунок страховика завдавача шкоди ПРАТ СК "ПЗУ Україна".
Позивачем заявлено вимогу про відшкодування моральної шкоди, заподіяної йому внаслідок пошкодження автомобіля, в розмірі 50 000 (п'ятдесят тисяч) грн.
Обґрунтовуючи вимоги про відшкодування моральної шкоди, позивач посилався на моральні переживання, понесені під час ДТП, відсутності можливості використовувати автомобіль, який був необхідний для перевезення товарів в господарській діяльності його дружини, а також незручності, які він зазнає у зв'язку із вирішенням спору в судовому порядку більше одного року.
Оскільки при вирішенні спору судом встановлено порушення майнових прав позивача, а також, з огляду на те, що у справах про відшкодування матеріального збитку, заподіяного ДТП, стягнення відшкодування моральної шкоди передбачено пунктом 3 частини 1 статті 23 Цивільного кодексу України, а факт заподіяння позивачеві моральних страждань у зв'язку із пошкодженням його майна внаслідок ДТП є очевидним, суд дійшов висновку про часткове задоволення вимог позивач про відшкодування моральної шкоди за заявленими в позові підставами.
Відповідно до частини 2 статті 1187 Цивільного кодексу України особою, відповідальною за заявленими в позові підставами є ОСОБА_6
У цій справі підлягає встановленню лише розмір відшкодування моральної шкоди.
Розмір відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру заподіяних потерпілому фізичних і моральних страждань, а також ступеня вини заподіювача шкоди у випадках, коли вина є підставою відшкодування шкоди. При визначенні розміру компенсації шкоди повинні враховуватися вимоги розумності і справедливості. Характер фізичних і моральних страждань оцінюється судом з урахуванням фактичних обставин, при яких була заподіяна моральна шкода, та індивідуальних особливостей потерпілого (стаття 23 ЦК України, пункт 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 "Про судову практику про відшкодування моральної (немайнової) шкоди").
Заслухавши представників сторін, відповідачку, приймаючи до уваги повідомлення про ДТП від 08.03.2017, довідку про стан здоров'я ОСОБА_5, виписку з історії хвороби (епікриз) ОСОБА_5, виходячи з фактичних обставин справи: дорожньо-транспортна пригода була оформлена при взаємній згоді сторін учасників ДТП в спрощеному порядку без залучення уповноважених на те співробітників поліції, що свідчить те, що з метою прискорення процесу оформлення таких документів і виплати страхового відшкодування сторони обрали більш оперативний спосіб захисту прав потерпілого (ОСОБА_5І.), що направлено на мінімізацію душевних страждань, які позивач зазнав під час ДТП; позивач хворіє гіпертонічною хворобою впродовж останніх 10 років, систематично не лікується; що відповідач СК "ПЗУ Україна" в повному обсязі і своєчасно виплатив потерпілому страхове відшкодування за фактом ДТП, в якому автомобіль позивача отримав механічні пошкодження, а також враховуючи, що неподання потерпілим необхідних документів (в частині витрат на евакуацію автомобіля) звільняє страховика від відповідальності за невиплату страхового відшкодування, але не позбавляє потерпілого права на нього, суд дійшов висновку, що заявлений позивачем розмір компенсації моральної шкоди в розмірі 50 000(п'ятдесят тисяч) грн. є завищеним і не відповідає вимогам розумності та справедливості.
Доводи представника позивача ОСОБА_2 про те, що пошкоджений автомобіль використовувався також у підприємницькій діяльності при перевезенні товару у магазин, де працювала дружина ОСОБА_5, що створювало незручності для сім'ї, судом відхиляються, оскільки компенсація моральної шкоди не направлена на відновлення майнових втрат позивача і не замінює собою відшкодування майнової шкоди.
Доводи позивача про те, що моральна шкода позивача також полягає в приниженні такого нематеріального блага, як гідність (необхідність протягом тривалого часу вирішувати спір в судовому порядку), суд відхиляє за безпідставністю, оскільки сторони при настанні ДТП врегулювали спір шляхом спільного заповнення євро протоколу, який не визнаний недійсним (не розірваний), позивач реалізував своє право за цим правочином, розмір збитку позивача не перевищує погоджений сторонами ліміт (50 000 грн), неправомірної поведінки відповідачки при врегулюванні цього спору судом не встановлено.
Більше того, суд приймає до уваги, що в чотирьох із п'яти судових засідань у цій справі причиною відкладення були клопотання позивача (його представника).
Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди суд також враховує, що позивач не пов'язує розмір моральної шкоди із заподіянням в результаті ДТП шкоди його здоров'ю.
Таким чином, з урахуванням характеру і наслідків допущеного відповідачкою порушення прав позивача, вимог розумності і справедливості, суд доходить до висновку, що з відповідачки підлягає стягненню компенсація моральної шкоди, яка полягає у моральних стражданнях позивача у зв'язку із пошкодженням його майна внаслідок ДТП, в розмірі 1 500 (тисяча п'ятсот) гривень.
Відповідно до частини 1 статті 133 Цивільного процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи.
Згідно із частиною 2 статті 133 Цивільного процесуального кодексу України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.
Згідно із підпунктами 1, 2 пункту 1 частини 2 статті Закону України "Про судовий збір" за подання до суду позовної заяви майнового характеру ОСОБА_5 мав сплатити 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а позовної заяви немайнового характеру 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Статтею 7 Закону України від 07.12.2017 № 2246-VIII "Про державний бюджет України на 2018 рік" розмір прожиткового мінімуму на одну особу становить 1 700 грн.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 176 Цивільного процесуального кодексу ціна позову визначається у позовах про стягнення грошових коштів сумою, яка стягується.
Згідно із підпунктом 1 пункту 1 частини 2 статті Закону України "Про судовий збір" при ціні позову 10 231 грн 16 коп. судовий збір, який підлягає сплаті в державний бюджет, становить 1 023 грн 11 коп. (10 231,16 х 1%).
Відповідно до частини 1 статті 141 Цивільного процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки позов ОСОБА_5 в частині вимог майнового характеру підлягає частковому задоволенню, судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тому з ПРАТ "Страхова компанія "ПЗУ Україна" на користь позивача слід стягнути 39 грн. 99 коп. (400 х1 023,11 / 10 231,16) сплаченого судового збору за майновою вимогою.
Правило про пропорційне відшкодування (розподіл) судових витрат підлягає застосуванню при вирішенні позовів немайнового характеру, якщо їх можна точно визначити.
Оскільки позовні вимоги ОСОБА_5 щодо стягнення суми моральної шкоди у розмірі 50 000 грн. задоволені частково (1 500 грн.), тому суд в порядку статті 141 Цивільного процесуального кодексу України має підстави для стягнення з відповідачки на користь позивача понесених сум судового збору пропорційно сумі задоволених позовних вимог:1 500 х 1 700 /50 000= 51 грн.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 22, 23, 528, 599, 979, 1167, 1187, 1194 Цивільного кодексу України, ст. ст. 22, 29, 33, 34, 35, 36Закону України від 01.07.2004 № 1961-IV "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (в редакції від 09.12.2015), а також ст. ст. 2, 12, 49, 76, 78, 81, 102, 133, 141, 185, 188, 210, 265, 266, 273, 279 Цивільного процесуального кодексу України,
Позов задовольнити частково.
Стягнути з приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ПЗУ Україна" на користь ОСОБА_5 витрати на евакуатор в розмірі 400 (чотириста) гривень. і судовий збір в розмірі 39 (тридцять дев'ять) гривень 99 копійок.
Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 відшкодування моральної шкоди в розмірі 1 500 (тисяч п'ятсот) гривень і судовий збір в розмірі 51 (п'ятдесят одна) гривня.
В решті вимог позову відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Львівської області через Галицький районний суд м.Львова протягом тридцяти днів з дня його проголошення (складення).
Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.
Суддя Лялюк Є.Д.