Справа № 185/9194/18
Провадження № 2-н/185/620/18
У Х В А Л А

06 листопада 2018 року м.Павлоград

Суддя Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області Перекопський М.М., розглянувши заяву ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення аліментів на утримання дитини з ОСОБА_2, -

ВСТАНОВИВ:

31 жовтня 2018 року до Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області надійшла заява ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення із ОСОБА_2 аліментів на утримання малолітньої дитини.

Заявниця стверджує, що перебувала із ОСОБА_2 у зареєстрованому шлюбі, який розірвано Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 грудня 2015 року у справі № 185/12012/15-ц.

Від шлюбу вказані особи мають неповнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, на утримання якого, згідно доводів заявниці, боржник повинен сплачувати аліменти.

Ознайомившись із заявою про видачу судового наказу, суд приходить до висновку про необхідність відмови у видачі судового наказу з огляду на наступне.

Згідно частини 3 статті 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Таким чином, за змістом даної правової норми, право на звернення до суду заявою про видачу судового наказу чи з позовом про стягнення аліментів має той із батьків, з ким проживає дитина.

Згідно положень пункту 4 частини 2 статті 163 ЦПК України, у заяві про видачу судового наказу повинно бути зазначено вимоги заявника і обставини, якими вони обґрунтовано.

Згідно положень пункту 4 частини 3 статті 163 ЦПК України, до заяви про видачу судового наказу додаються документи або їх копії, що підтверджують обставини, яким заявник обґрунтовує свої вимоги.

Однак, до заяви про видачу судового наказу не долучено документів, що підтверджували б факт проживання малолітнього ОСОБА_3 разом із своєю матірю, ОСОБА_1, що позбавляє суд можливості зробити висновки з цього питання та перевірити наявність у заявниці права вимоги на стягнення аліментів, як у особи, з якою проживає дитина.

Згідно приписів пункту 8 частини 1 статті 165 ЦПК України, суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо із поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу.

З урахування викладеного, існують достатні підстави для постановлення ухвали про відмову у видачі судового наказу за заявою ОСОБА_1 про стягнення аліментів на малолітню дитину, однак при цьому, в силу положень частини 1 статті 166 ЦПК України, відмова у видачі судового наказу з наведених вище підстав не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою після усунення її недоліків.

Таким чином, керуючись приписами статей 163, 166, 353 ЦПК України, ст. 181 СК України, -

УХВАЛИВ:

Відмовити у видачі судового наказу за заявою ОСОБА_1 про стягнення на її користь із ОСОБА_2 аліментів на утримання малолітнього сина ОСОБА_3.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Ухвала суду може бути оскаржена протягом пятнадцяти днів з дня складення повного судового рішенняшляхом подання апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду безпосередньо або через Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області.

Суддя М. М. Перекопський