Справа № 627/1111/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2018 року смт. Краснокутськ

Краснокутський районний суд Харківської області в складі:

головуючого Л.В.Вовк

з участю секретаря О.С.Казакової ,

позивача- ОСОБА_1,

відповідача- ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт.Краснокутськ цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, треті особи : Олексіївська сільська рада Краснокутського району Харківської області, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

в с т а н о в и в :

У вересні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання особи , що втратила право користування житловим приміщенням.

У своїй позовній заяві позивач вказала на те, що вона є співвласником квартири №14 будинку,7 по вул.Перемоги у селищі Дублянка Краснокутського району Харківської області , на підставі свідоцтва про право власності від 26.02.2004 року. В 2004 році вона надала дозвіл на реєстрацію у квартирі брату ОСОБА_3 , а в 2005 році пасинку ОСОБА_2 , оскільки проживала в зареєстрованому шлюбі з його батьком ОСОБА_6 З 2006 року вказані особи у її квартирі не проживають та добровільно з реєстрації не знімаються, і їх точне місце мешкання їй не відомо, тому вона не може вирішити це питання в позасудовому порядку . Просила визнати відповідачів такими , що втратили право користування житловим приміщенням.

Позивач у судовому засіданні позов підтримав , прохав задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні позов визнав , просив задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 до суду не з»явився , про причини неявки суду не повідомив , повідомлявся про час і місце розгляду справи у встановлений законом спосіб та строк, про що свідчить оголошення на вей-сайті судової влади України.

Треті особи до суду не з»явилися , подали заяву слухати справу у їх відсутність , просили позов задовольнити.

Вивчивши матеріали справи , заслухавши думку сторін, допитавши свідків, суд дійшов до наступних висновків.

Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Матеріалами справи було встановлено, що згідно свідоцтва про право власності виданого бюро по оформленню документів про власності на квартири від 26.02.2004 року , ОСОБА_1 ,ОСОБА_1 ( колишнє прізвище - ОСОБА_6 ) І.М. та ОСОБА_5 є співвласниками квартири АДРЕСА_1.

Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності підтверджується , що ОСОБА_1 , ОСОБА_5 та ОСОБА_4 є співвласниками вище вказаної квартири.

Згідно довідки виданої виконавчим комітетом Олексіївської сільської ради від 20.09.2018 року , ОСОБА_1 зареєстрована у вище вказаній квартирі разом зі своїми синами ОСОБА_5 та ОСОБА_4 та відповідачами по справі ОСОБА_2 та ОСОБА_3

Як свідчить виписка з домової книги Олексіївської сільської ради від 20.09.2018 року , ОСОБА_2 зареєстрований у квартирі №14 будинку ,7 в сел.Дублянка з 20.01. 2005 року , а ОСОБА_3 з 25.02.2004 року.

Відповідно до акту складеного з участю депутата Олексіївської сільської ради ОСОБА_7 та 2 свідків сусідів ОСОБА_8 та ОСОБА_9 від 20.09.2018 р. , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зареєстровані за вище вказаною адресою, але не проживають.

Допитані по справі свідки ОСОБА_10 та ОСОБА_9 пояснили суду , що їм відомо , що відповідачі зареєстровані в квартирі позивача , однак за вище вказаною адресою вони не проживають з 2005 року.

Згідно з ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Конституція України у ст.47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду.

Реалізація встановлених конституційних гарантій, поряд з іншими, відображається в збереженні житла за його власниками без обмежень, та в гарантії збереження житла в державному та комунальну житлову фонді за тимчасово відсутніми громадянами протягом шести місяців (ст. 71 ЖК УРСР), членів сім'ї власника жилого приміщення протягом року (ст. 405 ЦК України). Не проживання у жилому приміщенні понад встановлений строк без поважних причин, дають підстави для визнання цих осіб в судовому порядку такими, що втратили право користування ним (ст. 72 ЖК УРСР, ст. 405 ЦК України).

Житло - одна з основних матеріальних умов життя людини. Відповідно ст. 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира інші приміщення, які призначені та придатні для постійного проживання в них.

Право власності на житло охоплює правомочності із володіння, користування та розпорядження ним як об'єктом права власності. Ці правомочності можуть належати тільки власнику житла та іншим особам, зокрема, які проживають разом із ним, у тому числі на праві спільної власності.

Глава 23 Цивільного кодексу України встановлює, що громадянин, який став власником житла, має право розпоряджатися ним на свій розсуд.

Згідно ст.317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно зі ст.319 ЦК України власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно, вселення членів сім'ї у житлове приміщення, яке належить громадянину на праві власності, є результатом реалізації права власника, й у них виникає право на користування чужим майном, тобто сервітутне право.

Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майно.

Цивільне законодавство не передбачає збереження права користування житлом за особою, яка хоча і правомірно вселилася у спірне жиле приміщення власника, але на час розгляду справи не є членом його сім'ї.

Зазначені висновки не суперечать нормам ст.47 Конституції України, ст.9 ЖК України, враховуючи, що право на житло (користування ним, усунення перешкод у користуванні ним) підлягає захисту лише у випадку порушення прав особи.

Таким чином, приймаючи до уваги, що відповідачі, як особи, що утратили право користування спірним жилим приміщенням, але продовжували бути зареєстрованими в тому місці проживання і, тим самим, чинили перешкоди власнику того нерухомого майна стосовно користування житлом, тому порушене право позивача підлягає захисту у спосіб усунення вказаних перешкод шляхом визнання відповідачів такими, що втратили право користування спірним жилим приміщенням.

Відповідно до вимог ч. 1 ст.16 ЦК України «Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу».

За ч.1 ст. 321 ЦК України, «Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні».

Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 р. відповідно до Закону №475/97-ВР від 17.07.1997р. «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Слід також зазначити, що відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», «Зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом 7 днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть».

Таким чином, як випливає з цієї норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою.

Таким чином, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про її право користування житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства.

Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 386 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 386 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають права власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Відповідно до ст. 71 ЖК України, суд може визнати особу такою, що втратила право користування житловим приміщенням, якщо доведено, що вона не користується цим приміщенням більше шести місяців без поважних причин. Статтею 72 ЖК України передбачено, що визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, провадиться в судовому порядку.

Відповідно до ст. 3 Закону України (далі - Закон) «Про свободу пересування і вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація - внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру про місце проживання або місце перебування особи із зазначенням адреси, за якою з особою може ввести офіційне листування або вручення офіційної кореспонденції.

Судом встановлено, що дійсно ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за вище вказаною адресою зареєстровані , але не проживають на протязі тривалого часу , добровільно знятися з реєстраційного обліку не бажають , що створює перешкоди для позивача у праві володінні, користуванні та розпорядженні своїм майном . Тому суд вважає , що позов ОСОБА_1 законний , обґрунтований та підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.317,319 ЦК України, ст.ст.10,12,13,81,263-265,354 ЦПК України ,суд

у х в а л и в:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 такими, що втратили право користування жилим приміщенням в квартирі АДРЕСА_2 зі зняттям з реєстрації вказаного місця проживання без предявлення паспорта громадянина України.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду через Краснокутський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення.

Суддя Вовк Л. В.