Провадження № 2/522/2549/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2018 року Приморський районний суд м. Одеси, в складі:

головуючого судді - Шенцевої О.П.,

при секретарі Соболевій О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, про стягнення аліментів, позбавлення батьківських прав та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, про усунення перешкод в спілкуванні з дитиною, визначення способу і участі батька у вихованні та спілкуванні з дитиною, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулася до суду із зазначеним позовом та просила стягнути з відповідача на її користь аліменти в розмірі 1/2 частини всіх видів доходу відповідача до досягнення дитиною повноліття. Крім того, просила позбавити відповідача батьківських прав відносно неповнолітньої доньки ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1. В обґрунтування вимог посилалася на те, що відповідач - батько дитини, протягом тривалого часу ухилявся від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, а саме з липня 2016 року по час звернення ОСОБА_1 до суду з позовом, батько дитини жодного разу не бачився з дитиною та не проявляв до неї інтерес, не виявляв щодо неї батьківського піклування та ухилявся від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, з огляду на інтереси дитини, її психологічний стан, позивач звернулась до суду.

Відповідач, в судовому засіданні, вимоги позову визнав частково. Так, відповідачем визнано вимоги позову в частині стягнення з нього аліментів на утримання неповнолітньої дитини. В частині позбавлення його батьківських прав, вимоги позову не визнав, та пред'явив зустрічний позов за вимогами якого, просив зобов'язати відповідачку не чинити перешкод в спілкуванні з дітьми і встановити спосіб його участі у вихованні та спілкуванні з дітьми шляхом встановлення систематичних побачень не менше трьох разів на тиждень, два з яких є вихідними або не робочими днями. В обґрунтування вимог позову посилався на те, що він бажає приймати участь у вихованні дитини, але відповідачка перешкоджає йому у спілкуванні з дитиною.

Представник третьої особи, органу опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради підтримала висновок органу про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно неповнолітньої ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 посилаючись на інтереси дитини.

Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини.

Так встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі з 01 жовтня 2011 року по 03 лютого 2015 року. Від спільного шлюбу мають неповнолітню дитину доньку ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1, актовий запис №10219 від 26.10.2013 року.

ОСОБА_2 до подання позовної заяви, щодо позбавлення батьківських прав, не звертався до органів опіки та піклування стосовно визначення порядку участі у вихованні малолітньої доньки.

Висновком психолога від 25 червня 2018 року встановлено, що ОСОБА_3 дуже прив'язана до матері, нового чоловіка матері ОСОБА_4 називає батьком, не згадує біологічного батька, в зв'язку з його відсутністю в житті дитини.

Крім того, встановлено, що ОСОБА_2 батько дитини ОСОБА_3, з липня 2016 рокуучасті у вихованні дитини не приймав, не цікавився розвитком та станом здоров'я дитини, що підтверджено висновком органу опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради від 02.04.2018 року, № 01-11/513, а також показаннями свідків.

Так, свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснила, що познайомилась з ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 09 січня 2015 року. З цього часу вона почала допомагати ОСОБА_1 з дитиною у якості няні. За цей період, свідок бачила ОСОБА_2 лише один раз при знайомстві у січні 2015 року, з цього часу вона його не бачила. Свідок пояснила, що після того, як дитина бачила батька у 2015 році, вона знаходилась у пригніченому емоційному стані, плакала, малювала лише чорними фарбами. Свідок також зазначила, що проводить з дитиною чотири дні на тиждень, водить її у школу раннього розвитку, при цьому ОСОБА_2 жодного разу не намагався побачитись з дитиною, дізнатись про стан її здоров'я або поцікавитись її розвитком. Також підкреслила, що від ОСОБА_1 вона не отримувала жодних вказівок, щодо перешкод у спілкуванні батька з дитиною, однак батька вона не бачила.

Свідок ОСОБА_6 в судовому засідання пояснила, що є другом сім'ї ОСОБА_1. Після розлучення ОСОБА_1 та ОСОБА_2, батька дитини вона жодного разу не бачила, зазначила що з 2016 року по теперішній час, тобто вже на протязі двох років ОСОБА_2 не бачив дитину, не виявляє щодо неї батьківського піклування та ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини. При цьому ОСОБА_1 після розлучення з чоловіком усіляко сприяла побаченням батька дитини з донькою, однак побачення батька з дитиною з часом ставали все більш рідкісними і нетривалими і врешті-решт ОСОБА_2 зовсім перестав цікавитися про доньку і бачитись з нею, а з липня 2016 року по час подання позовної заяви взагалі не надавав допомогу на дитину. Свідок також зазначила, що ОСОБА_2 під час розлучення забрав дитячий планшет, грошові кошти які ОСОБА_1 отримала як матеріальну допомогу при народженні дитини та інші матеріальні цінності, залишив матір з дитиною без засобів існування.

В силу частин 1-3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

В силу пунктів 2, 3 частини 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст. 182 СК України при визначені розміру аліментів суд приймає до уваги стан здоров`я дитини, матеріальне становище платника, стан його здоров`я, стягувача аліментів, відсутність на утриманні відповідача інших неповнолітніх дітей, непрацездатних батьків.

Згідно до ч.1,5 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Відповідно до ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

Таким чином, суд приходить до висновку про те, що вимоги ОСОБА_1, в частині стягнення аліментів підлягають задоволенню частково, а в частині позбавлення батьківських прав в повному обсязі.

При частковому задоволенні вимог про стягнення аліментів, суд виходить із того, що відповідач ОСОБА_2, визнав вимоги позову в цій частині, а також суд виходить із вимог ст. 183 СК України, а саме із того, що суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення повноліття дитиною. Отже, вимоги ОСОБА_1, в частині стягнення аліментів на дитину в розмірі 1/2 частини доходу відповідача до досягнення дитиною повноліття, не ґрунтуються на законі та підлягають задоволенню у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходів) відповідача, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 21.11.2017 року і до досягнення дитиною повноліття.

Частиною першою статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Пунктом 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (далі - Постанова) роз'яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей.

В абзаці 2 пункту 16 Постанови роз'яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК України.

Суд не приймає до уваги посилання ОСОБА_2, на те, що він любить дитину, бажає з нею спілкуватися та приймати участь у її вихованні, оскільки такі твердження спростовуються матеріалами справи, поясненнями свідків, висновком органу опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради від 02.04.2018 року № 01-11/513, висновком психолога від 25 червня 2018 року.

Крім того, суд звертає увагу на те, що ОСОБА_2, з липня 2016 року не приймав участі у вихованні дитини, не цікавився розвитком та станом здоров'я дитини, не забезпечував її матеріально, а бажання зустрітися з дитиною виявив тільки в заяви до органу опіки та піклування в травні 2018 року після подання позовної заяви про позбавлення батьківських прав, і саме після подання позовної заяви, почав переказувати кошти на утримання дитини. Зазначене суд оцінює не як бажання батька утримувати та спілкуватися з дитиною, а як захисну реакцію ОСОБА_2, на пред'явлення до нього позову та можливість підтвердження заперечень проти позову про позбавлення батьківських прав.

Суд вважає, що ОСОБА_2 свідомо ухилився від виховання дитини та свідомо нехтує своїми батьківськими обов'язками.

Суд не приймає до уваги покази свідків, ксерокопії яких були долучені до зустрічної позовної заяви, а також копії накладних на придбання товару, оскільки такі докази не є належними, допустимими та достовірними.

На підставі встановленого, суд приходить до висновку, що первісний позов ОСОБА_1, про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2, доведений та підлягає задоволенню, що повністю виключає можливість задоволення зустрічного позову ОСОБА_2, до ОСОБА_1, про усунення перешкод та визначення способу і участі батька у вихованні та спілкуванні з дитиною (ч. 2 ст. 193 ЦПК України).

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави.

На підставі ст. ст. 164, 166, 180, 183, 191 СК України, керуючись ст. ст. 11, 12 13, 78, 79, 89, 141, 264, 265, 279, 352, 354, 355,430, ЦПК України суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, про стягнення аліментів, позбавлення батьківських прав - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 частини всіх видів доходу відповідача щомісяця, починаючи з 21 листопада 2017 року і до досягнення дитиною ОСОБА_3 повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3

Позбавити батьківських прав ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 відносно неповнолітньої ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1, актовий запис №10219 від 26.10.2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 640 гривень

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 640 гривень.

В частині стягнення аліментів на утримання дитини допустити негайне виконання рішення суду у межах суми платежу за один місяць.

В зустрічному позові ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, про усунення перешкод в спілкуванні з дитиною, визначення способу і участі батька у вихованні та спілкуванні з дитиною - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30-ти днів з дня проголошення рішення.

Суддя:

05.10.18