Постанова

Іменем України

03 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 239/306/17

провадження № 61-988св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І., Крата В. І. (суддя-доповідач), Курило В. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_2,

відповідач - ОСОБА_3,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Новогродівського міського суду Донецької області від 19 жовтня 2017 року у складі судді: Грідяєвої М. В. та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 30 листопада 2017 року у складі суддів: Новосядлої В. М., Краснощокової Н. С., Новосьолової Г. Г.,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2017 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів.

Позовні вимоги мотивовані тим, що з 20 вересня 2003 року знаходились з відповідачем у шлюбі і у сторін є дочка ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Новогродівського міського суду від 04 грудня 2006 року з відповідача на її користь на утримання дочки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 стягнуто аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно. 13 червня 2007 року шлюб між ними розірвано, відносини припинені, проживають окремо. Відповідач весь час ухиляється від сплати аліментів. Згідно довідки Новогродівського МВ ДВС ГТУЮ Донецької області від 30 травня 2017 року, ОСОБА_3 має заборгованість по сплаті аліментів за період з 22 листопада 2006 року по 29 травня 2017 року у сумі 71 964,96 грн.

У зв'язку з тим, що відповідач до квітня 2014 року не регулярно і не в повному обсязі, але погашав борг і намагався сплачувати аліменти, а з квітня 2014 року, він навмисно почав ухилятися від сплати аліментів, тому розрахунок пені позивач навела за період з квітня 2014 року по дату видачі довідки - 25 травня 2017 року. Загальна сума пені в період з 01 квітня 2014 року по 28 липня 2017 року - 335 106,39 грн. ОСОБА_2 посилалася на статтю 196 СК України і просила стягнути з відповідача на її користь пеню за прострочення сплати аліментів в розмірі 335 106,39 грн та судові витрати в розмірі 1 000,00 грн.

Рішенням Новогродівського міського суду Донецької області від 19 жовтня 2017 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Донецької області від 30 листопада 2017 року, позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за період з 01 квітня 2014 року по 29 травня 2017 року в розмірі 18 528,04 грн та витрати на правову допомогу 3 000,00 грн. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір в розмірі 215,28 грн. В інший частині позовних вимог відмовлено.

Рішення мотивовані тим, що неустойка (пеня) за один місяць рахується таким чином: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1 % пені і на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість, а загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць). При цьому суди послалися на висновки Верховного Суду України, викладених у постановах від 16 березня 2016 року у справі № 6-300цс16 та від 02 листопада 2016 року у справі № 6-1554цс16.

19 грудня 2017 року ОСОБА_2 звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Новогродівського міського суду Донецької області від 19 жовтня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 30 листопада 2017 року, в якій просить оскаржені рішення скасувати і прийняти нове про стягнення з відповідача на її користь пеню за прострочення сплати аліментів в розмірі 335 106,39 грн.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами зроблено невірний розрахунок пені за прострочення сплати аліментів. І такий розрахунок пені за прострочення сплати аліментів, на підставі статті 196 СК, не відповідає висновкам Верховного Суду України, викладеним у постановах від 11 вересня 2013 року у справі № 6-81цс13 та від 25 листопада 2015 року у справі № 6-2022цс15.

Ухвалою Верховного Суду від 17 січня 2018 року відкрито касаційне провадження у справі.

У березні 2018 року ОСОБА_3 надав відзив на касаційну скаргу, в якому просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржені рішення без змін. Заперечення мотивовані законністю та обґрунтованістю оскаржених рішень, оскільки вони постановлені з урахуванням висновків Верховного Суду України.

Ухвалою Верховного Суду від 07 березня 2018 року зупинено касаційне провадження у справі до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 572/1762/15-ц.

Ухвалою Верховного Суду від 02 серпня 2018 року поновлено касаційне провадження у справі та призначено справу до судового розгляду.

Колегія суддів відхиляє аргументи, які викладені у касаційній скарзі, з таких мотивів.

Суди встановили, що з 20 вересня 2003 року по 13 червня 2007 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебували в зареєстрованому шлюбі.

У сторін є дочка ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Новогродівського міського суду Донецької області від 04 грудня 2006 року з відповідача на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання доньки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі ? частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 22 листопада 2006 року і до повноліття доньки ОСОБА_6.

Згідно довідок Новогродівського МВ ДВС ГТУЮ у Донецькій області № 215/1 від 30 травня 2017 року та №2889 від 17 жовтня 2017 року, всього заборгованість по аліментам за період з 01 квітня 2014 року по 29 травня 2017 року складає 71 964,96 грн.

При частковому задоволенні позову суди зробили висновок, що неустойка (пеня) за один місяць рахується таким чином: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1 % пені і на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість, а загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць).

Колегія суддів погоджується із цим висновком судів з таких підстав.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 572/1762/15-ц зроблено висновок, що зобов'язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з'ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов'язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені, виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов'язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. Загальна сума пені за несплату або несвоєчасну сплату аліментів має розраховуватися за формулою:

?p=(A1?1%?Q1)+(A2?1%?Q2)+……….(An?1%?Qn), де:

?p - загальна сума пені за несплату або прострочення сплати аліментів, обраховується позивачем на момент подачі позову;

A1 - нарахована сума аліментів за перший місяць;

Q1 - кількість днів прострочення сплати суми аліментів за перший місяць;

A2 - нарахована сума аліментів за другий місяць;

Q2 - кількість днів прострочення сплати аліментів за другий місяць;

An - нарахована сума аліментів за останній місяць перед подачею позову;

Qn - кількість днів прострочення сплати аліментів за останній місяць.

При вирішенні спору суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, врахувавши розмір заборгованості відповідача по сплаті аліментів за кожен місяць з урахуванням днів у місяці та встановивши період несплати аліментів, правильно розрахував суму пені та обґрунтовано частково задовольнив позов.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржені рішення постановлені без додержання норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі, що, відповідно до положень статті 400 ЦПК України, знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду. У зв'язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржені рішення без змін.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Новогродівського міського суду Донецької області від 19 жовтня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 30 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді: Н. О. Антоненко

В. І. Журавель

В. І. Крат

В. П. Курило