Справа № 310/7085/18
РІШЕННЯ

Іменем України

09 жовтня 2018 року м.Бердянськ

Бердянський міськрайонний суд

Запорізької області

в складі: головуючого - судді Крамаренка А.І.

при секретарі - Корнієнко Н.І.

за участі: представника позивача - ОСОБА_1

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулась до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що їй на праві власності належить житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1.

В зазначеному вище житловому будинку, окрім неї, зареєстровані: її чоловік - ОСОБА_4, донька - ОСОБА_5, онук - ОСОБА_3

Вказує, що з 2015 року ОСОБА_3 за місцем реєстрації не проживає. Він створив свою сім'ю і виїхав до міста Торез Донецької області, забравши всі свої речі.

Таким чином, відповідач в вищезазначеному житловому будинку не проживає більше одного року, ним не користується, комунальні послуги не сплачує, у зв'язку з чим просила визнати його таким, що втратив право користування житловим приміщенням.

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримала позовні вимоги, просила позов задовольнити.

ОСОБА_3, повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, відзив на позов не надав.

Свідок ОСОБА_5 пояснила, що вона є матір'ю відповідача та проживає в АДРЕСА_1. В 2015 році її син познайомився з жінкою та виїхав до м. Торез Донецької області, де проживають її батьки. На даний час він не може приїхати до міста Бердянська через труднощі в перетинанні лінії розмежування з зоною АТО. Вона телефоном спілкується з сином і він не збирається повертатися до м. Бердянська.

Свідок ОСОБА_6 пояснив, що він є співмешканцем ОСОБА_5 та близько трьох років проживає в АДРЕСА_1. За цей час він не бачив ОСОБА_3, речі останнього в житловому будинку відсутні.

Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_2 на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 21.06.2000 року.

Згідно домової книги та довідки про склад сім'ї або зареєстрованих у житловому приміщенні / будинку осіб від 14.05.2018 року за вказаною вище адресою зареєстровані: ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_3

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю (постанова Верховного Суду України від 16.01.2012 р. №6-57цс11).

Виходячи з того, що Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.

Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.

Таким чином вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст. ст. 71, 72, 116, 156 ЖК України, ст. 405 ЦК України).

Відповідно до пояснень представника позивача, відповідач ОСОБА_3 був зареєстрований в житловому будинку як член сім'ї власника.

Статтею 156 ЖК України передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Підстави для визнання члена сім'ї власника таким, що втратив право користування житловим приміщенням, визначені ч. 2 ст. 405 ЦК України, а саме відсутність члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до тверджень позивача, наданих письмових доказів, опитаних в судовому засіданні свідків, суд вважає доведеним, що відповідач з 2015 року не проживає в житловому будинку, який належить позивачу на праві власності, та виїхав на інше постійне місце проживання.

Доказів на підтвердження поважності причин не проживання в житловому будинку за місцем реєстрації відповідачем суду не подано.

З урахуванням викладеного, зібраних та досліджених по справі доказів, встановлених обставин, суд вважає, що позивач довів наявність передбачених ч. 2 ст. 405 ЦК України підстав для визнання ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житловим приміщенням.

Згідно п. 3 Правил реєстрації місця проживання, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 року №207, реєстрація/зняття з реєстрації місця проживання/перебування здійснюється виконавчим органом сільської, селищної або міської ради, сільським головою (у разі коли відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено) (далі - орган реєстрації) на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради.

Відповідно до п. 26 вказаних вище Правил зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням.

Керуючись ст. ст. 10-13, 76-80, 259, 263-268 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 задовольнити.

Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, таким, що втратив право користування житловим будинком АДРЕСА_1.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Запорізької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя А. І. Крамаренко