КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 2-587/12 Головуючий 1 інстанція -Майбоженко А.М.
Провадження № 22-ц/824/1579/2018 Доповідач 2 інстанція - Кулішенко Ю.М.
П О С Т А Н О В А

іменем України

31 жовтня 2018 року м.Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді: Кулішенка Ю.М.,

суддів: Ігнатченко Н.В., Олійника В.І.

за участю секретаря: Зубленка Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 09 серпня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа: ОСОБА_5 про стягнення аліментів,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2017 року позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з вказаним позовом. Свої вимоги мотивував тим, що є пенсіонером і непрацездатною особою, має інвалідність ІІ групи. Єдиним джерелом його доходів є пенсія, щомісячний розмір якої складає 8 500 грн. Зазначає, що отримуваний ним дохід не дозволяє забезпечити належне лікування, оздоровлення. ОСОБА_4 є його сином, від якого він потребує матеріальної допомоги.

Просив, стягнути з відповідача аліменти на своє утримання у розмірі 4 000 грн. щомісячно.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 09 серпня 2018 року в задоволені позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду позивач ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу та просив рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позову,посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

В обґрунтування скарги зазначає, що він є непрацездатним, інвалідом другої групи має скрутне матеріальне становище, потребує матеріальної допомоги, проте відповідач ухиляється від свого обов'язку по утриманню позивача. Зазначає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з порушенням вимог ст. 51 Конституції України, ст. ст. 200, 203, 295 СК України та дійшов до помилкового висновку про відмову в задоволенні позову.

Третя особа ОСОБА_5 подала відзив на апеляційну скаргу та просила апеляційну скаргу відхилити, рішення Оболонського районного суду м. Києва залишити без змін. В оргрунтування відзиву зазначає, що позивач ОСОБА_4 не надав доказів того, що він потребує матеріальної допомоги, а також того, що відповідач ухиляється від свого обов'язку по утриманню свого батька. Вважає, що позов поданий з метою подальшого зменшення розміру аліментів, які відповідач сплачує на утримання її дітей.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції згідно ст. 357 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав:

Згідно з ч.3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів чинних на час вчинення окремих процесуальних дій , розгляду і вирішення справи.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Наведеним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає.

Вирішуючи вказаний спір та задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із його недоведеності та необгрунтованості.

З вказаним висновком погоджується колегія суддів виходячи з наступного:

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_4 є сином позивача ОСОБА_3.

ОСОБА_3 є пенсіонером та особою з інвалідністю ІІ групи. ( а.с. 5,8,9,10). Єдиним джерелом його доходу є пенсія у розмірі 8 500 грн. щомісячно. Відповідач працевлаштований, має регулярний дохід.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 202 Сімейного кодексу України повнолітні дочка, син зобов'язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Згідно із ст. 203 СК України дочка, син крім сплати аліментів зобов'язані брати участь у додаткових витратах на батьків, викликаних тяжкою хворобою, інвалідністю або немічністю і такий обов'язок в законі не обумовлений їх фактичними можливостями.

Згідно із ст. 205 Сімейного кодексу України суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін.

П. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України вед 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз'яснено, що обов'язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (стаття 202СК України), не є абсолютним. У зв'язку з цим суд на вимогу дочки, сина, до яких пред'явлено позов про стягнення аліментів, зобов'язаний перевірити їхні доводи про ухилення батьків від виконання своїх обов'язків щодо них (стаття 204 СК України). Згідно з частини 2 статті 205 СК України при визначенні розміру аліментів на непрацездатних батьків необхідно враховувати можливість отримання ними матеріальної допомоги від інших дітей, до яких не пред'явлено позову про стягнення аліментів, а також від дружини, чоловіка та своїх батьків.

Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків, а саме приймається до уваги отримання позивачкою пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у неї майна, що може приносити дохід тощо.

Потребою у матеріальній допомозі є брак коштів, необхідних для підтримки нормальної життєдіяльності особи.

Частина 1 статті 10 СК України передбачає якщо певні сімейні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами або домовленістю (договором) сторін, до них застосовуються норми цього Кодексу, які регулюють подібні відносини (аналогія закону).

При визначенні потреби у матеріальній допомозі треба виходити з критеріїв, закріплених у частини 4 статті 75 СК України, а саме: визначення особи, такою що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Тобто, критерієм потреби у матеріальній допомозі є прожитковий мінімум, визначений законом.

Відповідно до ст.7 Закону України &q?бн;Про Державний бюджет на 2018 рік&qu>, установлено в 2018 році прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність: з 1 січня - 1 373 грн., з 1 липня - 1 435 грн., з 1 грудня - 1 497 грн.

Розмір пенсії позивача становить 8500 грн.

Судовим наказом, виданим 12 червня 2018 року Подільським районним судом м. Києва з ОСОБА_4 стягнуто аліменти на користь третьої особи ОСОБА_5- на утримання малолітніх дітей ОСОБА_6, ОСОБА_6 у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно.

Виходячи із встановлених обставин, наданих сторонами доказів, вимог закону, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про відмову в задоволені позову .

Посилання апелянта на те, що він є пенсіонером, інвалідом ІІ групи та потребує додаткових витрат на лікування та харчування, не підтверджені в суді належними доказами.

Позивачем не надано суду належних та допустимих доказів того, що він потребує додаткової матеріальної допомоги.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, постановлено з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 365, 366, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 09 серпня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий:

Судді: