Справа № 293/913/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2018 року м. Житомир

Житомирський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді Дубовік О. М.,

за участю секретаря судового засідання Поліщук І. О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення права користування житлом та виселення з житлового будинку, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з вищевказаною позовною заявою.

Зазначила, що є власником житлового будинку, який знаходиться за адресою: Житомирська область, с. Черняхів, вул. Лесі Українки, 3, в якому зареєстрований відповідач, який є рідним братом померлого чоловіка позивача. Повідомила, що відповідач не є членом її сімї, зловживає спиртними напоями, руйнує та псує жиле приміщення, не проводить ремонт будинку. Зауважила, що реєстрація місця проживання відповідача в належному їй будинку заважає їй розпоряджатися та користуватися належним їй майном.

У звязку з наведеним просить позбавити відповідача права користуванням житловим будинком, який знаходиться за адресою: Житомирська область, с. Черняхів, вул. Лесі Українки, 3, шляхом його виселення без надання іншого житлового приміщення.

Відповідач подав відзив на позовну заяву, яким просить відмовити в її задоволенні, оскільки вважає фіктивним договір розподілу спадкового майна, на підставі якого ОСОБА_3 належав житловий будинок, який знаходиться за адресою: Житомирська область, с. Черняхів, вул. Лесі Українки, 3 (а.с. 26-27).

Позивач подала відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що вважає наданий відповідачем відзив безпідставним та необгрунтованим, а викладені в ньому факти не підтверджені належними та допустимими доказами (а.с. 64).

У судове засідання зявилися позивач, відповідач та представник відповідача.

Позивач підтримала свої вимоги з підстав, зазначених у позові. Також повідомила, що проживала у належному їй будинку приблизно три роки з 1992 року.

Відповідач у судовому засіданні просив відмовити в задоволенні вимог позивача. Повідомив, що будинок, у якому він проживає майже з народження, належав його батькам, після смерті яких був успадкований за життя його померлим братом ОСОБА_3 - чоловіком позивачки. Вказав, що будинок він не руйнує, однак зазначив, що ремонт дійсно потрібен, так як будівлі вже багато років. Також повідомив, що проживає один, позивач та її померлий чоловік взагалі у будинку фактично не проживали.

Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши учасників процесу, встановив такі факти і відповідні їм правовідносини.

18 травня 1968 року помер брат відповідача - ОСОБА_3 (а.с. 3), з яким позивач перебувала в зареєстрованому шлюбі, та якому на підставі договору розподілу спадкового майна належав спірний житловий будинок, який знаходиться за адресою: Житомирська область, с. Черняхів, вул. Лесі Українки, 3 (а.с. 4).

Після смерті чоловіка позивач прийняла спадщину (а.с. 9) та 14 червня 2018 року отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок № 3, який знаходиться в смт. Черняхів Житомирської області по вул. Л. Українки (а.с. 29), на підставі якого 14 червня 2018 року було зареєстровано право власності позивача на вказаний будинок (а.с. 81).

Як убачається з довідки Черняхівської селищної ради Житомирської області від 26 лютого 2018 року № 1235 ОСОБА_3 до дня смерті був зареєстрований в житловому будинку, який знаходиться за адресою: Житомирська область, с. Черняхів, вул. Лесі Українки, 3. На день його смерті у вказаному будинку був зареєстрований та проживав брат померлого - ОСОБА_2 (а.с. 5).

Як убачається з будинкової книги для прописки громадян, що проживають в ІНФОРМАЦІЯ_1, відповідач зареєстрований у вказаному будинку з 16 вересня 2004 року (а.с. 6-8).

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_4, який є братом ОСОБА_3, повідомив, що відповідач проживав у будинку, який знаходиться за адресою: Житомирська область, с. Черняхів, вул. Лесі Українки, 3, усе своє життя. Зауважив, що відповідач ніколи не руйнував згаданий будинок. Стосовно позивача вказав, що остання ніколи в даному житловому будинку не проживала.

Свідок ОСОБА_5, який є сусідом відповідача, вказав, що останній будинок не руйнує, спиртними напоями не зловживає, веде нормальний спосіб життя. Зазначив, що відповідач проживає у спірному будинку дуже давно. Повідомив, що позивач у згаданому будинку фактично не проживала та не проживає. Вказаний будинок дійсно потребує ремонту, але виключно через давність його будови.

Відповідно до положень ст.ст. 55, 124 Конституції України, ст. 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (ч. 1 ст. 391 ЦК України).

Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ч. 1 ст. 316 ЦК України).

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ч. 1 ст. 317 ЦК України).

Громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди (ст. 150 Житлового кодексу Української РСР (далі - ЖК Української РСР).

Члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником (ч. 1 ст. 405 ЦК України).

Члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням (ч. 1 ст. 156 ЖК Української РСР).

Членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення (ст. 157 ЖК Української РСР).

За змістом ч. 1 ст. 116 ЖК Української РСР якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

Ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій (ч.ч. 4, 5 ст. 9 ЖК Української РСР).

За змістом ст. 47 Конституції України кожен має право на житло, ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

З огляду на наведене, враховуючи відсутність жодних доказів на підтвердження того, що відповідач систематично руйнує чи псує жиле приміщення, або використовує його не за призначенням, суд вважає за потрібне відмовити в задоволенні вимог позивача у звязку з відсутністю відповідних підстав для виселення відповідача. Суд також зазначає, що у спірному будинку відповідач проживав та був прописаний (набув права користування) задовго до набуття позивачем права власності на цей будинок; іншої угоди про порядок користування цим житловим приміщенням між сторонами не укладалось, що не заперечувалось останніми під час розгляду справи.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 76-83, 89 ЦПК України, ст.ст. 9, 116, 150, 156, 157 ЖК Української РСР, суд -

ВИРІШИВ:

Відмовити в задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення права користування житлом та виселення з житлового будинку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його складення до Апеляційного суду Житомирської області через Житомирський районний суд Житомирської області. Учасник справи має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження в разі пропуску строку з поважних причин. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 11 жовтня 2018 року

Суддя О. М. Дубовік