ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/0430/80/18 Справа № 201/4555/18 Суддя у 1-й інстанції - Федоріщев С.С. Суддя у 2-й інстанції - Деркач Н. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2018 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Деркач Н.М.

суддів - Каратаєвої Л.О., Ткаченко І.Ю.

при секретарі - Гулієву М.І.

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 18 травня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного Управління Пенсійного Фонду України в Дніпропетровській області про стягнення матеріальної та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного Управління Пенсійного Фонду України в Дніпропетровській області про стягнення матеріальної та моральної шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що 09.03.17 року Центральне об'єднане управління ПФУ в м. Дніпро призначило позивачу пенсію з урахуванням його трудового стажу у 15 років і 5 днів. Постановою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 03.08.17 року у справі № 201/6298/17 були визнані незаконними дії відповідача стосовно направлення позивачу листа щодо неврахування встановленого у рішенні ЄСПЛ від 26.02.15 у справі «ОСОБА_1 проти України № 2» факту незаконного позбавлення свободи до трудового стажу. У задоволенні вимоги відшкодування завданої такою незаконною дією шкоди суд відмовив, посилаючись на те, що відповідач у спірних правовідносинах не має відношення до ЦОУ ПФУ ум. Дніпро, на яке закон покладає обовязки встановлювати трудовий стаж і призначати пенсію позивачу. Додатковим рішенням від 21.02.18 у цій самій справі суд зобовязав відповідача надати позивачу нову відповідь щодо врахування встановленого вищезазначеним рішенням ЄСПЛ факту. На цей час ЦОУ ПФУ в м Дніпро було ліквідованим і приєднаним до відповідача.

Бездіяльністю відповідача стосовно виконання судових рішень позивачу завдається матеріальна шкода у розмірі невиплаченої пенсії за період з 19.08.16 до 09.03.17, яка має складати 1373 грн. на місяць. Загальний розмір незаконно невиплаченої пенсії складає 1373 грн.х6,6 міс. = 9061,80 грн.

Неймовірні зусилля позивача щодо поновлення своїх порушених пенсійних прав, разом з душевними стражданнями позивача від беззахисності, від безплідності вказаних зусиль, від нікчемності з величезними зусиллями досягнутого судового захисту складають нематеріальну шкоду, при розрахунку якої слід мати на увазі особистість позивача, який спромігся в таких умовах зберегти свою доброзичливість до людства, здоровий гумор й певний оптимізм, а також ступінь вини відповідача. Для визначення розміру такої шкоди суд має прямо застосувати рішення ЄСПЛ від 22.11.07 у справі «ОСОБА_1 дроти України», яким встановлено й це знов таки не підлягає додатковому доказуванню, що невиконанням судового рішення позивачу завдається моральна шкода в 2000 євро. Виходячи з факту невиконання відповідачем 4 судових рішень, така шкода складає 2000 єврох4 = 8000 євро, або 8000 євро х 32 грн./ євро = 256000 грн. згідно з курсом НБУ на 27.04.18.

Враховуючи викладене, позивач просив суд стягнути з ГУ ПФУ в Дніпропетровській області матеріальну шкоду у розмірі 9061,80 грн. та моральну шкоду у розмірі 256000 грн., завдану відсутністю врахування в трудовий стаж 25 днів незаконного позбавлення свободи і невиконанням судових рішень.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 18 травня 2018 року позовну заяву ОСОБА_1 до Головного Управління Пенсійного Фонду України Дніпропетровської області про стягнення матеріальної та моральної шкоди задоволено частково.

Зобовязано ОСОБА_2 Управління Пенсійного Фонду України Дніпропетровської області невідкладно зарахувати строк з 23 по 24 липня та з 14 вересня по 8 жовтня 2009 року (загалом двадцять пять днів), протягом яких ОСОБА_1 всупереч його волі тримався у психіатричній лікарні з метою проведення психіатричної експертизи для встановлення його осудності у справі про адміністративне правопорушення, до стажу його роботи для призначення трудової пенсії в потрійному розмірі відповідно до ст.58 Закону України «Про пенсійне забезпечення», тобто у розмірі 75 (сімдесяти пяти) днів, без вимагання від нього будь-яких додаткових документів з цього приводу.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду змінити та задовольнити його позовні вимоги в частині відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

У відзиві на апеляційну скаргу, відповідач ОСОБА_2 Управління Пенсійного Фонду України в Дніпропетровській області просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а скаргу позивача без задоволення.

Згідно з частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини 2 статті 374 ЦПК України підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Предметом перегляду в апеляційному порядку є рішення суду першої інстанції в частині позовних вимог ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 12 квітня 2018 року на адресу позивача відповідач надіслав листа №1958/02.3-10, в якому надані пояснення про те, що ОСОБА_2 управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на виконання додаткового рішення Жовтневого районного суду Дніпропетровська від 21 лютого 2018 року, яким зобов'язано повторно розглянути звернення позивача до Урядового уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини, на яке було надано відповідь від 21 квітня 2017 року за № 10183/02/30, щодо інформування Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з питань виконання рішення Європейського суду з прав людини у справі «ОСОБА_1 проти України» (№2) із наданням роз'яснення права на призначення пенсії з включенням до стажу роботи періоду, протягом якого позивач незаконно утримувався у психіатричній лікарні, відповідно до норм Закону України "Про пенсійне забезпечення.

На підставі наданих позивачем документів управлінням нарахована та призначена пенсія за віком згідно Закону № 1058-ІV. В результаті розрахунку Ваш загальний стаж роботи склав 15 років 05 днів.

Питання, повязані з виконанням рішень Європейського суду з прав людини на національному рівні, врегульовані Законом України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року №3477-ІV.

Відповідно до статті 15 Закону України Про звернення громада в разі незгоди, рішення органів Пенсійного фонду України Ви можете оскаржити в органах вищого рівня або в судовому порядку» (а.с.2).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в частині стягнення матеріальної та моральної шкоди, суд першої інстанції правильно виходив з того, що висновки відповідача, викладені ним у вищезгаданому листі №1958/02.3-10 від 12 квітня 2018 року, направленому на адресу позивача, не можна вважати такими, що не відповідають вимогам Закону в буквальному розумінні ст.58 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Бездіяльність відповідача щодо неврахування 25 днів незаконного позбавлення свободи позивача у потрійному розмірі до його стажу роботи для призначення трудових пенсій, не містить ознак невиконанням відповідачем судових рішень з цього приводу, згаданих позивачем у позовній заяві по даній справі, оскільки жодним з цих рішень не встановлювався обовязок відповідача конкретно виконати цю дію зарахувати 25 днів незаконного позбавлення волі у потрійному розмірі до його стажу роботи для призначення трудових пенсій, тобто у розмірі 75 днів. У звязку з цим, суд не знаходить підстав для задоволення вимог позивача про стягнення з відповідача на його користь матеріальної та моральної шкоди.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що судом першої інстанції незаконно та безпідставно було відмовлено йому у задоволенні позовних вимог щодо відшкодування матеріальної та моральної шкоди не можуть бути прийняті до уваги з огляду на наступне.

Як вбачається з позову, матеріальна шкода у розмірі 9061,80 грн. полягає у неотриманні позивачем пенсії з 19.08.16 по 09.03.17.

Пунктом 5 ч. 4 Положення про головні управління Пенсійного фонду України в АР Крим, областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 22 грудня 2014 року № 28-2, визначено, що головне управління відповідно до покладених на нього завдань здійснює призначення (перерахунок) пенсій військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу та іншим особам (крім військовослужбовців строкової служби та членів їх сімей), які мають право на пенсію згідно із Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Інші види пенсії призначаються районними управліннями Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області згідно з Положеннями про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також у містах та районах, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 22 грудня 2014 року № 28-2.

Управління відповідно до покладених на нього завдань: призначає (здійснює перерахунок) і виплачує пенсії, щомісячне довічне грошове утримання суддям у відставці, допомогу на поховання на інші виплати відповідно до чинного законодавства.

У вищезгаданому листі, відповідачем не було відмовлено позивачу у призначенні пенсії, а лише надано роз'яснення щодо включення певного періоду до стажу, а тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав стверджувати про те, що відповідачем завдану матеріальну шкоду позивачу.

Що стосується позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, спричиненої їй внаслідок порушення її прав.

Як вбачається з вказаної норми права, особа має право на відшкодування моральної шкоди, у разі порушення її прав. При цьому, розмір відшкодування моральної шкоди визначається судом виходячи із сукупності обставин, які свідчать як про факт заподіяння такої шкоди так і глибини завдання такою шкодою моральних страждань.

Згідно ч. 3 ст. 13 ЦПК України, учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин(фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Таким чином, позивач був зобов'язаний довести суду ті обставини, які свідчать як про факт заподіяння моральної шкоди (у чому полягає така шкода) так довести і розмір заподіяної моральної шкоди, який заявлено до відшкодування.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги, в частині відшкодування моральної шкоди, позивач фактично посилається на те, що така шкода полягає у душевних стражданнях, а вина відповідача полягає у безрезультатних намаганнях позивача відновити порушенні пенсійні права, у зв'язку з незаконним позбавленням його свободи, що встановлено рішенням ЕСПЛ від 26.02.2015р.

Отже, на думку колегії суддів, позивачем не доведено у чому полягає моральна шкода, а відтак не доведено і самого факту завдання відповідачем такої шкоди.

Наведені в апеляційній скарзі інші доводи не спростовують висновків місцевого суду, зводяться до переоцінки доказів і незгоди із висновками суду щодо обставин справи.

З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що зясувавши в достатньо повному обємі права та обовязки сторін, обставини справи, перевіривши доводи та давши їм правову оцінку, суд першої інстанції ухвалив рішення, що відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами.

Враховуючи викладене, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Судові витрати понесені сторонами в звязку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, ч.ч.3-6 ст.147 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів», колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 18 травня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Судді: Н.М. Деркач

ОСОБА_3

ОСОБА_4