Постанова

Іменем України

31 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 201/16497/14-ц

провадження № 61-22746св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: АнтоненкоН. О. (суддя-доповідач), Журавель В. І., Крата В. І.,

учасники справи:

заявник - головний державний виконавець Жовтневого відділу державної виконавчої служби міста Дніпропетровська Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області,

заінтересовані особи: акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», ОСОБА_4,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 25 листопада 2016 року в складі судді Ткаченко Н. В. та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 лютого 2017 року в складі колегії суддів: Демченко Е. Л., Куценко Т. Р., Максюта Ж. І.,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2016 року головний державний виконавець Жовтневого відділу державної виконавчої служби міста Дніпропетровська Головного територіального управління юстиції у Дніпровській області звернувся до суду із заявою про відстрочку виконання рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська у справі за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», назву якого змінено на акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») про визнання кредитного договору недійсним, стягнення безпідставно набутої грошової суми та відшкодування моральної шкоди

Заява мотивована тим, що в провадженні Жовтневого відділу державної виконавчої служби міста Дніпропетровська знаходиться виконавче провадження ВП № 49831678 з примусового виконання виконавчого листа Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська у справі № 201/16497/14-ц, виданого 23 грудня 2015 року, про стягнення з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_4 безпідставно набутих грошових коштів у розмірі 10 358,20 грн, 1 099,80 грн судових витрат, яке приєднано до зведеного виконавчого провадження ВП № 11355726, відкритого у відділі відносно боржника АТ КБ «ПриватБанк», до складу якого на теперішній час входить більше п'ятисот виконавчих проваджень на загальну суму боргу 35 866 646,70 грн, 2 111 256,13 дол. США, 216 268,43 євро, 5 543,36 руб.

В заяві зазначено, що до відділу ДВС надійшла заява від АТ КБ «ПриватБанк», в якій зазначено, що на сьогоднішній день існують виняткові обставини, що ускладнюють виконання вищезазначеного рішення суду, які не залежать від волі боржника.

В зв'язку з тим, що законом право встановлення існування виняткових обставин надано виключно суду, боржник у своїй заяві просить Жовтневий відділ ДВС Дніпропетровського міського управління юстиції звернутися до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із заявою про відстрочення виконання рішення суду терміном на 1 рік, а також у зв'язку з цим зупинити виконання рішення суду на підставі пункту 1 частини першої статті 38 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки вважає, що вчасне виконання рішення суду за наявності виняткових обставин завдає шкоди правам та інтересам боржника, а також, всій фінансовій системі України.

Існують обставини, які ускладнюють виконання вищезазначених виконавчих документів, оскільки події, пов'язані з політичною кризою, військовими подіями на сході України та окупацією Автономної Республіки Крим призвели до відтоку коштів, розміщених на рахунках фізичних та юридичних осіб, відкритих в АТ КБ «ПриватБанк».

З метою недопущення розвалу банківської системи та всієї фінансової системи України в цілому, Національний банк України проводить регулювання діяльності банків, зокрема ввів обмеження на одноразову видачу вкладів в іноземній валюті та надав у 2015 році АТ КБ «Приватбанк» рефінансування (стабілізаційні кредити) на загальну суму 14 065 000 000 грн з погашенням наданих грошових коштів до 06 квітня 2017 року. Тим самим НБУ фактично підтвердив обставини, які утруднюють чи роблять неможливими роботу банків України в даний період.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 25 листопада 2016 року у задоволенні заяви відмовлено.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що заявником не доведено наявність виняткових обставин у розумінні статті 373 ЦПК України (в редакції, чинній на час розгляду справи в суді першої та апеляційної інстанцій), які б могли утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду.

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 лютого 2017 року ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 25 листопада 2016 року залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, постановлена з дотриманням норм процесуального права та правильним застосуванням норм матеріального права.

У касаційній скарзі, поданій 16 березня 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, АТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 25 листопада 2016 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 лютого 2017 року та постановити нову ухвалу, якою заяву державного виконавця задовольнити, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права.

Аргументи касаційної скарги є аналогічними доводам, наведеним в заяві про відстрочку виконання судового рішення та в апеляційній скарзі.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 травня 2017 року відкрито касаційне провадження у даній справі та витребувано її матеріали з Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Статтею 388 ЦПК України встановлено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

04 травня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

На час розгляду справи Верховним Судом заперечень/відзивів на касаційну скаргу не надійшло.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Положеннями частини другої статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вимогами частин першої та другої статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до частини першої статті 373 ЦПК України (в редакції чинній на час розгляду справи судом першої та апеляційної інстанцій) за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім'ї, відсутність присудженого майна в натурі, стихійне лихо тощо), за заявою сторони виконавчого провадження суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає питання про відстрочку або розстрочку виконання рішення в судовому засіданні з викликом сторін і у виняткових випадках може відстрочити або розстрочити виконання.

Аналогічне положення міститься також у частині першій статті 36 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на час звернення до суду із заявою), відповідно до якої у виняткових випадках за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, державний виконавець за власною ініціативою чи за заявою сторін, а також самі сторони мають право звернутися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання, а також про встановлення або зміну способу порядку виконання.

Згідно зі статтею 14 ЦПК України (в редакції чинній на час розгляду справи судом першої та апеляційної інстанцій), судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади, місцевого самоврядування, фізичних та юридичних осіб і підлягають виконанню на всій території України. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

За приписами статей 1, 2 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на час звернення до суду із заявою), виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження. Обов'язок з примусового виконання рішень покладається на державну виконавчу службу.

За таких обставин, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення заяви про відстрочку виконання рішення, оскільки обставини, на які посилається головний державний виконавець та АТ КБ «ПриватБанк», як на підставу для відстрочки, не свідчать про наявність достатніх та виключних обставин, які утруднюють виконання рішення, що є необхідною умовою для відстрочки виконання рішення суду.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Доводи касаційної скарги не спростовують висновку судів і не дають підстав уважати неправильним застосування судами норм процесуального права при постановленні оскаржуваних судових рішень.

Згідно з частиною третьою статті 406 ЦПК України касаційні скарги на ухвали судів першої чи апеляційної інстанцій розглядаються у порядку, передбаченому для розгляду касаційних скарг на рішення суду першої інстанції, постанови суду апеляційної інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів залишає касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані ухвали - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують і підстав для скасування ухвал немає.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 25 листопада 2016 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 лютого 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді Н. О. Антоненко

В.І. Журавель

В.І. Крат