Справа № 308/5502/18
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 жовтня 2018 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючого судді Малюк В.М.,

при секретарі Матіко Я.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Ужгород, клопотання Ужгородського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги, в інтересах ОСОБА_1, боржник ОСОБА_2, про визнання і надання дозволу на примусове виконання рішення Латвійської Республіки на території України,-

В С Т А Н О В И В:

Ужгородський місцевий центр з надання безоплатної вторинної правової допомоги, в інтересах ОСОБА_1, звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з вказаним клопотанням мотивуючи його тим, що 28 лютого 2017 року судом району Зіємелю міста Риги винесено рішення по справі №С32190616 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 щодо стягнення аліментів, яке вступило в законну силу - 03.10.2017 року. Даним рішенням суд ухвалив задовольнити позов повністю та стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дочки ОСОБА_3 з 25 січня 2016 року до 31 грудня 2016 року у розмірі 92,50 євро на місяць та з 1 січня 2017 року до досягнення ОСОБА_3 семирічного віку - 95 євро на місяць, але не менше ніж 25% від визначеної Кабінетом міністрів мінімальної місячної заробітної платні, з моменту досягнення ОСОБА_3 семирічного віку до досягнення дочкою повноліття (вісімнадцятирічного віку) - у розмірі не менше ніж 30% від визначеної Кабінетом міністрів мінімальної місячної заробітної платні.

Заявниця стверджує, що ОСОБА_2 не виконує свої зобовязання по сплаті аліментів та боргу по аліментах, у звязку з чим просить визнати та надати дозвіл на примусове виконання на території України рішення суду району Зіємелю міста Риги Латвійської Республіки.

Представника Ужгородського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги в судове засідання не зявився, але подав до суду письмову заяву про розгляд клопотання без його участі.

ОСОБА_2 в судове засідання не зявився, подав до суду письмову заяву про розгляд клопотання без його участі, проти його задоволення не заперечує.

За таких обставин, суд вважає за можливе проводити судове засідання за відсутності заявника та боржника, оскільки згідно з ч. 5 ст. 467 ЦПК України їх неявка не є перешкодою для розгляду клопотання.

Дослідивши матеріали клопотання, суд приходить до наступних висновків.

З матеріалів справи вбачається, що 28 лютого 2017 року судом району Зіємелю міста Риги Латвійської Республіки винесено рішення по справі № С32190616 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 щодо стягнення аліментів, яким задоволено позов повністю та стягнуто з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь ОСОБА_1, латвійський ідентифікаційний номер: 7, аліменти на утримання дочки ОСОБА_3, латвійський ідентифікаційний номер:2, з 25 січня 2016 року до 31 грудня 2016 року у розмірі 92,50 євро (девяносто два євро пятдесят євроцентів) на місяць та з 1 січня 2017 року до досягнення ОСОБА_3 семирічного віку - 95 євро (девяносто пять євро) на місяць, але не менше ніж 25% від визначеної Кабінетом міністрів мінімальної місячної заробітної платні, з моменту досягнення ОСОБА_3 семирічного віку до досягнення дочкою повноліття (вісімнадцятирічного віку) - у розмірі не менше ніж 30% від визначеної Кабінетом міністрів мінімальної місячної заробітної платні. Дане рішення вступило в законну силу - 03.10.2017 року.

Згідно ч. 1 ст. 462 ЦПК України рішення іноземного суду визнаються та виконуються в Україні, якщо їх визнання та виконання передбачено міжнародним договором, згода на обовязковість якого надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності.

Відповідно до статті 81 Закону України «Про міжнародне приватне право» в Україні можуть бути визнані та виконані рішення іноземних судів у справах, що виникають з цивільних, трудових сімейних та господарських правовідносин.

У відносинах між Україною та Латвійською Республікою діє Конвенція про міжнародне стягнення аліментів на дітей та інших видів сімейного утримання, яка укладена в 2007 році в м. Гаазі. Україна приєдналася до вищевказаної Конвенції в 2011 році, яка ратифікована в Україні 11.01.2013 року Законом України «Про ратифікацію Конвенції про міжнародне стягнення аліментів на дітей та інших видів сімейного утримання» (надалі - Конвенція).

На підставі цієї Конвенції, ОСОБА_1 звернулася із заявою про визнання та виконання в Україні рішення суду Латвійської Республіки до Міністерства юстиції України, на яке, відповідно до Інструкції про виконання в Україні Конвенції про міжнародне стягнення аліментів на дітей та інших видів сімейного утримання затвердженої наказом Міністерства Юстиції України від 15.09.2017 № 2904/5, покладено виконання обов'язків, покладених Конвенцією на центральний орган згідно з пунктом 1 статті 4 Конвенції.

Спеціальні функції центральних органів при виконанні положень Конвенції є: передача та отримання заяв та отримання заяв відповідно до розділу III Конвенції та ініціювання або сприяння порушень проваджень стосовно таких заяв (стаття 6 Конвенції).

Частиною 2 статті 465 ЦПК України визначено, що якщо міжнародними договорами, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, передбачено подання клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду через орган державної влади України, суд приймає до розгляду клопотання, що надійшло через орган державної влади України.

Клопотання та додані документи оформлені відповідно до вимог статті 25 Конвенції про міжнародне стягнення аліментів на дітей та інших видів сімейного утримання, 2007 року, статті 466 Цивільного процесуального кодексу України визначено та розділу III Інструкції про виконання в Україні Конвенції про міжнародне стягнення аліментів на дітей та інших видів сімейного утримання затвердженої наказом Міністерства Юстиції України від 15.09.2017 №2904/5, і містять засвідчений переклад українською мовою.

Відповідно до ст.463 ЦПК України рішення іноземного суду може бути пред'явлено до примусового виконання в Україні протягом трьох років з дня набрання ним законної сили, за винятком рішення про стягнення періодичних платежів, яке може бути пред'явлено до примусового виконання протягом усього строку проведення стягнення з погашенням заборгованості за останні три роки.

Питання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду розглядається судом за місцем проживання (перебування) або місцезнаходженням боржника (ч.1 ст.464 ЦПК України).

Згідно наданої на запит суду довідки відділу реєстрації місця проживання виконавчого комітету Ужгородської ради №650/19-06 від 23.06.2018 року та №766/19-06 від 06.07.2018 року, відповідно до картотеки реєстраційного обліку гр. ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрований за адресою ІНФОРМАЦІЯ_3.

При таких обставинах, судом встановлено, що підстав для відмови в задоволенні клопотань Ужгородського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги, що діє в інтересах ОСОБА_1, про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду, передбачених ст.468 ЦПК України, не має, а тому суд приходить до висновку, що вказане клопотання слід задоволити та надати дозвіл на примусове виконання на території України судового рішення суду району Зіємелю міста Риги Латвійська Республіка від 28 лютого 2017 року по справі №С32190616 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 в частині стягнення аліментів.

Приписами ч.8 ст.468 ЦПК України визначено, що якщо в рішенні іноземного суду стягнення зазначено в іноземній валюті, суд, який розглядає це клопотання, визначає суму в національній валюті за курсом Національного банку України на день постановлення ухвали.

Керуючись ст. ст.259, 260, 268, 353, 354, 462, 464, 465, 467, 469 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання Ужгородського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги, в інтересах ОСОБА_1, боржник ОСОБА_2, про визнання і надання дозволу на примусове виконання рішення Латвійської Республіки на території України - задоволити.

Надати дозвіл на примусове виконання на території України судового рішення суду району Зіємелю міста Риги Латвійська Республіка від 28 лютого 2017 року по справі №С32190616 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь ОСОБА_1, латвійський ідентифікаційний номер: 7, на утримання дочки ОСОБА_3, латвійський ідентифікаційний номер: 2, з 25 січня 2016 року до 31 грудня 2016 року у розмірі 92,50 євро (девяносто два євро пятдесят євроцентів), що згідно курсу НБУ станом на 10.10.2018 року еквівалентно 2970,18 грн. (дві тисячі девятсот сімдесят гривень вісімнадцять коп.) на місяць та з 1 січня 2017 року до досягнення ОСОБА_3 семирічного віку - 95 євро (дев'яносто пять євро), що згідно курсу НБУ станом на 10.10.2018 року еквівалентно 3050,45 грн. (три тисячі пятдесят гривень сорок пять коп.) на місяць, але не менше ніж 25% від визначеної Кабінетом міністрів мінімальної місячної заробітної платні, з моменту досягнення ОСОБА_3 семирічного віку до досягнення дочкою повноліття (вісімнадцятирічного віку) - у розмірі не менше ніж 30% від визначеної Кабінетом міністрів мінімальної місячної заробітної платні.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно до п. п. 15.5 п. 15 розділу 13 Перехідних положень ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються до або через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_4