справа № 278/2513/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 квітня 2018 року м. Житомир

Житомирський районний суд Житомирської області в складі головуючого судді Грубіяна Є.О., за участю секретаря Журиної А.В., розглянув цивільну справу за заявою ОСОБА_1 до Сінгурівської сільської ради Житомирського району Житомирської області та ОСОБА_2 про скасування рішень органу місцевого самоврядування та реєстратора,

В С Т А Н О В И В :

Направленим позовом заявник просить суд ухвалити рішення про скасування рішення органу місцевого самоврядування про передачу у власність відповідачу-фізичній особі земельної ділянки із скасуванням реєстрації такого права власності.

В обґрунтування заявленого позивач у судовому засіданні зазначив, що у свій час був власником земельної ділянки, що в теперішній час виділена відповідачеві. Такими діями, на переконання позивача порушені його права власності на згадуваний об'єкт нерухомості.

Представник сільської ради у судове засідання не з'явився, однак сільський голова направив листа, яким просив слухання справи проводити у їх відсутність і при вирішенні спору покладаються на розсуд суду.

Представник ОСОБА_2 у судовому засіданні заявлених вимог не визнала та просила їх відхилити як необґрунтовані.

Заслухав пояснення учасників справи та проаналізував надані ними матеріали, суд встановив наступні фактичні обставини справи.

Позивач є громадянином України та рішенням Сінгурівської сільської ради Житомирського району Житомирської області № 64 від 21 жовтня 1993 року йому було виділено у власність земельну ділянку площею 0,15 га в с. Двірець Житомирського району Житомирської області (а.с.7-9).

З 2002 по 2009 рік позивач, частково сплачував податки до згадуваного органу місцевого самоврядування (а.с.10-16). Призначення платежів не відображено.

Рішенням Сінгурівської сільської ради Житомирського району Житомирської області від 17 вересня 2008 року відповідачу - фізичній особі було виділено у власність земельну ділянку у с. Двірець площею 0,189 га (а.с.23 - 26) і проведено реєстрацію прав власності на такий об'єкт нерухомості (а.с.97-122).

Відповідач має зареєстроване місце проживання у ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.34).

Вирішуючи питання щодо норм законодавства України, якими врегульовані правовідносини між сторонами, суд відмічає наступне.

З часу прийняття рішення про передачу у власність земельної ділянки позивачеві пройшло майже 25 років і законодавство з даного приводу змінилось.

Законодавством чинним на час наділення позивача земельною ділянкою визначалось наступне.

Право володіння або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж цієї ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Приступати до використання наданої земельної ділянки (в тому числі і на умовах оренди) до встановлення меж цієї ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує право володіння або право користування землею, забороняється (ст. 22 ЗК України № 561 - ХІІ від 18 грудня 1990 року, вступив в дію з 13 березня 1992 року).

Право володіння або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, районними, міськими Радами народних депутатів. Форми державних актів встановлюються Верховною Радою Української РСР (ст. 23 ЗК України № 561 - ХІІ від 18 грудня 1990 року, вступив в дію з 13 березня 1992 року).

В свою чергу, законодавством чинним на час звернення із позовом до суду визначено наступне .

Право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (ст. ст. 125, 126 ЗК України № 2768 - ІІІ від 25 жовтня 2001 року, вступив в дію з 1 січня 2002 року).

Проаналізував фактичні обставин справи та норми матеріального законодавства, що регулюють дані правовідносини, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову виходячи з наступного.

Законодавством, як чинним на час видачі рішення про виділення у власність земельної ділянки позивачеві так і станом на звернення до суду, визначалось в свою чергу наступне. Право володіння і можливість користуватись земельною ділянкою наступало після встановлення землевпорядними організаціями меж цієї ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. На час звернення до суду із даним позовом вимагається ще й державна реєстрація права власності.

Надані позивачем матеріали не підтверджують отримання ним будь-яких інших документів крім рішення органу місцевого самоврядування про виділ землі. В тому числі, позивачем не доведено, що він отримував відповідний правовстановлюючий документ на згадувану земельну ділянку і за час дії чинного нині Земельного Кодексу, що позбавляє можливості стверджувати про наявність у нього прав власності на такий об'єкт нерухомості. Відсутність останнього позбавляє можливості здійснювати його захист.

Мало того, позивачем не доведено в суді будь-якими доказами ідентичність ділянки виданої йому у свій час із ділянкою належною відповідачу - фізичній особі.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 263 - 265 ЦПК України, суд, --

У Х В А Л И В :

В задоволенні позову - відмовити.

Повне рішення складено - 23 квітня 2018 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Апеляційного суду Житомирської області протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Є.О. Грубіян