Справа № 404/3934/18
Номер провадження 2/404/2628/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2018 року м. Кропивницький

Кіровський районний суд м.Кіровограда в складі:

головуючої судді Панфілової А.В.

при секретарі - Мосійчук А. Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження в м.Кропивницькому цивільну справу за позовом Акціонерного товариства ОСОБА_1 «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся з позовом до відповідача про стягнення заборгованості в сумі 11350,78 грн. В обґрунтування позову зазначено, що 12.09.2011 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 укладено договір б/н про отримання кредиту в розмірі 300 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки .

Відповідач станом на 31.05.2018 р. порушив умови кредитного договору і має прострочену заборгованість на загальну суму 11350,78 грн., яка складається з: 283,18 грн. - заборгованість за кредитом; 6461,90 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3590,00 грн. - заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500.00 грн. - штраф (фіксована частина). 516.70 грн. - штраф (процентна складова) та просить стягнути сплачений судовий збір в сумі 1762 грн.

До судового засідання представником позивача надано клопотання про розгляд справи без їх участі та підтримку позовних вимог (а. с. 39 ).

До судового засідання відповідачем надано відзив на позовну заяву з посиланням, що 12.09.2011 р. між ПАТ КБ «Приватбанк» та фізичною особою ОСОБА_2 , було укладено кредитний договір б/н на загальну суму 300 гривень.

Стверджується, що дані позовні вимоги не можуть буди задоволенні, оскільки до даного спору слід застосувати позовну давність, відповідно до розрахунку заборгованості за договором б/н від 12.09.2011 р. наданого позивачем, передбачено, що дата останнього платежу за кредитом в сумі 50 грн. становить 02.11.2011 р., а прострочена заборгованість за кредитом в сумі 38,83 грн. утворилась з 30.11.2011р., що у свою чергу означає з 30.11.2011 р. позивачу стало відомо про порушення його права, у зв'язку з чим, починається дія трьохрічного строку права на звернення до суду з вимогою захисту своїх інтересів. Таким чином, строк позовної давності сплинув 30.11.2014 року, проте позивач звернувся до суду 12.06.2018 року.

Окрім того, відповідно до п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 р. № 2011-ХІІ військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов'язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов'язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються.

Звертаючись до суду з позовом позивачем на підтвердження отримання кредиту було надано анкету-заяву від 12.09.2011 року, але жодним чином не доведено суму кредиту отриманого відповідачем, оскільки в анкеті-заяві суму кредиту не визначено, жодних доказів отримання відповідачем кредиту в розмірі 300 гривень 22.09.2011 року позивачем не надано. Також Умови та Правила надання банківських послуг надані позивачем, не містять підпису позивача, а тому не є складовою частиною кредитного договору. Розрахунок заборгованості за договором б/н від 12.09.2011 року не є належним доказом у справі, оскільки ґрунтується на припущеннях, так як банком не надано жодних первинних бухгалтерських документів, виписок по рахунку, меморіального ордеру та інших доказів, що могли б свідчити про наявність заборгованості та сам факт надання кредиту.

Із наданих банком документів неможливо визначити розмір наданого кредиту, підставу нарахування штрафів оскільки Анкета - заява не містить в собі ні кредитного ліміту, ні відсоткової ставки за кредитом.

Із заяви від 29 квітня 2010 року про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у Приватбанку, не вбачається який тип кредитної картки обрано при укладенні договору, строк дії цієї картки, який кредитний ліміт встановлено чи будь-які інші умови. У цій заяві-анкеті вказано на те, що заява анкета стосується зарплатної картки. Про будь-яку кредитну картку взагалі не вказується.

Належних доказів на підтвердження видачі кредитної картки, пам'ятки клієнта, відкриття рахунку на ім'я відповідача, зняття останнім з цього рахунку коштів позивачем не надано, а тому просить відмовити в задоволенні позову повністю.

Згідно із ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Судом встановлено наступні факти.

Сторони перебували у договірних правовідносинах, що підтверджується фактом укладення договору та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт б/н від 12.09.2011 року ( а.с. 7 -32). Відповідач не заперечує факту оформлення та підписання Анкети-Заяви та погашення частково заборгованості в розмірі 50грн. 02.11.2011 року.

Згідно позовних вимог та довідки (а.с.2-4, 5-6 ) заборгованість станом на 31.05.2018 р. 11350,78 грн., яка складається з: 283,18 грн. - заборгованість за кредитом; 6461,90 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3590,00 грн. - заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500.00 грн. - штраф (фіксована частина). 516.70 грн. - штраф (процентна складова) .

Зазначене дає можливість стверджувати про наявність заборгованості відповідача перед позивачем в частині заборгованості по кредиту.

Позицію відповідача , щодо застосування п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 р. № 2011-ХІІ суд суд приймає на спростування доводів про нарахування відсотків та інших платежів, але відмовляє в заявленому позові з інших підстав.

Відповідно до норм ст.ст. 257, 258 ЦК України встановлено, що загальний строк позовної давності становить три роки, а позовна давність щодо вимоги про стягнення неустойки, штрафу, пені, встановлено строком в один рік.

Як вказано у статті 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою відмови у задоволенні позову.

Беручи до уваги вимоги ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, а відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Так, відповідно до розрахунку заборгованості за договором б/н від 12.09.2011 р. наданого позивачем, позивачу стало відомо про порушення його права ще у 2011 році, у зв'язку з чим, починається дія трьохрічного строку права звернення до суду з вимогою захисту своїх інтересів. Таким чином, строк позовної давності сплинув 30.11.2014 року, проте позивач звернувся до суду 12.06.2018 року.

Таким чином, керуючись ч.3, ч. 4 ст. 267 ЦК України до даного спору суд застосовує позовну давність як підставу для відмови у задоволенні позову.

Дослідивши матеріали справи , оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку щодо відмови в задоволенні позову повністю, у зв»язку з тим, що згідно з ст. ст. 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно правової позиції Європейського суду з прав людини, висвітленої в рішенні «Стаббініс та інші проти Сполученого Королівства» від 22 жовтня 1996 року, строк позовної давності переслідує кілька важливих цілей, а саме забезпечує правову визначеність і остаточність, захищає потенційних відповідачів від застарілих вимог, які було б важко спростувати, і дозволяє уникнути несправедливості, яка може виникнути при прийняті судами рішень щодо подій, що мали місце в далекому минулому на підставі доказів, які з часом можуть стати ненадійними і недостатніми.

Згідно із ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Оскільки умовами кредитного договору (графіком погашення кредиту) встановлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Таким чином, якщо за умовами договорів погашення кредиту та процентів повинно здійснюватись позичальниками частинами кожного місяця, у рахунок чого вносяться кошти, початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальниками кожного із цих зобов'язань.

Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

За змістом норми початок перебігу позовної давності повязується не тільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України).

З розрахунку заборгованості та наданої виписки про рух коштів чітко вбачається, що відповідач частково сплачував заборгованість за договором та протягом певного часу виконував умови договору належним чином.

Крім того, банком надані такі докази, які підтверджують факт укладання кредитного договору та наявність не виконаних кредитних зобов'язань: копія анкети-заяви; розрахунок заборгованості; копія паспорта відповідача, за яким був оформлений договір.

Протягом дії кредитного договору відбувалася часткова сплата щомісячних платежів по кредиту, що підтверджується розрахунком заборгованості, який міститься в матеріалах справи.

Відповідно до частини другої статті 1054 та частини другої статті 1050 Цивільного кодексу України наслідками порушення Боржником зобов'язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право Заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту.

Враховуючи зазначене, позов задоволенню не підлягає повністю.

Відповідно до ст. ст.134,142 ЦПК України, суд вирішує судові витрати залишити по фактично понесеним.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 256, 257, 258,261, 267, 526, 530, 554, 610, 625, 1050, 1054 ЦК України, ст. ст. 134-142, 265,268 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову Акціонерного товариства ОСОБА_1 «ПриватБанк» (01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд.1Д, ) до ОСОБА_2( ІПН НОМЕР_1, 25000, АДРЕСА_1) про стягнення заборгованості відмовити повністю.

Судові витрати залишити по фактично понесеним.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня проголошення рішення .

Суддя Кіровського А. В. Панфілова

районного суду

м.Кіровограда