Постанова

Іменем України

04 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 639/10029/15-ц

провадження № 61-12892св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Фаловської І. М. (суддя-доповідач), Висоцької В. С., Пророка В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - Публічне акціонерне товариство «Харківський машинобудівний завод «Світло Шахтаря»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 09 лютого 2017 року в складі судді Труханович В. В. та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 29 червня 2017 року в складі колегії суддів: Котелевець А. В., Кругової С. С., Пилипчук Н. П.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У листопаді 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Харківський машинобудівний завод «Світло Шахтаря» (далі - ПАТ «ХМЗ «Світло Шахтаря») про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Позовна заява мотивована тим, що позивач перебував з відповідачем у трудових стосунках, працюючи з 17 травня 2002 року на посаді заступника начальника термічного цеху по підготовці виробництва. Наказом ПАТ «ХМЗ «Світло Шахтаря» від 26 листопада 2012 року був звільнений з роботи на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці. ОСОБА_4 вважає звільнення незаконним, оскільки після його звільнення до штатного розкладу ПАТ «ХМЗ «Світло Шахтаря» знов була включена посада заступника начальника термічного цеху.

На підставі викладеного ОСОБА_4 просив поновити його на посаді заступника начальника термічного цеху по підготовці виробництва ПАТ «ХМЗ «Світло Шахтаря»; стягнути з ПАТ «ХМЗ «Світло Шахтаря»середній заробіток за час вимушеного прогулу з 27 листопада 2012 року до 27 листопада 2013 року.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 09 лютого 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що на підприємстві відбулися зміни в організації виробництва і праці, позивача було попереджено про наступне звільнення, а від запропонованих посад він відмовився. ОСОБА_4 звернувся до суду з пропуском строку, визначеного частиною першою статті 233 КЗпП України.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 29 червня 2017 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції, а також зазначив, що з наказом про звільнення позивач був ознайомлений у день звільнення і в цей же день з ним проведено розрахунок та видано трудову книжку.

У касаційній скарзі, поданій у липні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду, ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що позивачем не пропущено строк звернення до суду, оскільки він не знав про протиправне звільнення, а стаття 233 КЗпП України на спірні правовідносини не поширюється. Звільнення відбулося з порушенням норм трудового законодавства, оскільки у подальшому на підприємстві були прийняті нові працівники. ОСОБА_4 були запропоновані вакантні посади після звільнення. Скорочення посади заступника начальника термічного цеху було фіктивним.

У жовтні 2017 року ПАТ «ХМЗ «Світло Шахтаря»подало відзив на касаційну скаргу, вказуючи на те, що позивачем пропущено визначений трудовим законодавством строк звернення до суду. Позивачу було запропоновані вакантні на підприємстві посади, від яких він відмовився. Факт зміни в організації виробництва і праці підтверджено матеріалами справи. Підприємство отримало згоду профспілкового органу на звільнення ОСОБА_4

13 березня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Положенням частини другої статті 389 ЦПК України встановлено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 402 ЦПК України визначено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Суди встановили, що ОСОБА_4 перебував з ПАТ «ХМЗ «Світло Шахтаря» у трудових відносинах, працював з 17 травня 2002 року на посаді заступника начальника термічного цеху по підготовці виробництва.

Факт змін в організації виробництва і праці у відповідача підтверджується матеріалами справи.

Рішення правління ПАТ «ХМЗ «Світло Шахтаря» про скорочення 59 штатних одиниць з наступним звільненням робітників за скороченням було погоджено на засіданні профспілкового комітету від 12 липня 2012 року.

На підставі наказів ПАТ «ХМЗ «Світло Шахтаря» від 22 червня 2012 року «Про приведення штату працівників підприємства у відповідність з затвердженою структурою від 29 лютого 2012 року», від 30 липня 2012 року «Про оптимізацію робіт та штатної чисельності» з 30 липня 2012 року зі штатного розкладу термічного цеху департаменту управління виробництвом виведені три одиниці, зокрема заступника начальника цеху по підготовці виробництва, яку обіймав позивач.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку, зокрема, змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу (частина друга статті 40 КЗпП України).

Відповідно до статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

На підставі наказу від 06 вересня 2012 року «Про попередження про звільнення» ОСОБА_4 був попереджений про наступне звільнення, про що свідчить повідомлення від 24 вересня 2012 року, яке ним підписане.

Суди встановили, що позивачу двічі пропонувалися вакантні посади на підприємстві, проте від запропонованих посад він відмовився, про що свідчить його власноручний підпис.

Установлено, що звільнення позивача відбулося з порушенням частини третьої статті 43 КЗпП України, оскільки розгляд подання на звільнення ОСОБА_4 відбувався на засіданні цехового комітету профспілкової організації термічного цеху Департаменту управління виробництвом ПАТ «ХМЗ «Світло Шахтаря» 22 листопада 2012 року за відсутності остатнього та за відсутності його письмової заяви.

Суди також встановили, що позивач звернувся до суду у листопаді 2015 року з пропуском визначеного частиною першої статті 233 КЗпП України строку без поважних причин.

Відповідно до частини першої статті 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

На підставі викладеного суди дійшли правильного висновку про відмову в задоволенні позову в зв'язку з пропуском строку, визначеного частиною першої статті 233 КЗпП України, оскільки з наказом про звільнення ОСОБА_4 ознайомлений 26 листопада 2012 року, а з позовом про поновлення на роботі до суду звернувся лише 23 листопада 2015 року.

Не заслуговують на увагу доводи касаційної скарги, що судом безпідставно застосовано статтю 233 КЗпП України без заяви відповідача, оскільки визначені цією нормою строки звернення до суду повинні перевірятися судами без заяви сторін, у всіх випадках. Отже, встановлені статтею 233 КЗпП України строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін у справі.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 09 лютого 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 29 червня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: І. М. Фаловська

В.С. Висоцька

В. В. Пророк