Постанова

Іменем України

10 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 127/5872/14-ц

провадження № 61-15542св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І. (суддя-доповідач), Коротуна В. М., Крата В. І.,

учасники справи:

позивач - товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи»,

відповідачі - ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа - Служба у справах дітей Вінницької міської ради,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи ОСОБА_3, яка діє у своїх інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_5, на заочне рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 07 травня 2014 року у складі судді Вохмінової О. С., постанову апеляційного суду Вінницької області від 24 січня 2018 року у складі колегії суддів: Голоти Л. О., Кучевського П. В., Рибчинського В. П., та товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» на постанову апеляційного суду Вінницької області від 24 січня 2018 року,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2014 року товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» (далі - ТОВ «Кредитні ініціативи») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа - Служба у справах дітей Вінницької міської ради, про звернення стягнення на предмет іпотеки, виселення.

Позов обґрунтований тим, що 28 листопада 2007 року між акціонерним комерційним банком «ТАС-Комерцбанк» (далі - АКБ «ТАС-Комерцбанк») та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір, за умовами якого остання отримала кредит на суму 63 180,00 дол. США зі сплатою 11,9 % річних.

На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між банком та ОСОБА_3 укладено договір іпотеки, предметом якого є квартира АДРЕСА_1, яка належить останній на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 28 листопада 2007 року.

Згідно з договором від 28 листопада 2012 року публічне акціонерне товариство «Седбанк» (далі - ПАТ «Сведбанк»), яке є правонаступником АКБ «ТАС-Комерцбанк» відступило свої права за указаними договорами товариству з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор плюс», а останнє - ТОВ «Кредитні ініціативи».

Внаслідок укладення зазначених договорів відбулася заміна кредитора, тому ТОВ «Кредитні ініціативи» набуло статусу нового кредитора за кредитним та іпотечним договорами, укладеними з ОСОБА_3 28 листопада 2007 року.

У зв'язку з неналежним виконанням позичальником умов кредитного договору станом на 21 березня 2014 року утворилася заборгованість за кредитом - 60 364,00 дол. США, що еквівалентно 610 231,75 грн, за відсотками - 35 718,33 дол. США, що еквівалентно 361 083,74 грн та пені - 128 233,89 грн.

ТОВ «Кредитні ініціативи» зверталося до відповідачів із вимогами про погашення боргу, з попередженням про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення 02 грудня 2013 року, проте ці вимоги не виконуються.

Посилаючись на норми статей 509, 525, 526 ЦК України, статті 109 ЖК УРСР, статей 3, 12, 33, 39, 40 Закону України «Про іпотеку», ТОВ «Кредитні ініціативи» просило:

- звернути стягнення на предмет іпотеки - двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 28 листопада 2007 року, яка складає 1 099 549,38 грн, шляхом проведення прилюдних торгів згідно з Законом України «Про виконавче провадження», встановивши початкову ціну предмета іпотеки на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності /незалежним експертом на стадії оцінки майна;

- виселити відповідачів із квартири АДРЕСА_1 без надання іншого житла.

Заочним рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 07 травня 2014 року позов ТОВ «Кредитні ініціативи» задоволено.

В рахунок погашення заборгованості перед ТОВ «Кредитні ініціативи» за кредитним договором від 28 листопада 2007 року у розмірі 1 099 549,38 грн, яка виникла станом на 21 березня 2014 року, звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1, яка належить на праві власності ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 28 листопада 2007 року, шляхом проведення прилюдних торгів за початковою ціною, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, визначеною на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом, на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Виселено ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, в інтересах якого діє ОСОБА_3, із квартири АДРЕСА_1

Стягнуто з ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» судовий збір в сумі 3 897,60 грн.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що в разі невиконання боржником своїх зобов'язань за кредитним договором, іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки і оскільки іпотечне майно придбане за рахунок кредитних коштів одночасно вирішив питання про виселення відповідачів із квартири.

Постановою апеляційного суду Вінницької області від 24 січня 2018 року заочне рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 07 травня 2014 року скасовано та ухвалено нове про відмову у позові.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивоване тим, що позивачем не надано доказів на підтвердження початкової ціни предмета іпотеки для його подальшої реалізації, визначеної відповідно до частини шостої статті 38 Закону України «Про іпотеку».

У касаційній скарзі ОСОБА_3 у своїх інтересах та в інтересах ОСОБА_5 просить скасувати оскаржувані судові рішення, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга аргументована тим, що суди неповно дослідили обставини справи, не надали їм належної правової оцінки, у зв'язку з чим дійшли помилкових висновків при вирішенні спору.

Зокрема, зазначала, що суди не перевірили підстави набуття ТОВ «Кредитні ініціативи» права вимоги до неї у результаті укладення договорів із ТОВ «ФК «Вектор Плюс».

У касаційній скарзі ТОВ «Кредитні ініціативи», посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції та направити справу на новий апеляційний розгляд.

Зазначає, що суд апеляційної інстанції дійшов необґрунтованого висновку, що визначення початкової ціни продажу предмета іпотеки, з огляду на указану в іпотечному договорі оціночну вартість предмета іпотеки, суперечитиме частині шостій статті 38, статті 39 Закону України «Про іпотеку».

Крім того, ТОВ «Кредитні ініціативи» подало відзив на касаційну скаргу ОСОБА_3, у якому просить залишити її без задоволення.

Вважає, що доводи, наведені у касаційній скарзі ОСОБА_3, є аналогічними тим, що зазначалися нею в апеляційній скарзі, та вже були об'єктом дослідження, перевірки і оцінки суду апеляційної інстанції, який підтвердив правомірність висновків суду першої інстанції в частині переходу прав вимоги за кредитним та іпотечним договорами до позивача.

Статтею 388 ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15 грудня 2017 року, передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Частинами першою та другою статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Касаційна скарга ОСОБА_3, яка діє у своїх інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_5, підлягає частковому задоволенню, а касаційна скарга товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» - задоволенню з таких підстав.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Зазначеним вимогам закону постанова апеляційного суду не відповідає.

Встановлено, що28 листопада 2007 року АКБ «ТАС-Комерцбанк» (правонаступник - ПАТ «Сведбанк») та ОСОБА_3 уклали кредитний договір, згідно з яким остання отримала кредит у розмірі 63 180 доларів США з терміном повернення до 27 листопада 2037 року та сплатою 11,9% річних.

На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та ОСОБА_3 був укладений договір іпотеки, предметом якого є належна їй на праві власності квартира АДРЕСА_1, загальною площею 50,2 кв. м.

Згідно з договором від 28 листопада 2012 року ПАТ «Сведбанк», яке є правонаступником АКБ «ТАС-Комерцбанк», відступило свої права за іпотечними договорами ТОВ «Факторингова компанія «Вектор плюс», а останнє - ТОВ «Кредитні ініціативи» за кредитним та іпотечним договорами від 28 листопада 2007 року, укладеними з ОСОБА_3

Листами від 02 грудня 2013 року відповідачі письмово повідомлялись про заміну кредитора, про наявність заборгованості за кредитним договором від 28 листопада 2007 року, про наслідки невиконання вимоги - звернення стягнення на предмет іпотеки та звільнення квартири - предмета іпотеки.

У зв'язку з неналежним виконанням кредитних зобов'язань, станом на 21 березня 2014 року наявна заборгованість за кредитним договором від 28 листопада 2007 року у розмірі 1 099 549,38 грн, яка складається з заборгованості за тілом кредиту - 60 364,00 дол. США, що еквівалентно 610 231,75 грн, за відсотками - 35 718,33 дол. США, що еквівалентно 361 083,74 грн, пені - 128 233,89 грн.

Звертаючись до суду з позовом, ТОВ «Кредитні ініціативи» просило звернути стягнення на предмет іпотеки та встановити спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження, з дотриманням вимог Закону України «Про іпотеку» та встановити початкову ціну, визначену на підставі оцінки майна, здійсненої суб'єктом оціночної діяльності, проведеної відповідно до законодавства.

У разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено договором. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 Закону України «Про іпотеку».

Стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Положеннями частини першої статті 39 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Виходячи зі змісту поняття «ціна» як форми грошового вираження вартості товару, послуг тощо, аналізу норм статей 38, 39 Закону України «Про іпотеку», можна зробити висновок, що у розумінні норми статті 39 Закону України «Про іпотеку» встановлення початкової ціни предмету іпотеки у грошовому вираженні визначається за процедурою, передбаченою частиною шостою статті 38 цього Закону.

Разом із тим відповідно до статей 19, 57 Закону України «Про виконавче провадження» сторони виконавчого провадження під час здійснення виконавчого провадження не позбавлені можливості заявляти клопотання про визначення вартості майна, тобто визначення іншої ціни предмета іпотеки, ніж буде зазначена в резолютивній частині рішення суду, якщо, наприклад, така вартість майна змінилася.

Не зазначення у резолютивній частині рішення суду початкової ціни предмета іпотеки в грошовому вираженні не має вирішального значення та не тягне за собою безумовного скасування судових рішень.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 14-11цс18.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення, виходив із того, що позичальник не виконав належним чином взятих на себе зобов'язань за кредитним договором, які забезпечені іпотекою, а тому відповідно до положень статті 12 Закону України «Про іпотеку» у нього виникло право звернення стягнення на предмет іпотеки.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та посилаючись на те, що позивач не зазначив ціну продажу предмета іпотеки як на підставу відмови у позові, апеляційний суд не звернув уваги на те, що вартість предмета іпотеки - квартири АДРЕСА_1 - визначена в іпотечному договорі та дійшов помилкових висновків про наявність підстав для відмови у задоволенні позову.

Тобто апеляційний суд не встановив усіх фактичних обставин, від яких залежить правильне вирішення справи, допустив порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, тому судове рішення апеляційного суду підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

При цьому, при новому розгляді справи апеляційному суду необхідно врахувати висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 14-11цс18, вимоги частини першої статті 39 Закону України «Про іпотеку», згідно з якою у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки, а також вимоги Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Керуючись статтями 141, 400, 416, 417 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_3, яка діє у своїх інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_5, задовольнити частково.

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» задовольнити.

Постанову апеляційного суду Вінницької області від 24 січня 2018 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська

СуддіН. О. Антоненко

В. І. Журавель

В. М. Коротун

В. І. Крат