Провадження 2/127/5128/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 вересня 2018 року

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Вохмінової О.С.

з участю секретаря судових засідань ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу № 127/14035/17 за позовом АТ «Дельта Банк» до ОСОБА_2, треті особи без самостійних вимог приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб про визнання недійсним договору про розірвання іпотечного договору, -

в с т а н о в и в:

03.07.2017 року ПАТ «Дельта Банк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2, третя особа без самостійних вимог на стороні позивача - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3 про визнання недійсним договору про розірвання іпотечного договору та застосування наслідків недійсності правочину (а.с. 1-14 т.1).

12.09.2017 року ПАТ «Дельта Банк» уточнило позовні вимоги і просило визнати недійсним договір про розірвання іпотечного договору, без застосування наслідків недійсності правочину (а.с. 157-159 т.1).

Свою позицію ПАТ «Дельта Банк» обґрунтовувало тим, що є правонаступником прав і обов`язків ЗАТ «Сведбанк Інвест».

02.06.2008 року між ЗАТ «Сведбанк Інвест» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № 1210-Ф.

04.06.2008 року між сторонами укладений іпотечний договір № 1210-Ф/ІП-1, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3 за реєстровим № 3433, із змінами від 21.03.2012 року (реєстровий номер 419), згідно якого предметом іпотеки є майнові права на 15 квартир № 81-87,90, 117-123 за адресою м. Вінниця, вул. Ю.Смирнова, 23/1 пров. Український, загальною договірною вартістю 2 513 691,29 грн.

02.07.2014 року між АТ «Дельта Банк» та ОСОБА_2 був укладений договір про розірвання іпотечного договору, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3 за реєстровим номером 868, відповідно до якого сторони домовились достроково розірвати іпотечний договір з 02.07.2014 року.

02.03.2015 року на підставі Постанови Правління НБУ № 150 від 02.03.2015 року «Про віднесення АТ «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 51 від 02.03.2015 року «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Дельта Банк», а 02.10.2015 року виконавчою дирекцією ФГВФО прийнято рішення № 181 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Дельта Банк» та делегування повноважень ліквідатора банку».

28.09.2015 року за результатами проведеної перевірки правочинів, вчинених (укладених) банком протягом року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку на предмет виявлення правочинів, що є нікчемними з підстав, визначених ст. 38 Закону, комісією з перевірки правочинів (інших договорів) за кредитними операціями, призначеної наказом № 67 від 11.03.2015 року, було встановлено, що нікчемними є договір про відступлення права вимоги від 02.07.2014 року, укладений між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «ФК «Актив-Гарант» та договір про розірвання іпотечного договору, укладений між АТ «Дельта Банк» та ОСОБА_2, посвідчений 02.07.2014 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3 за реєстровим номером 868. 28.09.2015 року комісією складений протокол № 78/1, яким віднесено до категорії нікчемних договір про відступлення права вимоги.

Позивач вважає, що договір від 02.07.2014 року про розірвання іпотечного договору від 04.06.2008 року, укладеного із ОСОБА_2, є правочином, що засвідчує відмову АТ «Дельта Банк» від власних майнових прав права вимоги до ОСОБА_2 і можливості іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки з метою погашення боргу по кредитному договору, тому цей договір є нікчемним на підставі п. 1 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Банк відмовився від власних майнових прав в той час, як станом на 02.07.2014 року заборгованість за кредитним договором із ОСОБА_2 складала 5 422 879,22 грн., тому в разі звернення стягнення на предмет іпотеки ці кошти були б спрямовані на задоволення вимог кредиторів банку. Невиконання банком своїх обов`язків перед кредитором стало однією з підстав для віднесення банку до категорії неплатоспроможних. Позивач вважає, що договір від 02.07.2014 року про розірвання іпотечного договору від 04.06.2008 року є нікчемним також на підставі п. 2 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», оскільки він є одним із правочинів, який призвів до запровадження в ньому тимчасової адміністрації, а згодом ліквідації, у зв`язку з його неплатоспроможністю та неможливістю виконання банком грошових зобов`язань перед своїми кредиторами.

Крім того, позивач вважає, що договір є недійсним на підставі ч. 2-3 ст.203, ст. 215 ЦК України, оскільки відсутня обов`язкова вимога чинності правочину особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Проте, ОСОБА_4 Директорів АТ «Дельта Банк» ОСОБА_5 не мала права укладати договір про розірвання іпотечного договору із ОСОБА_2 відповідно до Статуту АТ «Дельта Банк» (п. 6.5.12) та Положення «Про ОСОБА_4 Директорів АТ «Дельта Банк» (п. 4.1-4.2 у редакції від 22.04.2011 р.). Так, ОСОБА_5 не була уповноважена ні ОСОБА_4 Директорів АТ «Дельта Банк», ні Кредитним комітетом на розірвання іпотечного договору, крім того, договір укладено із порушенням «правила двох підписів» (п. 6.5.12 Статуту), згідно якого від імені банку договори повинні бути підписані спільно ОСОБА_4 ОСОБА_6 (або виконуючим обов`язки) та особою, призначеною ОСОБА_7 Банку з поміж ОСОБА_8 ОСОБА_6 Банку або Заступників ОСОБА_4 ОСОБА_6 Банку. Таким чином, правочин є недійсним на підставі ст. 215 ЦК України, оскільки відсутність рішення колегіального органу свідчить про відсутність волевиявлення АТ «Дельта Банк» на вчинення правочину та уповноваження конкретної особи на його підписання.

Таким чином, на підставі ч. 2-3 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України та п. 1, п. 2 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», ч. 2 ст. 215 ЦК України ПАТ «Дельта Банк» просило: визнати недійсним договір про розірвання іпотечного договору № 1210-Ф/ІП-1, укладеного між ЗАТ «Сведбанк Інвест» та ОСОБА_2, посвідченого 04.06.2008 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3 за реєстровим номером 3433, укладений між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_2, посвідчений 02.07.2014 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3 за реєстровим номером 868 (а.с. 1-14 т.1, а.с. 157-159 т.1). В судових засіданнях представник позивача ОСОБА_9 підтримав позовні вимоги відповідно до викладених обставин, а також відповідно до письмових пояснень (а.с. 223-228 т.3, а.с. 40-41, 120-122, 142-146 т.4) та відповіді на відзив (а.с. 1-6 т.3).

Представник третьої особи без самостійних вимог на стороні позивача Фонду гарантування вкладів фізичних осіб ОСОБА_10 в судові засідання не з`являлась, 09.01.2018 року надійшли письмові пояснення від представника, а 08.09.2108 року відзив на позов, згідно яких вона позов підтримала і просила позов задоволити повністю (а.с. 59-61 т. 2, а.с. 216-219 т. 3).

Свої заперечення представник відповідача ОСОБА_2 адвокат ОСОБА_11 обґрунтовував тим, що на підставі ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» виявлення нікчемних правочинів мало б відбутися з 02.03.2015 року (дня запровадження тимчасової адміністрації) до 02.10.2015 року, проте позивач не довів, що ним був дотриманий порядок проведення такої перевірки. Так, в протоколі № 78/1 від 28.09.2015 року, на який посилається позивач, не зазначено про визнання нікчемним договору від 02.07.2014 року про розірвання іпотечного договору на підставі п.1, 2, 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», повідомлення про нікчемність на адресу ОСОБА_2 не надходило. Протокол № 78/І/І від 11.09.2017 року, який був наданий позивачем, складений з порушенням Закону «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» як в частині дотримання строків перевірки правочинів на предмет їх нікчемності, так і в частині оформлення результатів такої перевірки. Цей протокол був складений і надісланий ОСОБА_2 вже під час перебування в провадженні суду даної справи, а тому не може бути використаний як доказ факту виявлення договору про розірвання іпотечного договору як нікчемного. Також представник ОСОБА_11 вважає, що підстав для застосування ч. 2, 3 ст. 203, ст. 215 ЦК України і визнання договору нікчемним в зв`язку з відсутністю повноважень ОСОБА_5, немає, оскільки при обґрунтуванні позовних вимог в цій частині позивач посилається на п. 6.5.12 Статуту і «правило двох підписів», який не діяв на момент укладення правочину 02.07.2014 року. Статут в новій редакції був погоджений НБУ лише 03.07.2014 року і зареєстрований органом державної реєстрації із внесенням змін до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців лише 18.07.2014 року. При посвідченні договору про розірвання іпотечного договору нотаріусом були перевірені повноваження представника ПАТ «Дельта Банк» ОСОБА_5, яка мала право на підставі п. 6.5.10.2 Статуту, погодженого із НБУ 16.08.2013 року, зареєстрованого в реєстрі 21.08.2013 року, Положення про ОСОБА_6 ПАТ «Дельта Банк», Закону України «Про банки і банківську діяльність», як ОСОБА_4 ОСОБА_6, на власний розсуд розпоряджатись майном та коштами банку на суму, що не перевищує 25 відсотків регулятивного капіталу банку. Обмежень щодо представництва ОСОБА_5 інтересів ПАТ «Дельта Банк» в ЄДР станом на 02.07.2014 року не було. Крім того, представник відповідача повідомив, що договір від 02.07.2014 року є частиною комплексної угоди щодо врегулювання заборгованості за депозитами ОСОБА_12 і ОСОБА_13 (на загальну суму 1 997 754,50 доларів США) та кредитами по договорам № 1210-Ф від 02.06.2008 р. (із ОСОБА_2М.), № 788-Ф від 05.02.2007 року (із ОСОБА_12Г.), № 434-Ф від 27.10.2005 року (із ОСОБА_14О.), № 506-Ф від 27.01.2006 року (із ОСОБА_14О.), при цьому загальний розмір депозитів перевищував заборгованість за цими кредитними договорами (таке рішення банківської групи «Дельта» оформлене 04.04.2014 року на засіданні Комітету з проблемних активів банківської групи). Залишок по депозитам передбачалось направити на поточні рахунки ОСОБА_12 у ПАТ «Дельта Банк», а права вимоги за цими кредитними договорами підлягали викупу через факторингову компанію (ТОВ ФК «Актив-Гарант»). Для цього необхідно було розірвати ряд іпотечних договорів, в тому числі № 1210-Ф/ІП-1 від 04.06.2008 року, укладений із ОСОБА_2 Від реалізації механізму врегулювання комплексної угоди ПАТ «Дельта Банк» мав лише прибуток, оскільки частина депозитних коштів ОСОБА_12 в сумі 83 142 доларів США і ОСОБА_13 в сумі 153 706 доларів США так і не були їм виплачені в зв`язку з введенням тимчасової адміністрації ПАТ «Дельта Банк». Таким чином, представник вважає, що немає підстав для визнання правочину від 02.07.2014 року нікчемним в зв`язку з відмовою від власних майнових прав, що призвело до неплатоспроможності банку (п. 1, 2 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»). В судових засіданнях представник відповідача ОСОБА_2 адвокат ОСОБА_11 підтримав письмові заперечення (а.с. 76-83 т.2), додаткові пояснення (а.с. 31-44 т.3, а.с. 12-16, 17-20, 21-25, 90-93 т. 4).

Третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3 свої заперечення обґрунтовувала тим, що при посвідченні договору про розірвання іпотечного договору вона діяла відповідно до Інструкції «Про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженої наказом МЮУ від 03.03.2004 року. Вона встановила дійсні наміри сторін, перевірила наявність прав вимоги ПАТ «Дельта Банк», перевірила повноваження ОСОБА_5 на вчинення дій від імені ПАТ «Дельта Банк», встановила особи сторін, отримала необхідні витяги з реєстрів тощо. Повноваження ОСОБА_5 були підтверджені наданим Статутом ПАТ «Дельта Банк», погодженим НБУ від 16.08.2013 року, зареєстрованим в реєстрі 21.08.2013 року, відповідно до якого ОСОБА_5, як керівник юридичної особи, мала повноваження на укладення від імені товариства правочинів із будь-яким контрагентом на суму, що не перевищує 25% регулятивного капіталу АТ «Дельта Банк», протоколом № 106 від 21.04.2008 року про призначення її на посаду ОСОБА_4 ОСОБА_6 ПАТ «Дельта Банк». Вважає, що новий Статут ПАТ «Дельта Банк», на який посилається позивач, на момент посвідчення договору ще не діяв, оскільки був погоджений НБУ лише 03.07.2014 року, а 18.07.2014 року здійснено державну реєстрацію змін до установчих документів. Таким чином, підстав, передбачених ст.ст. 203, 215 ЦК України для визнання правочину від 02.07.2014 року недійсним, на момент вчинення правочину не було. Також вважає, що визнання нікчемним договору від 02.07.2014 року між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «ФК «Актив-Гарант» про відступлення прав вимоги не є підставою для визнання недійсним договору між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_2 про розірвання іпотечного договору. В судових засіданнях представник третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідача приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_15 підтримала заперечення представника відповідача ОСОБА_11, а також підтримала письмовий відзив на позов (а.с. 84-92 т. 2) та письмові пояснення (а.с. 237-243 т.2).

Судом вчинені наступні процесуальні дії у даній справі.

05.07.2017 року позовну заяву ПАТ «Дельта Банк» повернуто позивачу для подання до належного суду, оскільки справа не підсудна Вінницькому міському суду Вінницької області (а.с. 98 т.1). 08.08.2017 року ухвала суду скасована апеляційним судом Вінницької області і справа повернута для розгляду до суду першої інстанції.

28.08.2017 року позов залишений без руху для сплати судового збору.

13.09.2017 року відкрите провадження у справі. 30.10.2017 року апеляційним судом Вінницької області ухвала про відкриття провадження залишена без змін (а.с. 164, 205-206 т.1).

27.11.2017 року, 06.12.2017 року постановлені ухвали про забезпечення участі представника ПАТ «Дельта Банк» ОСОБА_16 в судовому засіданні в режимі відеоконференції (а.с. 229 т.1, а.с. 44 т.2).

09.01.2018 року постановлена ухвала про відмову в задоволенні клопотання представника відповідача ОСОБА_17 про зупинення провадження у справі (а.с. 212 т.2).

31.07.2018 року постановлена ухвала про зупинення провадження у даній справі для вирішення питання про відвід судді Вохмінової О.С. (а.с. 189 т. 4).

02.08.2018 року суддею Вінницького міського суду Вінницької області Сичуком М.М. відмовлено в задоволенні заяви представника ПАТ «Дельта Банк» ОСОБА_9 про відвід судді (а.с. 190 т.4).

03.08.2018 року постановлена ухвала про відновлення провадження і призначення справи до розгляду на 27.09.2018 року (а.с. 191 т.4).

27.09.2018 року постановлена ухвала про відмову в задоволенні клопотання представника відповідача ОСОБА_11 про призначення у справі судово-економічної експертизи та комп`ютерно-технічної експертизи.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов ПАТ «Дельта Банк» підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що 02.06.2008 року між ЗАТ «Сведбанк Інвест» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № 1210-Ф, відповідно до якого ОСОБА_2 отримала кредит у вигляді мультивалютної не відновлювальної кредитної лінії у доларах США та гривнях з лімітом 2773700 грн. на строк з 02.06.2008 року до 01.06.2012 року, зі сплатою процентів за користування коштами у доларах 12% річних, у гривнях 16% річних (а.с. 16-18 т.1).

04.06.2008 року між ЗАТ «Сведбанк Інвест» та ОСОБА_2 був укладений іпотечний договір № 1210-Ф/ІП-І, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3, зареєстрований в реєстрі за № 3433, відповідно до якого з метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором іпотекодавець ОСОБА_2 передала в іпотеку майнові права на 15 незакінчених будівництвом квартир в будинку, що будується в м. Вінниці, вул. Ю.Смирнова - 1 пров. Український (а.с. 24-28 т.1).

21.03.2012 року між ПАТ «Сведбанк» (є правонаступником ЗАТ «Сведбанк Інвест») та ОСОБА_2 був укладений додатковий договір № 1 до кредитного договору від 02.06.2008 року, відповідно до якого п. 5.1.1 викладений в новій редакції: виконання зобов`язань позичальника за договором забезпечується заставою майнових прав на квартири, право власності на які виникне в майбутньому у позичальника, згідно додатку № 1 до кредитного договору за іпотечним договором № 1210-Ф/ІП-1 від 04.06.2008 року, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3 за реєстровим номером 3433, що укладений між ОСОБА_2 та банком. Предметом іпотеки є майнові права на 15 квартир за № 81-87, 90, 117-123, що в м. Вінниці, вул. Ю.Смирнова, 23 1 пров. Український (а.с. 20-21 т.1).

18.06.2013 року між ПАТ «Омега Банк» (правонаступник всіх прав і обов`язків ПАТ «Сведбанк», ВАТ «Сведбанк», ПАТ «Сведбанк Інвест», ЗАТ «Сведбанк Інвест») та ПАТ ОСОБА_18» укладений договір купівлі-продажу прав вимоги № 1, в тому числі по кредитному договору № 1210-Ф від 02.06.2008 року і договору іпотеки № 1210-Ф/ІП-1 від 04.06.2008 року із ОСОБА_2 (а.с. 22-23 т.1).

Згідно Інформаційної довідки зДержавного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна ПАТ «Дельта Банк» став іпотекодержателем 15 квартир за адресою м. Вінниця, вул. Ю.Смирнова,23/1пров. Український, 1 (а.с. 109-169 т. 2).

02.07.2014 року між ПАТ «Дельта Банк», від імені якого діяла ОСОБА_4 ОСОБА_6 ОСОБА_5 та ОСОБА_2 був укладений договір про розірвання іпотечного договору № 1210-Ф/ІП-1, посвідченого 04.06.2008 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3 за реєстровим № 3433 (а.с. 94 т.2).

02.07.2014 року між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «ФК «Актив-Гарант» був укладений договір про відступлення прав вимоги за кредитним договором № 1210-Ф від 02.06.2008 року із ОСОБА_2 Відповідно до витягу з протоколу № 78/1 від 28.09.2015 року засідання комісії з перевірки правочинів (інших договорів) за кредитними операціями цей договір віднесений до нікчемних в розумінні п. 1, 2, 3 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (а.с. 60-61 т.1). Рішенням господарського суду м. Києва від 31.10.2106 року у справі № 910/12760/16, залишеним без змін Вищим господарським судом України 30.05.2107 року, визнано недійсним договір про відступлення права вимоги від 02.07.2014 року між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «ФК «Актив-Гарант» (а.с. 76-79 т.1).

02.03.2015 року на підставі Постанови Правління Національного банку України № 150 від 02.03.2015 року «Про віднесення ПАТ «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 51 від 02.03.2015 року «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Дельта Банк» з 03.03.2015 року та розпочато процедуру виведення ПАТ «Дельта Банк» з ринку (а.с. 80, 82 т.1).

02.10.2015 року НБУ прийнято Постанову № 664 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Дельта Банк» (а.с. 81 т. 1).

02.10.2015 року виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 181 про початок процедури ліквідації ПАТ «Дельта Банк» з 05.10.2015 року по 04.10.2017 року включно (а.с. 83 т. 1). 20.02.2017 року продовжено строк здійснення процедури ліквідації ПАТ «Дельта Банк» до 04.10.2019 року (а.с. 84 т.1).

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилався на те, що банк, укладаючи договір від 02.07.2014 року за рік до дня запровадження тимчасової адміністрації, при непогашеній кредитній заборгованості, безоплатно відмовився від власних майнових вимог до іпотекодавця, а також від свого права звернути стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості боржника.

Відповідно до ст.ст. 572, 589, 590 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов`язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами. Заставою може бути забезпечена будь-яка дійсна існуюча або майбутня вимога, що не суперечить законодавству України, зокрема така, що випливає з договору позики, кредиту тощо. Предметом застави можуть бути майно та майнові права. Право застави виникає з моменту укладення договору застави, а в разі, коли договір підлягає нотаріальному посвідченню - з моменту нотаріального посвідчення цього договору. При заставі майнових прав реалізація предмета застави провадиться шляхом уступки заставодавцем заставодержателю вимоги, що випливає із заставленого права.

Таким чином, ПАТ «Дельта Банк» станом на 2014 рік набув права майнової вимоги до ОСОБА_2 за договором іпотеки від 04.06.2008 року та у зв`язку з невиконанням основного зобов`язання боржника за кредитним договором № 1210-Ф від 02.06.2008 року. Слід зазначити, що 10.12.2013 року рішенням Святошинського районного суду м. Києва у справі № 759/15639/13-ц стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість по кредитному договору № 1210-Ф в розмірі 5 090 151,38 грн. (а.с. 15 т. 3). В судовому засіданні встановлено, що станом на 02.07.2014 року і на сьогоднішній день рішення суду залишається не виконаним, достовірних доказів про те, що зобов`язання по кредитному договору № 1210-Ф від 02.06.2008 року було припиненим на момент укладення угоди про розірвання іпотечного договору сторони не надали.

Відповідно до ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Частиною другою статті 5 ЦПК України також передбачена можливість застосування судом такого способу захисту, який відповідає викладеній в позові вимозі і який не суперечить закону.

Відповідно до ст. 16 ЦК України визнання правочину недійсним є одним із передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів і загальні вимоги щодо недійсності правочину передбачені ст. 215 ЦК України.

Відповідно до ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Отже, нікчемний правочин є недійсним в силу прямої вказівки закону за фактом наявності певної умови (обставини).

На час запровадження тимчасової адміністрації в ПАТ «Дельта Банк» - 02.03.2015 року діяв ОСОБА_15 України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (ОСОБА_15 № 4452-VI) в редакції від 30.12.2014 року.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 38 Закону «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» уповноважена особа Фонду зобов`язана забезпечити збереження активів та документації банку.

Відповідно до ч. 2 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» протягом дії тимчасової адміністрації уповноважена особа Фонду зобов`язана забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною 3 цієї статті.

Правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними, зокрема, з тієї підстави, що банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов`язання без встановлення обов`язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог (п. 1 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»).

11.09.2017 року на засіданні комісії з перевірки правочинів (інших договорів) за кредитними операціями, призначеної наказом № 67 від 11.03.2015 року (протокол № 78/1/Іп), були затверджені результати перевірки, якою виявлені правочини, що згідно п.п. 1, 2 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є нікчемними, в тому числі договір між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_2, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3 02.07.2014 року за реєстровим № 868, про розірвання іпотечного договору № 1210-Ф/ІП-1, укладеного із ОСОБА_2, посвідченого ПНКМНО ОСОБА_3 04.06.2008 року за реєстровим номером 3433 (а.с. 7-8 т. 2).

Повідомлення про нікчемність правочину було направлене ОСОБА_2 11.09.2017 року (а.с. 9 т.2).

Судом встановлено, що укладаючи договір 02.07.2014 року про розірвання іпотечного договору №1210-Ф/ІП-1 із ОСОБА_2 від 04.06.2008 року, кредитор - ПАТ «Дельта Банк» відмовився від власних майнових вимог погашення боргу ОСОБА_2 по кредитному договору від 02.06.2008 року за рахунок предмета іпотеки. Така відмова відбулась протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації в ПАТ «Дельта Банк».

Отже, недійсність правочину неплатоспроможного банку, згідно з яким банк відмовився від власних майнових вимог, установлена законом, такий правочин є недійсним (нікчемним) в силу закону (ч. 2 ст. 215 ЦК та ч. 3 ст. 38 Закону «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб») незалежно від часу його виявлення уповноваженою особою Фонду, за умови, якщо він вчинений банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації.

Така ж позиція відображена в постановах ОСОБА_19 Верховного Суду у справах № 910/12294/16 від 11.04.2018р., № 910/24198/16 від 16.05.2018 року, № 819/353/16 від 04.07.2018 року.

Відповідно до ч. 4 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» уповноважена особа Фонду вчиняє дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів як під час дії тимчасової адміністрації, так і протягом ліквідації, у тому числі звертається до суду з відповідним позовом. Тому, заперечення представника відповідача ОСОБА_11 і посилання на те, що позивачем порушено процедуру прийняття рішення про визнання правочину від 02.07.2014 року нікчемним (протокол № 78/1/Іп від 11.09.2017 року) і з цих підстав позов підлягає відхиленню, є безпідставним.

За таких обставин суд вважає необхідним задоволити позов ПАТ «Дельта Банк» про визнання недійсним договору про розірвання іпотечного договору № 1210-Ф/ІП-1, укладеного між ЗАТ «Сведбанк Інвест» та ОСОБА_2, посвідченого 04.06.2008 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3 за реєстровим номером 3433, укладений між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_2

При обґрунтуванні позовних вимог позивач також визначив правовою підставою позову п. 2 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» і зазначив, що договір від 02.07.2014 року про розірвання іпотечного договору є одним із правочинів, який призвів до запровадження в ПАТ «Дельта Банк» тимчасової адміністрації, а згодом ліквідації, у зв`язку з його неплатоспроможністю та неможливістю виконання банком грошових зобов`язань перед своїми кредиторами.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» правочин (у тому числі договір) неплатоспроможного банку є нікчемним, зокрема, якщо банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов`язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов`язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим.

Договір від 02.07.2014 року про розірвання іпотечного договору не є нікчемним на підставі п. 2 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», оскільки за цим договором ПАТ «Дельта Банк» не брав на себе зобов`язань, які б призвели його до неплатоспроможності або виконання його грошових зобов`язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим.

В самому тексті договору від 02.07.2014 року відсутні причини, за яких достроково розривається договір іпотеки № 1210-Ф/ІП-1 від 04.06.2008 року, а також відсутні умови, за яких одна із сторін бере на себе будь-яке зобов`язання.

Припинення обтяження в реєстрі іпотек внаслідок розірвання іпотечного договору не є зобов`язанням в розумінні ст. 509 ЦК України і п. 2 ч. 3 ст. 38 Закону, а є реєстраційною дією на підставі Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Відповідно до ч. 2 ст. 653 ЦК України у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються.

Таким чином, позивач в позовній заяві і в судовому засіданні не обґрунтував і не довів, що за договором від 02.07.2014 року ПАТ «Дельта Банк» взяв на себе зобов`язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов`язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим.

Тому з цих підстав позов задоволенню не підлягає.

Також суд вважає, що позивач не обґрунтував позовні вимоги про визнання правочину недійсним з підстав ч. 2-3 ст. 203, 215 ЦК України, а саме, особа, яка вчиняла правочин від імені ПАТ «Дельта Банк» не мала необхідного обсягу цивільної дієздатності, волевиявлення учасника правочину не було вільним і не відповідало його внутрішній волі.

Так, відповідно до ст. 92 ЦК України юридична особа набуває цивільних прав та обов`язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону. Порядок створення органів юридичної особи встановлюється установчими документами та законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 92 ЦК України орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов`язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень.

У відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження.

Від імені ПАТ «Дельта Банк» договір від 02.07.2014 року про розірвання іпотечного договору із ОСОБА_2 від 04.06.2008 року підписала ОСОБА_4 Директорів АТ «Дельта Банк» ОСОБА_5

Судом була витребувана нотаріальна справа, заведена при посвідченні спірного договору від 02.07.2014 року і встановлено, що при укладенні і підписанні цього договору ОСОБА_4 ОСОБА_6 ОСОБА_5Ю діяла на підставі Статуту ПАТ «Дельта Банк», затвердженого рішенням позачергових загальних зборів акціонерів АТ «Дельта Банк» № 5 від 25.07.2013 року, погодженого Національним банком України 16.08.2013 року, із внесенням державної реєстрації змін до установчих документів 21.08.2013 року № 3017828 (а.с. 94-191 т.2).

Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 02.07.2014 року зміни до установчих документів від 21.08.2013 року ПАТ «Дельта Банк» () пройшли державну реєстрацію і повноваження ОСОБА_5 як керівника і особи, яка має право на укладення від імені товариства правочинів з будь-яким одним контрагентом на суму, що не перевищує 25% регулятивного капіталу, занесені в реєстр (а.с. 205-211 т. 2). Обмежень щодо представництва ОСОБА_5 юридичної особи в реєстрі не було.

Так, згідно п. 6.5.10.1 Статуту ОСОБА_4 ОСОБА_6 без довіреності (доручення) представляє банк в усіх підприємствах, установах та організаціях як в Україні, так і за її межами, вчиняє правочини, укладає договори, угоди, видає довіреності, підписує будь-які документи та здійснює інші дії в межах своїх повноважень.

ОСОБА_4 ОСОБА_6 відповідно до законодавства України на власний розсуд розпоряджається майном та коштами банку на суму, що не перевищує 25 відсотків регулятивного капіталу банку (п. 6.5.10.2 Статуту).

Такі ж повноваження ОСОБА_4 ОСОБА_6 визначені в п. 4.3.2 Положення про ОСОБА_6 ПАТ «Дельта Банк», затвердженого рішенням Загальних зборів акціонерів ПАТ «Дельта Банк» 22.04.2011 року, що було надано позивачем (а.с. 65-71 т.1).

Тому твердження позивача про те, що на укладення ОСОБА_5 договору від 02.07.2014 року потрібно було рішення колегіального органу (рішення ОСОБА_6 ОСОБА_6), є безпідставним.

Правоздатність «ПАТ «Дельта Банк» та повноваження ОСОБА_4 ОСОБА_6 ОСОБА_5 були перевірені приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3 (а.с. 170 т.2).

Правило двох підписів, що міститься в п. 6.5.12 Статуту (в новій редакції), який надав позивач, не підлягало застосуванню при укладенні спірної угоди, оскільки Статут в новій редакції був погоджений Національним банком України лише 03.07.2014 року і державна реєстрація змін відбулась 18.07.2014 року, реєстровий номер 5017828 (а.с. 65-71 т.1).

Таким чином, суд вважає, що ОСОБА_4 ОСОБА_6 ОСОБА_5 при підписанні договору від 02.07.2014 року діяла в межах повноважень, мала необхідний обсяг цивільної дієздатності, тому підстав для визнання договору недійсним відповідно до ч. 2, 3 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України немає.

Обґрунтовуючи заперечення щодо позовних вимог представник відповідача ОСОБА_11 також зазначав, що договір від 02.07.2014 року є частиною комплексної угоди щодо врегулювання заборгованості за депозитами ОСОБА_12 і ОСОБА_13 (на загальну суму 1 997 754,50 доларів США) та кредитами по договорам № 1210-Ф від 02.06.2008 р. (із ОСОБА_2М.), № 788-Ф від 05.02.2007 року (із ОСОБА_12Г.), № 434-Ф від 27.10.2005 року (із ОСОБА_14О.), № 506-Ф від 27.01.2006 року (із ОСОБА_14О.). Тобто, за рахунок депозитних коштів мала б бути погашена заборгованість по кредитним договорам шляхом викупу через факторингову компанію (ТОВ «ФК «Актив-Гарант»), а залишок по депозитам виплачений ОСОБА_20 (153 706 доларів США) та ОСОБА_12 (83 142 доларів США). Для цього необхідно було розірвати іпотечні договори, в тому числі № 1210-Ф/ІП-1 від 04.06.2008 р. із ОСОБА_2 ОСОБА_14 домовленість була виконана 02.07.2014 року шляхом укладення між ПАТ «Дельта Банк», ПАТ «Омега Банк», ТОВ «ФК Актив-Гарант», ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_2, ряду правочинів і протягом двох років сторони не мали претензій одна до одної. Проте, на сьогоднішній день ПАТ «Дельта Банк» неправомірно оцінює окремі правочини і вважає їх нікчемними.

Разом з тим, такі заперечення відповідача не знайшли свого підтвердження.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України).

Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ч. 2 ст. 80 ЦПК України).

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

Суд вважає, що відповідачем не надано належних, допустимих і достовірних доказів існування між сторонами домовленості щодо комплексного врегулювання заборгованості за депозитними і кредитними договорами, зарахування вимог тощо.

Так, в матеріалах справи міститься лише один протокол № 28 засідання Комітету з проблемних активів банківської групи «Дельта» від 04.04.2014 року, відповідно до якого комітет вирішив у випадку надходження від ОСОБА_13 на її поточний рахунок в ПАТ «Дельта Банк» грошових коштів з ПАТ «Омега Банк» в сумі не менше ніж 1 106 845,94 доларів США та від ОСОБА_12 на його поточний рахунок в ПАТ «Дельта Банк» грошових коштів з ПАТ «Омега Банк» в сумі не менше ніж 890 908,56 доларів США для подальшого погашення заборгованості пропорційно в залежності від розміру заборгованості за кредитними договорами № 788-Ф, № 1210-Ф, № 506-Ф, № 434-Ф та надання ними розрахункових документів: 1.1.укласти договори про переведення боргу за кредитним договором № 1210-Ф, № 506-Ф, № 434-Ф на ОСОБА_13 та/або ОСОБА_12 Після виконання умов п. 1.1 цього протоколу внести відповідні зміни шляхом підписання додаткових договорів та /або договорів про внесення змін до тексту кредитних договорів; 1.2. після погашення заборгованості пропорційно в залежності від розміру заборгованості по вказаним кредитним договорам укласти договори про припинення зобов`язань (шляхом прощення боргу) в сумі, що буде визначена станом на дату укладення договору та не застосовувати штрафні санкції, що передбачені кредитними договорами, які визначені в цьому протоколі (а.с. 77 т.3).

Таким чином, припинення зобов`язання по кредитному договору із ОСОБА_2 мало б відбутись за певних умов.

Проте, доказів стосовно припинення основного зобов`язання на підставі договору або закону, суду не надано.

До того ж, господарським судом м. Києва 31.10.2016 року прийнято рішення у справі № 910/12760/16 за позовом ПАТ «Дельта Банк» до ТОВ «ФК «Актив-Гарант», треті особи без самостійних вимог ОСОБА_2, ОСОБА_12, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб про визнання нікчемного правочину недійсним. Суд визнав недійсним укладений 02.07.2014 року між Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Актив-Гарант» договір про відступлення права вимоги. Зобов`язав ТОВ «ФК «Актив-Гарант» повернути ПАТ «Дельта Банк» оригінал кредитного договору № 788-Ф від 05.02.2007 року, укладеного між ЗАТ «ТАС-Інвестбанк» та ОСОБА_12 разом з додатковими договорами, а також оригінал кредитного договору № 1210-Ф від 02.06.2008 року між ЗАТ «Сведбанк Інвест» та ОСОБА_2 із додатковим договором. Рішення набуло чинності відповідно до постанови Київського апеляційного господарського суду від 28.02.2017 року та постанови Вищого господарського суду України від 30.05.2017 року.

Тому право вимоги по кредитному договору із ОСОБА_2 залишилось в ПАТ «Дельта Банк».

Крім того, судом встановлена нікчемність договору про розірвання іпотечного договору на підставі п. 1 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», оскільки банк відмовився від власних майнових вимог.

Решта наданих відповідачем доказів не спростовують того факту, що станом на 02.07.2014 року ПАТ «Дельта Банк» мав право застосувати майнову вимогу до ОСОБА_2 на підставі кредитного договору від 02.06.2008 року та договору іпотеки від 04.06.2008 року.

Враховуючи викладені обставини позов ПАТ «Дельта Банк» підлягає задоволенню, а договір про розірвання іпотечного договору № 1210-Ф/ІП-1, укладеного між ЗАТ «Сведбанк Інвест» та ОСОБА_2 04.06.2008 року, що укладений між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_2 і посвідчений 02.07.2014 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3 за реєстровим номером 868, слід визнати недійсним.

При зверненні до суду з позовом позивач сплатив судовий збір в сумі 4800 грн. (а.с. 15 т.1). Внаслідок залишення позову без руху і уточнення позовних вимог провадження у справі було відкрито лише за однією вимогою немайнового характеру про визнання недійсним договору.

Тому відповідно до ст. 141 ЦПК України, ст. 4 Закону України «Про судовий збір» станом на день звернення до суду з позовом з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в сумі 1600 грн.

Керуючись ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» в редакції від 30.12.2014 року, ст.ст. 16, 92, 203, 215, 509, 572, 589, 590, 653 ЦК України, ст.ст. 4, 5, 10, 12, 76-82, 89, 141, 200, 206, 207, 263-265 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в:

позов задоволити.

Визнати недійсним договір про розірвання іпотечного договору № 1210-Ф/ІП-1, укладеного між ЗАТ «Сведбанк Інвест» та ОСОБА_2, посвідченого 04.06.2008 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3 за реєстровим номером № 3433, що укладений між Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» (, м. Київ, вул. Щорса, 36Б) та ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1, АДРЕСА_1), посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3 за реєстровим номером 868.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Дельта Банк» судовий збір в сумі 1600 грн.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Вінницької області протягом тридцяти днів з складення повного судового рішення відповідно до вимог 354, 355 ЦПК України, розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України (в редакції закону №2147-VIII від 3 жовтня 2017 року).

Повне судове рішення складене 05.10.2018 року.

Суддя: