АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

4 жовтня 2018 року м. Чернівці

справа № 723/2982/16-ц

Апеляційний суд Чернівецької області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Половінкіної Н. Ю.

суддів Кулянди М.І., Одинака О.О.

секретаря Конецької Д.Г.

за участю представника позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2

учасники справи

позивач ОСОБА_3

відповідач ОСОБА_2

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 6 липняч 2018 року, головуючий у першій інстанції ОСОБА_4

встановила:

ОСОБА_3 у листопаді 2016 року звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою.

Вказувала, що є власником земельної ділянки, яка розташована в с.Заволока Михальчанської сільської ради Сторожинецького району Чернівецької області, цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,2000 га кадастровий номер :03:003:0171.

Посилалась на самовільне зайняття ОСОБА_2 земельної ділянки площею 0,0172 га шляхом здійснення будівництва частини будівель та ведення городництва.

Просила зобовязати ОСОБА_2 усунути перешкоди у користуванні

Справа №723/2982/16-ц

Провадження №22-ц/794/941/18 Головуючий в суді 1 інстанції ОСОБА_4

Категорія 47 ОСОБА_5 ОСОБА_6

земельною ділянкою, яка розташована в с.Заволока Михальчанської сільської ради Сторожинецького району Чернівецької області, цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,0172 га кадастровий номер :03:003:0171 шляхом звільнення від будівель (демонтажу частини будівель) та привести земельну ділянку до придатного для використання стану.

Під час розгляду справи ОСОБА_3 уточнила позовні вимоги, просила зобовязати ОСОБА_2 усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою, яка розташована в с.Заволока Михальчанської сільської ради Сторожинецького району Чернівецької області, цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,0172 га кадастровий номер :03:003:0171 шляхом звільнення від будівель (демонтажу частини будівлі, позначеної на ситуаційному плані 1 площею 0,0008 га, та будівлі, позначеної на ситуаційному плані 2 площею 0,0008 га ) та привести земельну ділянку до придатного для використання стану.

Рішенням Стожинецького районного суду Чернівецької області від 6 липня 2018 року позов ОСОБА_3 задоволено, постановлено зобовязати ОСОБА_2 усунути ОСОБА_3 перешкоди у користуванні земельною ділянкою , яка розташована в с.Заволока Сторожинецького району Чернівецької області, цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,0172 га кадастровий номер :03:003:0171 шляхом звільнення земельної ділянки площею 0,0008 га, в тому числі від будівлі, позначеної на ситуаційному плані 1 та будівлі, позначеної на ситуаційному плані 2 та приведення земельної ділянки до придатного для використання стану.

ОСОБА_2 в апеляційній скарзі просить рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 6 липня 2018 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у позові ОСОБА_3 відмовити.

Посилався на неповне з»ясування обставин, що мають значення для справи, звернення ОСОБА_3 до суду з позовом за спливом семи років від дня, коли довідалася про порушення права, відсутності вини ОСОБА_2 у зайнятті земельної ділянки, можливості накладення земельної ділянки внаслідок технічної помилки реєстратора або неправильного встановлення координат, винесення меж земельних ділянок в натурі.

Також вказує на позбавлення ОСОБА_2 частини земельної ділянки площею 0,0172 га у разі виконання судового рішення, зміщення вбік земельної ділянки ОСОБА_2 зі сторони суміжного користувача ОСОБА_7 по межі від літ.Б до літ.В, можливість вирішення спору органами місцевого самоврядування шляхом внесення змін до правовстановлюючих документів.

Вважає неправильним застосування норм матеріального права, не застосування правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 6 вересня 2017 року у справі 6-1721цс16, відповідно якої знесення самочинного будівництва є крайньою мірою.

Зазначав про порушення норм процесуального права, не залучення до участі у справі третьою особою, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, Михальчанської сільської ради Сторожинецького району Чернівецької області.

Відзиву на апеляційну скаргу не подано.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, суд першої інстанції керувався положеннями ч.1 ст.161, ч.1 ст.256 , ч.1 ст.321, ч.1 ст.391 ЦК України, ч.2 ст.152, ч.1, 2 ст.212 ЗК України та вважав встановленим здійснення ОСОБА_2 зайняття земельної ділянки ОСОБА_3, що знаходиться в с.Заволока Сторожинецького району Чернівецької області, площею 0,0172 га шляхом здійснення будівництва частини будівлі гаражу літ.Б та частини будівлі сараю літ.Г.

На обгрунтування таких висновків суд першої інстанції послався на висновки експертного земельно-технічного дослідження спільного підприємства «Західно-Український Експертно-Консультативний Центр» від 2 червня 2016 року №397, судової земельно-технічної експертизи судового експерта ОСОБА_8 від 30 березня 2018 року №55/03-18 про накладення земельної ділянки ОСОБА_2 на земельну ділянку ОСОБА_3, що знаходиться в с.Заволока Михальчанської сільської ради Сторожинецького району Чернівецької області, площею 0,0172 га.

Відповідно до частин 1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Наведеним вимогам рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 6 липня 2018 року відповідає не повністю.

Відповідно до вимог п.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.

З матеріалів справи вбачається, що предметом позову ОСОБА_3, тобто матеріально-правовою вимогою, стосовно якої остання просила ухвалити судове рішення, є усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, яка розташована в с.Заволока Михальчанської сільської ради Сторожинецького району Чернівецької області, площею 0,0172 га шляхом звільнення від будівель (демонтажу частини будівлі, позначеної на ситуаційному плані 1 площею 0,0008 га та будівлі, позначеної на ситуаційному плані 2 площею 0,0008 га ) та приведення земельної ділянки до придатного для використання стану.

Водночас підставою позову ОСОБА_3, тобто обставинами, якими обґрунтовувалися позовні вимоги, зазначалися порушення права власності на земельну ділянку внаслідок здійснення ОСОБА_2 зайняття земельної ділянки та будівництва частини будівель.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів.

Отже, указана норма визначає об'єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов'язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб'єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів визначений у ст.16 ЦК України.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом (ч.3 ст.16 ЦК України).

Як роз»яснив Пленум Верховного Суду України у абз.2 п.11 постанови від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі», оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частина перша та друга статті 3 ЦПК), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

Відповідно до частин 1,2 ст.78 ЗК України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками.

Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України , цьогоКодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.

Поняття земельної ділянки як об'єкта права власності визначено у ч.1 ст.79 ЗК України як частини земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.

За змістом ч.1 та 2 ст.152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю.

Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Згідно із ч.3 ст.152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.

Пунктом «б» ст.211 ЗК України встановлена відповідальність за порушення земельного законодавства, зокрема за самовільне зайняття земельних ділянок.

На підставі ч.1 ст.212 ЗК України самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними.

Відповідно до роз'яснень, викладених у пункті 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» (зі змінами та доповненнями) власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою.

За вимогами ч.1 ст.126 ЗК України право власності на земельну ділянку посвідчує державний акт.

Судом першої інстанції встановлено право власності ОСОБА_3 на земельну ділянку, яка розташована в с.Заволока Михальчанської сільської ради Сторожинецького району Чернівецької області, цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,2000 га кадастровий номер :03:003:0171.

ОСОБА_3 видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯД №110071 Сторожинецьким районним відділом земельних ресурсів Чернівецької області 20 вересня 2007 року на підставі рішення 15 сесії 5 скликання Михальчанської сільської ради Сторжинецького району Чернівецької області від 21 червня 2007 року №99-15/2007.

Також до матеріалів справи приєднано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ №361954, виданий ОСОБА_2 відділом земельних ресурсів у Сторожинецькому районі Чернівецької області 18 березня 2009 року на підставі рішення 14 сесії 5 скликання Михальчанської сільської ради Сторжинецького району Чернівецької області від 19 березня 2007 року №68-14/2007 на земельну ділянку, розташовану в с.Заволока Михальчанської сільської ради Сторожинецького району Чернівецької області, площею 0,1657 га, цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер :03:003:0291.

Судом встановлено, що земельні ділянки ОСОБА_3 та ОСОБА_2 є суміжними.

На підставі ч.1 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

За змістом ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 6 ст.81 ЦПК України визначено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях

Відповідно до ч.2 ст.89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв»язок доказів у їх сукупності.

Згідно із висновком експертного земельно-технічного дослідження спільного підприємства «Західно-Український Експертно-Консультативний Центр» від 2 червня 2016 року №397 фактична площа земельної ділянки, яка знаходиться у власності ОСОБА_3 в с.Заволока Михальчанської сільської ради Сторожинецького району Чернівецької області, становить 0,1987 га, частина земельної ділянки ОСОБА_2 накладається на земельну ділянку ОСОБА_3 площею 0,0172 га.

Згідно ситуаційного плану спільного підприємства «Західно-Український Експертно-Консультативний Центр» на суміжній земельній ділянці ОСОБА_3 знаходиться частина нежитлової будівлі ОСОБА_2 1 площею 0,0008 га та частина нежитлової будівлі ОСОБА_2 2 площею 0,0008 га.

На підставі висновку судової земельно-технічної експертизи судового експерта ОСОБА_8 від 30 березня 2018 року №55/03-18 земельна ділянка ОСОБА_2 за фактичним користування зміщена вбік суміжного землекористувача ОСОБА_3 та вбік земель сільської ради (дорога), за рахунок такого зміщення частина земельної ділянки ОСОБА_2 за фактичним користуванням накладається на земельну ділянку ОСОБА_3, що знаходиться в с.Заволока Михальчанської сільської ради Сторожинецького району Чернівецької області.

До матеріалів справи також приєднано акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства державного інспектора сільського господарства Чернівецької області ОСОБА_9 та державного інспектора сільського господарства Чернівецької області ОСОБА_10 від 5 липня 2016 року, відповідно якого ОСОБА_2 самовільно зайнято та використовується частина земельної ділянки в с.Заволока Михальчанської сільської ради Сторожинецького району Чернівецької області, яка належить ОСОБА_3, площею 0,0172 га шляхом будівництва частини будівель та ведення городництва.

Посилання ОСОБА_2 в апеляційній скарзі на відсутність вини у зайнятті земельної ділянки, можливості накладення земельної ділянки внаслідок технічної помилки реєстратора або неправильного встановлення координат, винесення меж земельних ділянок в натурі є припущенням.

У матеріалах справи відсутні докази правомірності користування ОСОБА_2 частиною земельної ділянки ОСОБА_3, що знаходиться в с.Заволока Михальчанської сільської ради Сторожинецького району Чернівецької області, площею 0,0172 га.

Таким чином висновки суду першої інстанції про порушення права ОСОБА_3 на земельну ділянку, яка розташована в с.Заволока Михальчанської сільської ради Сторожинецького району Чернівецької області, цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,0172 га кадастровий номер :03:003:0171, яке підлягає захисту в обраний нею спосіб, відповідають вимогам закону.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Згідно із положеннями пункту «а» частини 1 статті 96 ЗК України землекористувачі зобов'язані забезпечувати використання землі за цільовим призначенням та за свій рахунок приводити її у попередній стан у разі незаконної зміни її рельєфу, за винятком випадків незаконної зміни рельєфу не власником такої земельної ділянки.

Пунктом «б» частини третьої статті 152 ЗК України передбачено, що захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав.

Відповідно до частини другої статті 212 ЗК України приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки.

З огляду на наведене право ОСОБА_3 на приведення земельної ділянку у придатний для використання стан потребує судового захисту шляхом зобов»язання ОСОБА_2 вчинити певні дії з відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав.

Проте вимога ОСОБА_3 про приведення земельної ділянки у придатний для використання стан, стосовно якої остання просила ухвалити судове рішення, зазначення заходів відновлення стану земельної ділянки не містить.

Натомість, позов ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом звільнення та демонтажу частини будівель у межах площі накладення одночасно є вимогою про приведення земельної ділянки у придатний для використання стан шляхом демонтажу частини будівель.

Тому суд першої інстанції дійшов висновку про задоволення позову ОСОБА_3 про приведення земельної ділянки у придатний для використання стан на порушення норм матеріального права.

У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 14судам роз'яснено, що резолютивна частина повинна мати вичерпні, чіткі, безумовні й такі, що випливають зі встановлених фактичних обставин, висновки по суті розглянутих вимог і залежно від характеру справи давати відповіді на інші питання, зазначені у статтях 215 - 217 ЦПК України, в редакції, чинній на час розгляду справи судами. У ній, зокрема, має бути зазначено: конкретні дії, які відповідач повинен вчинити та на чию користь, або інший передбачений законом спосіб захисту порушеного права.

Суд першої інстанції не врахував вимог ОСОБА_3 про звільнення земельної ділянки від будівель шляхом демонтажу частини та не конкретизував у резолютивній частині судового рішення, яким чином ОСОБА_2 слід звільнити земельну ділянку від будівель, що унеможливить процес примусового виконання судового рішення для органів державної виконавчої служби.

Згідно із п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на наведене рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 6 липня 2018 року підлягає скасуванню в частині зобов»язання ОСОБА_2 привести земельну ділянку до стану, придатного для використання за цільовим призначенням, та зміні в частині зобов»язання ОСОБА_2 звільнити земельну ділянку від будівель з підстав, передбачених п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України.

Не можна погодитися з доводами ОСОБА_2, на які є посилання в апеляційній скарзі, про наявність підстав для застосування наслідків пропуску строку позовної давності до спірних правовідносин.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (частина перша статті 257 ЦК України).

Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Позов власника про усунення будь-яких перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння (стаття 391 ЦК України), є негаторним.

За змістом статті 391 ЦК України позовна давність не поширюється на вимоги власника чи іншого володільця про усунення перешкод у здійсненні ним права користування чи розпорядження своїм майном, що не пов'язані з позбавленням володіння, оскільки правопорушення є таким, що триває у часі.

У зв'язку із цим тривалість порушення права не перешкоджає задоволенню такої вимоги судом (пункт 36 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав»).

Допоки особа є власником нерухомого майна, вона не може бути обмежена у праві звернутися до суду з позовом про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження цим майном, зокрема і шляхом виселення.

А тому негаторний позов може бути пред'явлений упродовж всього часу тривання відповідного правопорушення.

Не заслуговують на увагу посилання ОСОБА_2 в апеляційній скарзі на відмову судом першої інстанції у задоволенні заяви про залучення до участі у справі третьою особою, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, Михальчанської сільської ради Сторожинецького району Чернівецької області.

Правовий статус третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, визначений ст.53 ЦПК України, такі особи можуть вступити у справу чи бути залучені до участі у справі, у разі коли рішення у справі може вплинути на їхні права або обов'язки щодо однієї із сторін.

На підставі ч.5 ст.53 ЦПК України про залучення третіх осіб до участі у справі суд постановляє ухвалу, в якій зазначає, на які права чи обов»язки такої особи та яким чином може вплинути рішення суду у справі.

З матеріалів справи вбачається, що мають місце правовідносини між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 з суміжного землекористування.

Вирішення спору між власниками суміжних земельних ділянок ОСОБА_3 та ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою не впливає на права чи обов»язки Михальчанської сільської ради Сторожинецького району Чернівецької області.

Також не можна погодитися з посиланням ОСОБА_2 в апеляційній скарзі на те, що судом першої інстанції не застосовано правову позицію Верховного Суду України, викладеної у постанові від 6 вересня 2017 року у справі 6-1721цс16, відповідно якої знесення самочинного будівництва є крайньою мірою, оскільки стосується правовідносин з самочинного будівництва, які не є подібними.

Водночас доводи ОСОБА_2 щодо зміщення вбік земельної ділянки ОСОБА_2 зі сторони суміжного користувача ОСОБА_7 по межі від літ.Б до літ.В, можливості вирішення спору органами місцевого самоврядування шляхом внесення змін до правовстановлюючих документів фактично зводяться до наявності іншого спору, який не є предметом розгляду у справі.

Керуючись п.2 ч.1 ст.374, п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України, колегія суддів

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 6 липня 2018 року в частині звільнення земельної ділянки в тому числі від будівлі, що позначена на ситуаційному плані цифрою 1, з площі земельної ділянки 0,0008 га та будівлі, позначеної на ситуаційному плані цифрою 2, з площі земельної ділянки розміром 0,0008 га змінити.

Зазначити шляхом звільнення земельної ділянки та демонтажу частини будівлі гаражу літ.Б площею 0,0008 га та частини будівлі сараю літ.Г площею 0,0008 га.

Рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 6 липня 2018 року в частині зобов»язання ОСОБА_2 привести земельну ділянку до стану придатного для використання за цільовим призначенням скасувати.

У позові ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про приведення земельної ділянки у придатний для використання стан відмовити.

В решті залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Дата складання повного судового рішення 9 жовтня 2018 року.

Головуючий підпис /ОСОБА_6Ю./

Судді підписи /ОСОБА_11, ОСОБА_12О./

З оригіналом згідно: