Справа № 140/1032/18
Провадження № 22-ц/772/2067/2018
Головуючий у суді 1-ї інстанції Науменко С. М.
Доповідач:Стадник І. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

Іменем України

06 листопада 2018 року м. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області в складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

головуючого, судді-доповідача Стадника І.М.,

суддів: Міхасішина І.В., Войтка Ю.Б.

розглянув в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи

апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_3

на рішення Немирівського районного суду Вінницької області від 14 серпня 2018 року, ухвалене в місті Немирів під головуванням судді Науменка С.М., повний текст якого складений 22 серпня 2018 року

в справі №140/1032/18

за позовом ОСОБА_4 (позивач)

до ОСОБА_3 (відповідач),

про стягнення аліментів на утримання дитини,

встановив:

ОСОБА_4 звернулася в районний суд з позовом до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання дитини, в обґрунтування якого посилалася на те, що від шлюбу з відповідачем у них народилася дитина - син ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, який після розірвання шлюбу проживає з нею та знаходиться на її утриманні.

Витрати на утримання дитини полягають в забезпеченні її харчуванням, одягом, засобами для навчання і розвитку. Оскільки належний рівень життя сина вона одна не може забезпечити, а відповідач в добровільному порядку не надає допомоги на його утримання, просила стягувати з ОСОБА_3 на її користь аліменти на утримання сина в розмірі 2027 грн. щомісячно, починаючи стягнення від дня подачі заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Немирівського районного суду Вінницької області від 14 серпня 2018 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 аліменти на користь ОСОБА_4 на утримання неповнолітньої дитини - сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1700 грн. щомісячно, починаючи з 20 квітня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_3 в дохід держави 704,80 грн. судового збору, а також витрати за надання правової допомоги в розмірі 500 грн. на користь ОСОБА_4

Не погодившись із рішенням, відповідач ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення, його прийняття в результаті неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими, порушення норм процесуального і неправильного застосування норм матеріального права, просить його скасувати та постановити нове, яким в задоволенні позову відмовити.

Доводи апеляційної скарги полягають в тому, що визначаючи розмір аліментів суд першої інстанції всупереч вимогам статті 182 СК України не врахував, що фактично на його утриманні знаходиться матір, яка хворіє та отримує пенсію у розмірі 1669 грн. На думку апелянта судом також не враховано наявність в матеріалах справи довідки про його стан здоров'я, відповідно до якої він знаходиться на диспансерному нагляді з приводу остеохондрозу та потребує амбулаторного лікування.

Крім того, апелянт звертає увагу на те, що має сумніви щодо батьківства сина, а тому подав зустрічний позов про виключення відомостей про батька дитини, який повернутий судом в зв'язку з постановленням оскаржуваного рішення.

Від позивача ОСОБА_4 відзив на апеляційну скаргу суду не надійшов.

Подане апелянтом суду письмове клопотання про закриття провадження у даній справі у зв'язку із наявністю ухвали суду від 26.02.2014 року про закриття провадження в справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання дитини до задоволення не підлягає, так як правовідносини, що виникають з обов'язку утримувати дитину є триваючими і уповноважена особа вправі звернутися з відповідним позовом в будь-який час, незважаючи на те, що вона відмовилася від позову про стягнення аліментів в минулому і провадження у відповідній справі було закрито.

Згідно з частиною 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Частиною 9 статті 19 ЦПК України встановлено, що для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення. Прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 1 січня 2018 року встановлено в розмірі 1762 грн.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 176 ЦПК України ціна позову в даній справі визначається сукупністю всіх виплат, але не більше ніж за шість місяців і дорівнює 10200 грн., що є менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (176000 грн.), спір у ній не належить до категорій, що не можуть бути розглянуті в порядку спрощеного позовного провадження (частина 4 статті 274 ЦПК України), а тому справа з урахуванням її конкретних обставин може бути розглянута без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Вивчивши матеріали справи і перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, позовних вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, суд приходить до висновку про часткове задоволення вимог апеляційної скарги і зміну рішення з наступних підстав.

Згідно з статтею 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам відповідає не повністю.

Судом встановлено, що сторони у справі, які 24 квітня 2010 року зареєстрували шлюб, є батьками ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується його свідоцтвом про народження (а. с. 6).

Рішенням Жашківського районного суду Черкаської області від 10 грудня 2013 року шлюб між ними розірвано, вони проживають окремо, а неповнолітній ОСОБА_5 проживає з матір'ю та перебуває на її утриманні (а. с. 7,9).

Між сторонами виникли сімейні правовідносини щодо обов'язку батьків утримувати дітей, які регулюються Сімейним кодексом України.

За змістом статті 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Аналогічна норма закріплена у статті 51 Конституції України.

Відповідно до частини 1 статті 181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (абз. 1 ч. 3 ст. 181 СК України).

Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність нерухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку, а його мінімальний розмір не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (стаття 182 СК України).

Відповідно до положень частина 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, що ратифікована Верховною Радою України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

За змістом частини 1 статті 27 цієї Конвенції визнано право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Відповідно до статті 184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Суд першої інстанції, встановивши вказані обставини та керуючись наведеними нормами матеріального права, врахувавши при прийнятті оскаржуваного рішення вік дитини, на утримання якої стягуються аліменти, стан здоров'я її та сторін у справі, дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_4, а саме визначив аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 1700 грн.

Разом з тим, статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей.

Статтями 18, 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, встановлено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до статті 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя.

Законом України «Про Державний бюджет на 2018 рік» встановлено прожитковий мінімум для дитини вікoм від 6 років, який з 01 січня 2018 року по 30 червня 2018 року становив 1860 грн., а з 1 липня по 30 листопада 2018 року - 1944 грн. на одну особу в розрахунку на місяць, який і визначає вартісну величину достатнього для забезпечення нормального функціонування організму дитини, збереження її здоров'я, забезпечення набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.

Відтак суд першої інстанції визначивши розмір аліментів, який лише на 160 грн. є нижчим за прожитковий мінімум, всупереч вимогам статті 150 СК України практично повністю поклав обов'язок з утримання дитини на одного з батьків.

Доказів того, що відповідач спроможний сплачувати аліменти в зазначеному розмірі, позивачкою не надано.

Апеляційний суд відкидає також посилання апелянта на те, що на його утриманні перебуває матір, яка хворіє та потребує амбулаторного лікування, так як відповідно до пункту 3 частини 1 статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів підлягає врахуванню не просто хвороба чи непрацездатність, а перебування такої особи на утриманні платника аліментів, доказів чого відповідачем суду не надано.

Відтак суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що обґрунтованим відповідно до закону буде розмір аліментів в 1000 грн. на місяць, що складає половину прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на місяць.

Також апеляційний суд не приймає до уваги посилання апелянта на те, що неприйняття судом першої інстанції поданого ним зустрічного позову про виключення відомостей про батька дитини позбавило його можливості довести обставини, які повністю виключають задоволення позову про стягнення аліментів, так як він не є батьком.

Як вбачається із матеріалів справи зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про виключення відомостей про батька, разом із відповідними доказами, зареєстрований Немирівським районним судом 15 серпня 2018 року за вх. №6203/18, тобто після постановлення оскаржуваного рішення (а. с. 21, 22).

Пленум Верховного Суду України в п. 14 Постанови від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» звернув увагу судів на те, що відповідно до статті 140 СК України стягнення за рішенням суду з особи, записаної батьком або матір'ю, аліментів на дитину не є перешкодою для звернення до суду з позовом про виключення відомостей про них як батька або матері з актового запису про народження цієї дитини. Задоволення судом зазначених вимог може бути підставою для перегляду рішення про стягнення аліментів у зв'язку з нововиявленими обставинами.

Відповідно до пунктів 2, 4 частини 1 статті 376 ЦПК України недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, а також неправильне застосування норм матеріального права є підставами для зміни судового рішення.

На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 368, 376, 382, 384 ЦПК України, Суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Немирівського районного суду Вінницької області від 14 серпня 2018 року змінити в частині розміру стягуваних аліментів, а саме зменшити їх розмір з 1700 грн. до 1000 грн щомісячно.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України, не підлягає.

Головуючий: Стадник І.М.
Судді: Міхасішин І.В.
Войтко Ю.Б.