САДГІРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ЧЕРНІВЦІ
Справа № 726/1569/18
Провадження №2/726/375/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.09.2018 м. Чернівці

Садгірський районний суд м. Чернівців у складі: головуючого судді Байцар Л. В., при секретарі Житарь С.А., представника позивача Немилостивого І.В., відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому підготовчому засіданні в залі суду у м. Чернівці цивільну справу за позовом Виконавчого комітету міської ради, як орган опіки та піклування в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа на стороні позивача Чернівецький міський центр соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді про відібрання дитини від батька без позбавлення батьківських прав,-

ВСТАНОВИВ :

Виконавчим комітетом Чернівецької міської ради, як орган опіки та піклування, в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_3 звернулась до Садгірського районного суду м.Чернівці з позовом до ОСОБА_2, третя особа на стороні позивача Чернівецький міський центр соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді про відібрання дитини від батька без позбавлення батьківських прав

В обґрунтування своїх вимог представник Позивача зазначає, що Виконавчим комітетом Чернівецької міської ради, як орган опіки та піклування, за поданням служби у справах дітей Чернівецької міської ради, прийняте рішення від 07.08.2018 року №400/16 «Про негайне відібрання малолітньої дитини ОСОБА_3 від батька ОСОБА_2.».

Вказує та не, що дана позовна заява пред'явлена в інтересах малолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка внаслідок малолітнього віку не може самостійно захищати свої права, а тому потребує захисту з боку виконавчого комітету міської ради, як органу опіки та піклування.

Зазначає, що на обліку в службі у справах дітей міської ради та Чернівецькому міському центрі соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді перебуває родина ОСОБА_5 та ОСОБА_2, мешканців АДРЕСА_1, які мають на утриманні та вихованні малолітніх дітей ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Вказує на те, що робота із зазначеною родиною розпочата у зв'язку із поверненням з комунальної медичної установи «Обласний спеціалізований будинок дитини» на виховання матері малолітньої ОСОБА_6, яка була вилучена в червні 2010 року через відсутність належних для виховання дитини. Метою соціального обслуговування було підвищення виховного потенціалу батьків формування вмінь та навичок ведення домашнього господарства та здорового епосі життя.

Зазначає, що під час соціального обслуговування родині ОСОБА_2 надавалися соціальні послуги, направленні на формування життєвих умінь та навичок, що сприятимуть підвищенню виховного потенціалу членів сім'ї, покращенню стосунків між її членам покращення санітарно-гігієнічних умов проживання.

Вказує на те, що після народження ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 ситуація в розі погіршилась. ОСОБА_2 ніяким чином участі в процесі виховання дітей та веденні домашнього господарства не приймав, навички у обох батьків щодо ведення домашнього господарства були практично відсутні, що призвело до недопустимого санітарно-гігієнічного стану приміщення та умов проживання дітей.

Зазначає, що в будинку постійно було присутнє сміття, помиї та стійкий сморід. На вимогу соціальних працівників навести порядок, батьки вели себе агресивно і навіть погрожували працівникам Центру, аргументуючи це тим, що в них все добре, вони хороші батьки, і здорові.

Вказує на те, що фахівці Центру неодноразово звертались до родичів ОСОБА_2 з проханням допомагати родині у веденні домашнього господарства та догляду за дітьми, але ті відмовлялись. Психоемоційний стан батьків не давав можливості підвищити їх виховний потенціал, сформування вміння та навички ведення домашнього господарства. Працівники Центру неодноразово наполягали на необхідності влаштування молодшої дочки ОСОБА_3 до дошкільного навчального закладу, але батьки категорично відмовлялись. До роботи з родиною долучались волонтери, медичні працівники, церковна і громада і було покладено багато зусиль для покращення ситуації в родині.

Зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_6 мати дітей - ОСОБА_5, померла

Вказує на те, що працівниками служби у справах дітей міської ради спільно з працівниками правоохоронних органів 06.08.2018 р. проведений виїзд за адресою проживання родини. Встановлено, що діти недоглянуті, санітарно-гігієнічний стан приміщення незадовільна будинку брудно, фактично відсутні нормальні умови для проживання та виховання малолітніх.

Зазначає, що відповідно до інформації управління охорони здоров'я міської ради від 12.06.2018 №07/02-832, матеріально-побутові умови в родині є незадовільними. Санітарно-гігієнічні норми по догляду за дітьми в родині не виконувалися. Батьки не виконували рекомендації лікаря, не дотримувалися медичних норм, що викликало негативний вплив на здорі малолітніх дітей.

Вказує на те, що відповідно до листа комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги «Садгора» від 07.08.2018 р., родина має утриманні та вихованні двох дітей: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Зазначає, що Громадянин ОСОБА_2, батько ОСОБА_3, самоусунувся від виконання батьківських обов'язків, рекомендації лікаря не виконує. Матеріально-побутові умови родині є незадовільними. Санітарно-гігієнічні норми по догляду за дітьми в родині виконуються.

Вказує на те, що малолітня ОСОБА_6 - інвалід з дитинства з діагнозом: «Розумова відсталість важкого ступеня з порушенням мови і синдром лікувальної гіпертензії», потребує постійного стороннього догляду. Малолітня ОСОБА_3 - соматично здорова. Робота з родиною дуже ускладнювалась тим, що мати дитини та ОСОБА_2 не розуміли необхідність лікування дитини та дотримання санітарно-гігієнічних умов проживання, часто вели себе агресивно по відношенню до працівників Центру, ігнорували їх рекомендації та відмовлялися від допомоги. Прибирання здійснюється тільки після нагадування та втручання соціальних працівників і було дуже поверхневим.

Зазначає, що рішенням виконавчого комітету міської ради від 07.08.2018 р. №401/16 малолітній ОСОБА_6 наданий статус дитини-сироти у зв'язку із смертю її матері-одинокої. Направленням виконавчого комітету міської ради від 07.08.2018 р. малолітню ОСОБА_6 влаштовано до комунальної установи «Чернівецька обласна психіатрична лікарня» на обстеження та, при необхідності, лікування.

Згідно із довідкою, наданою дільничним психіатричної лікарні «Чернівецька обласна психіатрична лікарня» ОСОБА_8. громадянин ОСОБА_2 інвалід третьої групи, перебуває на диспансерному обліку з 1990 року з діагнозом: «Легка розумова відсталість з порушеннями поведінки та емоцій».

Таким чином, батько малолітньої ОСОБА_3 - ОСОБА_2, через низький виховний потенціал та особливості поведінки, які проявляються у формі порушення поведінки та емоцій, фактичною неспроможністю піклуватися належним чином про фізичний розвиток та здоров'я дитини, ігнорування рекомендацій фахівців із соціальної роботи та лікарів, створює безпосередню загрозу життю та здоров'ю ОСОБА_3, що є підставою для вжиття відповідних заходів.

Вказує на те, що працівниками служби у справах дітей спільно з працівниками правоохоронних органів 08.08.2018 р. вилучено малолітню ОСОБА_3 з сім'ї та влаштовано до притулку для дітей служби у справах дітей Чернівецької обласної державної адміністрації.

Просить суд, відібрати малолітню ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, від ОСОБА_2 без позбавлення його батьківських прав.

Представник позивача Немилостивий І.В. позовні вимоги підтримав, з підстав викладених у позовній заяві.

Третя особа - Чернівецький міський центр соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді належним чином повідомлена, про що свідчить повідомлення про вручення, але представника до суду не направила, заяву про причину неявки в судове засідання не надіслала.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позов визнав в повному обсязі.

За ч. 1 ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Як вказує ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

За ч. 4 ст. 200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу.

Заслухавши учасників судового засідання, всебічно, повно, об'єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від ІНФОРМАЦІЯ_1 актовий запис № 2689, ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 є дитиною ОСОБА_2 та ОСОБА_5

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 30.04.2010 року актовий запис № 878, ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 є дитиною ОСОБА_2 та ОСОБА_5

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 від 06.06.2018 року, актовий запис № 1528 мати дітей - ОСОБА_5, померла у віці 46 років.

Судом встановлено, що працівниками служби у справах дітей міської ради спільно з працівниками правоохоронних органів 06.08.2018 р. проведений виїзд за адресою проживання родини. Встановлено, що діти недоглянуті, санітарно-гігієнічний стан приміщення незадовільна будинку брудно, фактично відсутні нормальні умови для проживання та виховання малолітніх.

Судом встановлено, що відповідно до інформації управління охорони здоров'я міської ради від 12.06.2018 №07/02-832, матеріально-побутові умови в родині є незадовільними. Санітарно-гігієнічні норми по догляду за дітьми в родині не виконувалися. Батьки не виконували рекомендації лікаря, не дотримувалися медичних норм, що викликало негативний вплив на здорі малолітніх дітей.

Судом встановлено, що відповідно до листа комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги «Садгора» від 07.08.2018 р., родина має утриманні та вихованні двох дітей: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. ОСОБА_6 2010 року народження інвалід з дитинства, яка потребує постійного стороннього догляду. Діагноз - розумова відсталість важкого ступення з порушенням мови і синдром лікувальної гіпертензії. ОСОБА_3 2013 року народження - самотично здорова. Родина перебуває в складних життєвих обставинах. Батько - ОСОБА_2 самоусунувся від виконання батьківських обов'язків, рекомендацій лікаря не виконує. Матеріально побутові умови в родині є незадовільними. Санітарно-гігієнічні норми по догляду за дітьми в родині не виконуються.

Судом встановлено,відповідно до рішення Чернівецької міської ради виконавчого комітету від 07.08.2018 року № 400/16 ОСОБА_3 негайно відібрали від батька ОСОБА_2, у зв'язку із існуючою безпосередньою загрозою життю та здоров'ю дитини.

Судом встановлено, що відповідно до довідки Чернівецької обласної державної адміністрації, служба у справах дітей, притулок для дітей від 09.06.2018 року № 01-07/250 ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 направлено в притулок для дітей за адресою м. Чернівці, вул. Головна, 169.

Судом встановлено, що рішенням виконавчого комітету міської ради від 07.08.2018 р. №401/16 малолітній ОСОБА_6 наданий статус дитини-сироти у зв'язку із смертю її матері-одинокої. Направленням виконавчого комітету міської ради від 07.08.2018 р. малолітню ОСОБА_6 влаштовано до комунальної установи «Чернівецька обласна психіатрична лікарня» на обстеження та, при необхідності, лікування.

Судом встановлено, що згідно із довідкою, наданою дільничним психіатричної лікарні «Чернівецька обласна психіатрична лікарня» ОСОБА_8 громадянин ОСОБА_2 інвалід третьої групи, перебуває на диспансерному обліку з 1990 року з діагнозом: «Легка розумова відсталість з порушеннями поведінки та емоцій».

Судом встановлено, що виконавчим комітетом Чернівецької міської ради як органом опіки та піклування прийнято рішення від 07.08.2018 року №400/16 «Про негайне відібрання малолітньої дитини ОСОБА_3 від батька ОСОБА_2.», у зв'язку з існуючою безпосередньою загрозою життю та здоров'ю дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Згідно із ч. 1 ст. 152 СК України, право дитини на належне батьківське виховання, забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом.

Частиною 4 ст. 155 СК України передбачено, що ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до п. 8 Постанови КМУ від 24.09.2008 р. № 866 «Про питання діяльності органів опіки та піклування, пов'язаної із захистом прав дитини» визначено, що у разі, якщо виникла безпосередня загроза життю або здоров'ю дитини, орган опіки та піклування, якому стало відомо про це, приймає рішення про негайне відібрання дитини у батьків або осіб, які їх замінюють.

Згідно ч. 1 ст. 170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров'я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням, або органу опіки та піклування.

Відповідно до роз'яснень пунктів 16 і 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і позбавлення батьківських прав та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу. Суд має право вирішити питання про відібрання дитини від батьків без позбавлення їх батьківських прав та передати органу опіки та піклування (якщо цього потребують інтереси дитини), без визначення при цьому конкретного закладу.

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (далі - Декларація), у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю (батьком).

Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Савіни проти України» від 18 грудня 2008 року звернув особливу увагу на те, що застосовуючи такий захід, як відібрання дитини від батьків без позбавлення їх батьківських прав, необхідно виходити з інтересів дитини й враховувати право на повагу до його сімейного життя, проголошене ст.8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані ст.8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Розірвання сімейних зв'язків, а відтак позбавлення дитини її коріння виправдане лише за наявності виняткових обставин - необхідність захисту дитини від небезпеки у випадку реального існування такої.

Частиною 1 та 2 статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

В преамбулі до Конвенції про права дитини, зазначено, що дитині для повного та гармонійного розвитку необхідно зростати в сімейному оточенні.

Згідно зі статтею 9 Конвенції Держави-сторони дбають про те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи за судовим рішенням визначають відповідно до застосовного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в інтересах дитини. Вирішення такого питання може бути необхідним у тому чи іншому випадку, коли, наприклад, батьки жорстоко поводяться з дитиною чи не піклуються про неї. При цьому всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у вирішенні такого питання та викладати свою позицію.

Крім того, у п. 50 вказаного рішення («Савіни проти України») Європейським судом наголошено, що якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує. При винесенні рішення про відібрання дитини від батьків може постати необхідність врахування цілої низки чинників. Можливо, потрібно буде з'ясувати, наприклад, чи зазнаватиме дитина якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження, чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки, або визначити, чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або психічного здоров'я. З іншого боку, сам той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків, захід не можна також виправдовувати виключно посиланням на ненадійність ситуації, адже такі проблеми можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз'єднання сім'ї, наприклад, забезпеченням цільової фінансової підтримки та соціальним консультуванням.

При винесенні вказаного рішення суд враховує положення ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради УРСР № 789-ХХІІ від 27 лютого 1991 року, в яких зазначено, що під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з як найкращого забезпечення інтересів дітей.

При наведених вище конкретних обставинах суд вважає встановленим, що дійсно станом на день відібрання дитини існували умови, загрозливі для життя і здоров'я малолітньої дитини і були підстави для негайного відібрання її від матері. Суд погоджується з тим, що на даний час є підстави для відібрання дитини від відповідача, оскільки умови для її проживання відсутні, і дійсно існує загроза для здоров'я та життя дитини. Суд вважає, що доведено наявність підстав для відібрання дитини від відповідача без позбавлення її батьківських прав, оскільки на даний час відповідач виявляє бажання стати на шлях виправлення і проявляє інтерес до дитини.

Враховуючи положення ст. 430 ЦПК України, та те, що діти на даний час відібрані, суд вважає доцільним допустити рішення до негайного виконання.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.141, 150, 151, 161, 162, 165 СК України, ст.ст.12, 13, 81, 133, 200, 206, 207, 258-259, 265, 268, 280-282, 354, 430 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ :

Позов Виконавчого комітету міської ради, як органу опіки та піклування в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа на стороні позивача Чернівецький міський центр соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді про відібрання дитини від батька без позбавлення батьківських прав - задовольнити.

Відібрати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, від ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, який мешкає за адресою АДРЕСА_1, - без позбавлення його батьківських прав.

Рішення допустити до негайного виконання.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду Чернівецької області протягом 30-ти днів з дня його проголошення. Особа, яка брала участь у справі, але не була присутня при оголошенні рішення, може оскаржити рішення протягом 30 днів з дня отримання копії рішення.

Головуючий суддя Л. В. Байцар