Справа № 461/7542/18
Провадження № 4-с/461/40/18
10.10.2018 м. Львів
Адвокат ОСОБА_4 звернулась до Галицького районного суду м. Львова із скаргою в інтересах звернувся в суд із скаргою ОСОБА_1, заінтересовані особи ОСОБА_2, державний виконавець Долинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції Івано-Франківської області ОСОБА_3 про скасування постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження №57169452 від 07.09.2018 р. Крім цього, в скарзі просить суд на період розгляду справи в суді зупинити примусове стягнення за виконавчим листом 461/3787/16 ц від 21.08.2018 р. Зазначає, що 18.07.2016 року Галицьким районним судом м. Львова було винесено рішення в цивільній справі № 461/3787/16-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на дитину, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, яким позов задоволено. 21.08.2018 р. на підставі вказаного рішення суду видано виконавчий лист. Виконавчі дії в межах виконавчого провадження №57169452 проводились зі значними порушеннями.
Розглядаючи вимогу ОСОБА_1 про зупинення на період розгляду справи в суді примусового стягнення за виконавчим листом 461/3787/16 ц від 21.08.2018 р., суд приходить до наступного висновку.
Відповідно до вимог ч. 1 ст.153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).
Відповідно до ч.1 ст. 2 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленого цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно ч.1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.
Згідно з ст.ст. 55, 129-1 Конституції України, судове рішення є обовязковим до виконання. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Згідно із ч. 1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.
Згідно з ст. 447 ЦПК України,сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобовязує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника (ч.2ст.451 ЦПК України).
Судом встановлено, що на виконанні Долинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції Івано-Франківської області у державного виконавця Борис Ю.Б. перебуває виконавче провадження №57169452 з примусового виконання виконавчого листа по цивільній справі 461/3787/16 ц від 21.08.2018, виданого Галицьким районним судом Львівської області від 21.08.2018 року про стягнення з боржника на користь стягувача стягнення аліментів на дитину, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.
Відповідно до ч.1ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобовязаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Частиною 3 цієї статті передбачено значний обсяг прав, які може використовувати державний виконавець у процесі виконавчого провадження.
Пунктом 3 частини 1 ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено обовязок виконавця зупинити вчинення виконавчих дій у разі зупинення судом реалізації арештованого майна у випадку відсутності іншого майна боржника, на яке може бути звернено стягнення.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження підлягає обов'язковому зупиненню у разі зупинення судом стягнення на підставі виконавчого документа.
Підстави та порядок зупинення стягнення на підставі виконавчого листа визначені ст.151-153 ЦПК України. Відповідно до вимог ч. 1 ст.153 ЦПК, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).
П.6 ч. 1 ст.150 ЦПК України, передбачено, що позов забезпечується зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку.
Нормами Розділу VII ЦПК України не передбачено можливості забезпечення судом скарги на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця шляхом зупинення стягнення за виконавчим документом.
Згідно з п.15 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 07 лютого 2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», при розгляді скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд не вправі вжити заходів забезпечення скарги (аналогічно забезпеченню позову) шляхом зупинення виконавчого провадження, зупинення дії оскаржуваного рішення тощо, оскільки зазначене не є повноваженнями суду, а є виключним повноваженням державного виконавця, яке може бути оскаржено до суду.
Разом із тим до завершення розгляду скарги при наявності для цього підстав суд може зупинити стягнення на підставі виконавчого листа (пункт 4 частини першої статті 37 Закону про виконавче провадження).
При цьому, суд не вбачає підстав для зупинення на період розгляду справи в суді примусового стягнення аліментів за виконавчим листом 461/3787/16 ц від 21.08.2018 р.
Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, батьки або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Відповідно до положення статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Відтак, обов'язок утримувати дитину - це моральне і найважливіше правове зобов'язання батьків. Обов'язок утримувати дітей виникає з моменту їх народження і зберігається до досягнення ними повноліття.
Відповідно до ст. 180 СК батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Відповідно до положень Європейської Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, право доступу до суду, що гарантується статтею 6, передбачає не лише право звернутись до суду за захистом своїх прав, а й право захистити своє право, в першу чергу, виконанням рішення, яке ухвалено на користь особи. Так як у разі невиконання рішення концепція захисту прав судом» не працює. Європейський суд з прав людини у пілотному рішенні «ОСОБА_6 проти України» зазначив, що право на судовий захист, яке гарантується статтею 6 може стати недіючим, якщо національне законодавство держави-учасниці Конвенції дозволяє, щоб остаточне обовязкове судове рішення залишалось не виконуваним на шкоду однієї із сторін. Доступ до суду також охоплює можливість виконання судового рішення без необгрунтованих затримок.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 149, 150, 151, 153, 353-354, 447 ЦПК України, суд, -
Ухвала суду може бути оскаржена протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного суду через Галицький районний суд м.Львова.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: Радченко В.Є.