Справа №303/3338/18
ряд. стат. звіту - №47
РІШЕННЯ

Іменем України

09 жовтня 2018 року м.Мукачево

Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області

в особі: головуючого - судді Монич В.О.

секретар судового засідання Лаврів Е.І.

Справа №303/3338/18

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на виїзд дітей за кордон без згоди батька.

ВСТАНОВИВ:

Позивач - ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2. Посилається на те, що сторони з 12 вересня 2009 року по 20 листопада 2017 року перебували в шлюбі. Під час спільного подружнього проживання у них народилися діти: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2. На даний час позивачка та відповідач проживають окремо у зв'язку з тим, що сімейні відносини не склалися. У зв'язку з чим, рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 20 листопада 2017 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано. Відповідач самоусунувся від виконання своїх батьківських обов'язків, не спілкується з дітьми, участі у житті дітей не приймає. Діти проживають з позивачкою і вона самостійно несе усі витрати по їх утриманні. Вона має намір забезпечити дітям повноцінний відпочинок за кордоном, до країн ближнього та дальнього зарубіжжя з грудня 2018 року по вересень 2019 року, для підвищення рівня світогляду дітей, покращення стану їх здоров'я, фізичного, духовного та морального розвитку. Позивачка неодноразово зверталася до відповідача за дозволом на виїзд дітей за кордон, але батько дітей постійно відмовляв їй у цьому. Просить суд з урахуванням зменшених позовних вимог ухвалити рішення, яким надати ОСОБА_1 Зигмундіві дозвіл на виїзд сину ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та доньці ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 за кордон без дозволу (згоди) батька дітей ОСОБА_2 з грудня 2018 року по вересень 2019 року. Дозволити ОСОБА_1 Зигмундіві або її офіційному представнику, без згоди батька ОСОБА_2, оформлювати документи для тимчасового виїзду або супроводу неповнолітніх дітей сину ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та доньці ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 за межі Україн до країн ближнього та дальнього зарубіжжя з грудня 2018 року по вересень 2019 року та допустити негайне виконання. Також, просить стягнути з відповідача судові витрати.

Позивач подала до суду заяву в якій зменшила позовні вимог та які просить задовольнити.

Відповідач подав до суду відзив у якому просить у задоволенні позову відмовити мотивуючи тим, що він приймає участь у матеріальному забезпеченні дітей, позивачка не надала жодного доказу того, що діти потребують лікування за кордоном. Позивач вимагає від нього надати їй дозвіл на виїзд за кордон до досягнення дітьми 16 років, так як має намір виїхати на постійне місце проживання до Угорської Республіки на що він не згідний.

Дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до статті 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до частини 1 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, що також встановлено статтею 12 цього Кодексу.

В судовому засіданні належними доказами встановлено, що сторони з 12 вересня 2009 року по 20 листопада 2017 перебували в шлюбі. Під час спільного подружнього проживання у них народилися діти: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Відповідно до рішення Мукачівського міськрайонного суду від 20 листопада 2017 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано.

Згідно до довідки виданої Ракошинською загальноосвітньою школою І-ІІ ступенів з угорською мовою навчання Мукачівської РДА № 51 від 19.09.2018 року, вбачається, що ОСОБА_1 дійсно працює на посаді практичного психолога Ракошинської загальноосвітньої школи І-ІІ ступенів з угорською мовою навчання з 01.12.2014 року. Крім того, як вбачається з довідки Ракошинської загальноосвітньої школи І-ІІ ступенів з угорською мовою навчання Мукачівської РДА № 47 від 14.09.2018 року, ОСОБА_3 навчається в 3 класі Ракошинської загальноосвітньої школи І-ІІ ступенів.

ОСОБА_1 має матеріальну можливість для тимчасового виїзду за кордон її малолітніх дітей для відпочинку та оздоровлення. Дозвіл на виїзд дитини за кордон позивачка отримати не може, так як відповідач такого дозволу не надає, при цьому не наводить ніяких аргументованих причин такої відмови.

Суд, не приймає до уваги твердження відповідача про те, що підставою для відмовиу видачі дозволу виїзду за кордон є те, що він приймає участь у матеріальному забезпеченні дітей, так як матеріальне забезпечення дітей є обов"язком батьків, а його відмова у видачі дозволу виїзду за кордон є безпідставним.

Такі його дії порушують право дітей на необхідний відпочинок та оздоровлення за кордоном. Відповідач зловживає своїми батьківськими правами та явно перешкоджає можливості дітям реалізувати їх права.

У відповідності до п. 3 ч. 3 ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

За змістом положень ст. ст. 141, 150-152, 155, 157 СК України, батьки мають рівні права і обов`язки щодо дитини, зобов'язані забезпечити її належні виховання, розвиток, матеріальне забезпечення. За загальним правилом питання виховання дитини вирішується батьками спільно.

Таким чином, той із батьків, який проживає окремо від дитини, вправі бути обізнаним щодо оформлення дитині паспорта громадянина України для виїзду за кордон, щодо часу, мети, місця призначення та тривалості виїзду дитини за кордон у супроводі іншого з батьків. Спір з приводу участі батьків у вихованні дитини, в т.ч., спір з приводу відсутності згоди одного з батьків дитини на тимчасовий її виїзд за кордон у супроводі іншого з батьків, вирішується судом (ст. 18 та інші норми СК України, ст. 4 ч. 2 абз. 2 Закону № 3857-XII).

Згідно ст. 3 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», перетинання громадянами України державного кордону України здійснюється при пред`явленні одного з документів, вказаних в ст. 2 цього Закону. Законодавством передбачена необхідність подання у пункті пропуску через державний кордон України належно оформленого доказу надання згоди тим з батьків, який не супроводжує дитину, на виїзд дитини за кордон у конкретну країну та в конкретний проміжок часу, а у випадку відсутності такої згоди подання відповідного рішення суду про надання дозволу на виїзд дитини за кордон.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі осіб, які уповноважені обома батьками, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою обох батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі (п. 5 Постанови КМ України «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України» від 27 січня 1995 р. N 57).

Відповідно до принципів 4 та 6, викладених в Декларації прав дитини, прийнятою генеральною Асамблеєю ООН від 20 листопада 1959 року, дитина повинна користуватися всіма благами соціального забезпечення, їй належить право на здоровій ріст і розвиток, з цією метою соціальний догляд і охорона мають бути забезпечені, як їй так і матері, неповнолітня дитина не повинна бути розлучена зі своєю матір'ю.

З урахуванням наведеного, всебічного, об'єктивного та безпосереднього дослідження доказів в їх сукупності, суд приходить до висновку, що зменшені позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на виїзд дітей за кордон без згоди батька - підлягають до часткового задоволення, так як ст.430 ЦПК негайне виконання рішення у справі про надання дозволу на виїзд дітей за кордон без згоди батька не допускається.

Питання про стягнення судового збору суд вирішує відповідно до статті 141 Цивільного процесуального кодексу України.

Керуючись ст. ст. 2, 4, 12, 13, 76-78, 141, 247, 258-268, 430 ЦПК України, ст. ст. 141, 150-152, 155, 157 СК України, ст. ст. 269, 270, 272, 274, 275, 313 ЦК України, ст. 3 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» суд, -

у х в а л и в:

Зменшені позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Надати ОСОБА_1 дозвіл на виїзд малолітнім дітям: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 за кордон без дозволу (згоди) батька ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3 з грудня 2018 року по вересень 2019 року.

Дозолити ОСОБА_1 або її офіційному представнику, без згоди батька ОСОБА_2, оформлювати документи для тимчасового виїзду або супроводу малолітніх дітей: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 за межі України до країн ближнього та дальнього зарубіжжя з грудня 2018 року по вересень 2019 року .

У решті задоволення зменшених позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2, на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в розмірі 704 гривні 40 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляцйної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, ідентифікаційний номер - НОМЕР_1, мешканка: АДРЕСА_1

Відповідач: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер - НОМЕР_2, мешканець: АДРЕСА_2

Головуючий В.О.Монич