Справа № 525/1371/17
Номер провадження 2/525/244/2018
РІШЕННЯ

Іменем України

26 жовтня 2018 року Великобагачанський районний суд Полтавської області в складі: головуючого - судді Ячала Ю.І.,

за участю секретаря Хоменка М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійної вимоги щодо предмета спору, ОСОБА_3, ОСОБА_4, про відшкодування моральної шкоди в порядку регресу, -

встановив:

В грудні 2017 року позивач звернувся в суд з позовом до відповідача ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди в порядку регресу.

В направленому на адресу суду позові позивач зазначає, що він та відповідач були учасниками дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулася 22 жовтня 2015 року, близько 06 години 30 хвилин, на 280 кілометрі + 687 метрів автодороги Київ-Харків-Довжанський, в селі Білоцерківка Великобагачанського району Полтавської області. Відповідач ОСОБА_2 керуючи технічно справним автомобілем марки «MITSUBISHI», модель «Space Wagon», державний номерний знак НОМЕР_1, порушив вимоги п.п. 10.1, 16.13 Правил дорожнього руху України, виїхав на зустрічну смугу руху, при цьому не надав дороги транспортному засобу марки «ВАЗ», модель «2107», державний номерний знак НОМЕР_2, під керуванням позивача ОСОБА_1П, який рухався по рівнозначній дорозі в зустрічному напрямку прямо, та допустив зіткнення із автомобілем позивача, в наслідок події позивач ОСОБА_1 отримав тілесні ушкодження, які за висновком експерта судово-медичної експертизи відносяться до легких тілесних ушкоджень. Пасажири транспортного засобу марки «ВАЗ», державний номерний знак НОМЕР_2, під керуванням позивача ОСОБА_1 треті особи по справі - ОСОБА_3, ОСОБА_4, внаслідок дорожньо-транспортної події отримали тілесні ушкодження, які за висновком експерта судово-медичної експертизи відносяться до середнього ступеню тяжкості та легких тілесних ушкоджень кожен відповідно. Вина відповідача по справі у дорожньо-транспортній події встановлена вироком Великобагачанського районного суду Полтавської області від 09 березня 2017 року, справа № 525/1093/16-к.

Позивач в позовній заяві зазначив, що 11.11.2017 року ОСОБА_3 та ОСОБА_5 звернулися до Семенівського районного суду Полтавської області, справа № 547/1042/16-ц, з цивільним позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди заподіяної джерелами підвищеної небезпеки, у якому просили суд солідарно стягнути із відповідачів на користь ОСОБА_3 20000,00 гривень моральної шкоди, на користь ОСОБА_5 15000,00 гривень моральної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою, внаслідок дії джерел підвищеної небезпеки.

Позивач ОСОБА_1 у змісті позовної заяви вказує, що він добровільно сплатив третім особам по справі ОСОБА_3 та ОСОБА_5 в рахунок відшкодування моральної шкоди грошові кошти в сумі 20000,00 гривень та 15000,00 гривень відповідно, внаслідок чого останні звернулися до Семенівського районного суду Полтавської області із заявою про залишення їх позовних вимог без розгляду у справі за № 547/1042/16-ц, а тому посилаючись на відповідні положення статей 23, 1167, ч. 1187, ч. 1188 Цивільного кодексу України, п. 8 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року № 4, положення Правових висновків Верховного Суду України від 20 січня 2016 року та 14 вересня 2016 року у цивільних справах № 6-2808цс15 та № 6-725цс16, яким встановлено, що право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним, з урахуванням відсутності його вини у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди, просив суд: 1) стягнути з ОСОБА_2 на його користь 20000,00 гривень відшкодованої ним ОСОБА_3 моральної шкоди в порядку регресу; 2) стягнути з ОСОБА_2 на його користь 15000,00 гривень відшкодованої ним ОСОБА_5 ОСОБА_6 моральної шкоди в порядку регресу; 3) стягнути з ОСОБА_2 на його користь судові витрати по справі.

Відповідно ухвали Великобагачанського районного суду Полтавської області від 07 вересня 2018 року до участі у справі залучено треті особи, які не заявляють самостійної вимоги щодо предмета спору, а саме: 1) ОСОБА_3; 2) ОСОБА_4 (а.с. 163).

Судом, відповідно до ч. 7 ст. 81 ЦПК України, судом до матеріалів справи, у якості доказів по справі долучено копію вироку Великобагачанського районного суду Полтавської області від 09 березня 2017, відповідно до якого ОСОБА_2 засуджено за ч. 1 ст. 286 КК України (а.с. 226-233) та ухвалу суду від 18 травня 2017 року про виправлення описки у рішенні суду (а.с. 234-235).

В судове засідання позивач та його представник не з'явилися, подали до суду заяву про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги просив задовольнити на підставі обставин зазначених у позовній заяві (а.с. 224).

Відповідач та його представник в судове засідання не зявилися, представник відповідача подав до суду відзив, у якому позовні вимоги позивача не визнав, вказував, що позивач не надав до позовної заяви жодного доказу на підтвердження того, що у відповідача виникло зобовязання перед третіми особами по праві саме в тому розмірі, що зазначено позивачем, а сам позивач одноособово та самостійно визначив розмір грошового відшкодування моральної шкоди, що суперечить положенням ч. 3 ст. 23 ЦК України.

Треті особи по справі - ОСОБА_3 та ОСОБА_4, в судове засідання не зявилися, подали до суду письмові пояснення, яких позовні вимоги позивача підтримали, вважали їх такими, що підлягають до задоволення.

Суд, дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Вимоги позивача базуються на тому твердженні, що між сторонами правовідношення, а саме із однієї сторони позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2, з іншої сторони третіми особами по справі ОСОБА_3, ОСОБА_4 виникло зобовязання щодо сплати позивачем та відповідачем солідарно на користь останніх грошових коштів в сумі 20000,00 гривень та 15000,00 гривень відповідно, як відшкодування моральної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою, внаслідок дії джерел підвищеної небезпеки.

Відповідно до Глави 82 Розділу ІІІ Книги пятої Цивільного кодексу України, відшкодування шкоди, є одним із видів зобовязань.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов'язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ч. 2 ст. 509 ЦК України, зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Стороною позивача не надано до суду доказів на підтвердження того, що між позивачем ОСОБА_1, відповідачем ОСОБА_2 з однієї сторони та третіми особами по справі ОСОБА_3, ОСОБА_4 з іншої сторони, виникло зобовязання щодо сплати позивачем та відповідачем солідарно на користь останніх грошових коштів, як відшкодування моральної шкоди.

Ухвалою Семенівського районного суду Полтавської області від 14 листопада 2017 року, цивільна справа за № 547/1042/16-ц, позов ОСОБА_3, ОСОБА_5 до ОСОБА_2, ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, залишено без розгляду, тому дане рішення суду не розглядається як таке, що створило зобовязання між сторонами (а.с. 11).

Зміст мотивувальної та резолютивної частини вироку Великобагачанського районного суду Полтавської області від 09 березня 2017, відповідно до якого ОСОБА_2 засуджено за ч. 1 ст. 286 КК України, не містить відомостей про те, що у кримінальному провадженні розглядався цивільний позов про відшкодування моральної школи (а.с. 226-233).

Сам факт добровільної передачі ОСОБА_1 третім особам по справі ОСОБА_3, ОСОБА_4 грошових коштів в сумі 20000,00 гривень та 15000,00 гривень відповідно, на підтвердження чого стороною позивача надано до цивільної справи відповідні заяви на переказ готівкових коштів на зазначені вище суми (а.с. 9, 10), не створює для відповідача жодних обовязків та не має для нього жодних правових наслідків, а судом не розглядається як підтвердження виникнення зобовязання між відповідачем та третіми особами по справі щодо відшкодування шкоди.

Слід зазначити, що сам розмір грошового відшкодування моральної шкоди, відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України, визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Зміст позовної заяви поданої до суду вказує на те, що саме позивач та треті особи самостійно, без повідомлення відповідача по справі, визначили розмір грошового відшкодування моральної шкоди.

Інших доказів на підтвердження того, що між позивачем ОСОБА_1, відповідачем ОСОБА_2 з однієї сторони та третіми особами по справі ОСОБА_3, ОСОБА_4 з іншої сторони, виникло зобовязання щодо сплати позивачем та відповідачем солідарно на користь останніх грошових коштів, як відшкодування моральної шкоди, до суду стороною позивача не надано, тому суд приходить до висновку, що відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог позивача до відповідача про відшкодування моральної шкоди в порядку регресу.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 12, 13, 141, 263, 264, 265, 268, 273, 282, 284, 352 Розділом ХІІІ Перехідних положень ЦПК України, суд, -

вирішив:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, адреса проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1, селище Семенівка Полтавської області, номер облікової картки платника податків НОМЕР_3, до ОСОБА_2, адреса проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2, номер облікової картки платника податків НОМЕР_4, третя особа, яка не заявляє самостійної вимоги щодо предмета спору, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, адреса проживання: ІНФОРМАЦІЯ_4, селище Семенівка Полтавської області, номер облікової картки платника податків НОМЕР_5, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5, адреса проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1, селище Семенівка Полтавської області, номер облікової картки платника податків НОМЕР_6, про відшкодування моральної шкоди в порядку регресу, відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, шляхом подачі апеляційних скарг через Великобагачанський районний суд Полтавської області.

Повний текст рішення виготовлено 06.11.2018 року.

Суддя Ю.І. Ячало