Виноградівський районний суд Закарпатської області
___________________________________________________________________________________________________ Справа № 299/374/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24.09.2018 року м.Виноградів

Виноградівський районний суд Закарпатської області в особі головуючого-судді Надопта А.А., при секретарі Онисько С.С., за участю представника позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2 розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою публічного акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В :

ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості.

Позов мотивує тим, що 17.11.2009 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_3 було укладено кредитний договір №MKMOAD40306976, відповідно до якого відповідач ОСОБА_3 отримав кредит у розмірі 82913,09 на термін до 14.11.2014 року зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. З метою забезпечення виконання зобовязання за кредитним договором № MKMOAD40306976 між позивачем та відповідачем ОСОБА_4 був укладений договір поруки. Однак, відповідач ОСОБА_3 всупереч Закону та умовам договору своїх зобовязань перед позивачем не виконав, внаслідок чого станом на 06.12.2017 року за відповідачем наявна заборгованість по кредитному договору в сумі 537671,53 гривень, яка складається з наступного: 81884,21 грн. - заборгованість за кредитом (тілом кредиту); 41542,73 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 11174,59 грн. - заборгованість по комісії за користуванням кредитом; 403070,00 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором.

Законодавством не передбачено вимагати від боржника повернення лише повної суми заборгованості. А кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь яку частину суми заборгованості за кредитом. Таким чином, заборгованість до стягнення становить 117384,21 грн., яка складається з наступного: 81884,21 грн. - заборгованість за кредитом (тілом кредиту); 35500,00 гри. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом, разом 117384,21 гривень.

Представники позивача ПАТ КБ «Приватбанк» - підтримали позов в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не зявилася, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, про причину неявки суд не повідомила.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не зявився подавши до суду заяву про застосування строків позовної давності, в якій просить суд відмовити у задоволені позову, з підстав викладених у заяві. Крім цього, відповідач зазначив, що рішенням Індустріального районного суду ОСОБА_5 від 21 листопада 2011року на погашення боргу задоволено позов Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_3 та ПАТ "Акцент-Банк", звернуто стягнення на рухоме майно за договором застави, а саме: автомобіль "Mersedes-Benz", модель Sprint, 2005 року випуску, тип ТЗ :фургон, № кузова/шасі WDB903663IR732038, реєстраційний номер AO 4228 AT, який належить на праві власності ОСОБА_6 для задоволення грошових вимог ПАТ КБ "ПриватБанк" за кредитно-заставним договором № MKMOAD40306976 від 17.11.2009 року в сумі 130734 гривень 06 копійок шляхом проведення прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України "Про виконавче провадження".

Рішенням Індустріального районного сду від 15 жовтня 2012 року задоволено позов ПАТ КБ "ПриватБанк" до ПАТ "Акцент -Банк" і ОСОБА_6 про звернення стягнення. Звернуто стягнення на вищевказаний автомобіль для погашення заборгованості за кредитним договором MKMOAD40306976 від 17.11.2009 року у розмірі 176285 грн. 22 коп. Зазначений у рішеннях автомобіль у відповідача ОСОБА_3 вилучено.

Дослідивши та перевіривши зібрані у справі докази, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ч.3, 4 ст.12 та ч.1 ст.13 цього ж Кодексу, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребування судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною 2 ст.77 та ч.1 ст.80 ЦПК України передбачено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Судом встановлено, що 17.11.2009 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_3 було укладено кредитний договір №MKMOAD40306976, відповідно до якого відповідач ОСОБА_3 отримав кредит у розмірі 82913,09 на термін до 14.11.2014 року (а.с. 10-14).

Цього ж числа, між позивачем і відповідачем ОСОБА_4 був укладений Договір поруки № MKMOAD40306976, згідно якого остання взяла на себе зобовязання перед позивачем за виконання ОСОБА_3 зобовязань за кредитним договором (а.с. 17).

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

В свою чергу, ст. 256 ЦК України визначено поняття позовної давності, згідно з якої це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 258 ЦК України спеціальна позовна давність про стягнення неустойки встановлюється тривалістю в один рік.

Згідно з ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Частиною 5 ст. 261 ЦК України передбачено, що за зобовязаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. До того ж, перебіг позовної давності за зобовязаннями з визначеним строком виконання починається зі спливом строку виконання кредитного договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого повязана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (ч. 1 ст. 252 ЦК України).

Згідно з ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок.

Разом з тим, із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець повязує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України).

Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України, суд зобовязаний застосувати позовну давність лише за заявою сторони у спорі, причому така заява має бути подана до винесення судового рішення. У свою чергу, відповідач заявив про застосування позовної давності до виниклих правовідносин та просив суд відмовити у задоволенні позову саме з цих підстав.

Відповідно до п. 11 постанови Пленуму Верховного суду України від 18.12.2009 року № 14 Про судове рішення у цивільній справі, суд, встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема кредитного договору, строк погашення кредиту становить 14.11.2014 року та розрахунку заборгованості, останній платіж сплати суми пені та комісії був здійснений в квітні місяці 2010 року (а.с. 5-6).

Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк , у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три

роки.

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з дати або настання події, з якою пов»язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної давності починається з дня коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов»язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання ( частини перша та п»ята статті 261 ЦК України).

Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Для кредиту з щомісячними платежами строк позовної давності починається з дня, коли черговий платіж не був внесений позичальником в обумовлений термін. Таким чином, позовна давність розраховується для кожного простроченого платежа окремо і вже не залежить від терміну закінчення договору.

Як вбачається із матеріалів справи термін кредитного договору закінчився 14.11.2014 року.

Позивач звернувся до суду 14.02.2018 року тобто після спливу строку позовної давності.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові ( частина четверта статті 267 ЦК України).

Що стосується вимог позивача про стягнення заборгованості за кредитним договором з поручителя - відповідачки ОСОБА_4, то необхідно врахувати наступне. Порука є видом забезпечення виконання договору і згідно до договору боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Оскільки позовна давність до вимоги про повернення боржником заборгованості спливла до звернення позивача до суду, тому у поручителя також відсутній обов»язок щодо сплати такої заборгованості.

Відповідач подав заяву про застосування строку позовної давності, що відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України є підставою для відмови у позові.

З урахуванням наведеного, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що слід відмовити у задоволенні позову з цих підстав.

Керуючись ст.ст. 263, 264, 256, 267, 526, 527, 530, 610, 629, 1049, 1050, 1054 ЦК України та ст.ст. 2, 12, 13, 19, 76-83, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

у позові Публічного акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості-відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його складення до Апеляційного суду Закарпатської області через Виноградівський районний суд Закарпатської області.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили, якщо протягом вказаних вище строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

ГоловуючийОСОБА_7