ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 599/211/18Головуючий у 1-й інстанції Іваницький О.Р.
Провадження № 22-ц/4817/164/18 Доповідач - Парандюк Т.С.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 жовтня 2018 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Парандюк Т.С.

суддів - Дикун С. І., Сташків Б. І.,

за участі секретаря ОСОБА_1

та сторін ОСОБА_2 та її представника адвоката ОСОБА_3; представника ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу №599/211/18 за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Зборівського районного суду Тернопільської області від 25 червня 2018 року, ухваленого суддею Іваніцьким О.Р., у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_6, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідачів ОСОБА_7 нотаріуса Тернопільського нотаріального округу ОСОБА_8 про визнання правочину недійсним,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2018 року ОСОБА_2 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_6, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідачів ОСОБА_7 нотаріуса Тернопільського нотаріального округу ОСОБА_8 про визнання правочину недійсним.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_2 зазначила, що проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1. 1 листопада 2017 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 було укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1. Згідно вищевказаного договору, відчужується трикімнатна квартира загальною площею 143,4 м. кв. житловою 59,4 м. кв. з підвалами та сараєм. Вважає даний договір недійсним з підстав, що підвали є спільною власністю власників квартир будинку і розпорядження майном здійснюється за згодою всіх співвласників, а вона такої згоди не давала.

Рішенням Зборівського районного суду від 25 червня 2018 року позов задоволено частково.

Договір купівлі-продажу трикімнатної квартири загальною площею 143,4м. кв., житловою 59,4 м. кв. з підвалами та сараєм № 1 по вул. Шевченка, 66 в смт. Залізці Зборівського району, укладений 1 листопада 2017 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_6, зареєстрований у реєстрі за № 1076, посвідчений приватним нотаріусом Тернопільського нотаріального округу ОСОБА_8 - визнано частково недійсним у частині відчуження підвалів.

Стягнуто з ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_6 в користь держави по 235 грн. судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення Зборівського районного суду Тернопільської області від 25.06.2018р. по цивільній справі №599/211/18 скасувати та постановити нове, яким задовольнити позовні вимоги повністю, посилаючись на те, що висновки суду не відповідають обставинам справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, порушення судом норм процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_2 зазначила, що договір купівлі-продажу від 1.11.2017 року, вчинений між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 є в цілому недійсним внаслідок того, що правочин не спрямований на реальне настання правових наслідків. Так згідно п. 4 вищевказаного Договору вартість квартири становила 49721 грн., проте ОСОБА_4 в жовтні 2014 року купляла дану квартиру за більшою ціною, а саме 71090 грн. Тобто, через три роки після купівлі нерухомого майна відповідач продає квартиру, площа якої збільшилась на 82,9 кв. м., за ціною на 21369 грн. менше.

Також, згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно №69559259 від 03.10.2016 року за ОСОБА_9 існує право власності на квартиру АДРЕСА_2, яке виникло на підставі договору купівлі-продажу № 217 від 09.10.2014 року.

В даній довідці відсутня інформація щодо декларації про готовність об'єкта до експлуатації, серії ТП 56, виданої Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Тернопільській області 30.11.2014 року, а також площа квартири АДРЕСА_2, становить 60,5 м. кв., а не 143,4 м. кв. як зазначено в оспорюваному договорі.

Згідно листа Державної архітектурно-будівельної інспекції у Тернопільській області інформація щодо декларації про готовність об'єкта до експлуатації, серії ТП 56 від 30.11.2014 року в інспекції відсутня.

Все це свідчить про те, що договір купівлі-продажу від 01.11.2017 року містить недостовірну інформацію, щодо підстав виникнення прав власності у продавця, площі та інших характеристик квартири № 1.

ОСОБА_4 подала відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_2, у якому зазначила, що апеляційна скарга є безпідставною, обставини такими, що не відповідають дійсності та перекручені, а тому рішення суду слід залишити без зміни. Вказує, що договір купівлі-продажу укладений при повному усвідомленні сторонами своїх дій, розумінні всіх обставин, які мають істотне значення та такий договір був направлений на реальне настання наслідків його укладення, тому не може бути фіктивним.

В апеляційній інстанції ОСОБА_2 та її представник адвокат ОСОБА_3 апеляційну скаргу підтримали з мотивів, викладених в ній, пояснивши, що спірний договір купівлі- продажу укладений з порушенням всіх діючих норм законодавства, не створює реальних наслідків, оскільки жодного разу не бачила ОСОБА_6 в даній квартирі. ОСОБА_10 та ОСОБА_4 провели добудову даної квартири та створили нестерпні умови для її проживання. На даний час вона користується спірними підвалами 1 та 3, які знаходяться під її квартирою.

Представник ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_5 апеляційну скаргу не визнав, вважаючи рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим.

Розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників процесу, доповідача, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Задовольняючи частково позовні вимоги щодо визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним у частині відчуження підвалів, суд першої інстанції виходив з того, що під час продажі квартири № 1 ОСОБА_4 не отримувала письмової, нотаріально посвідченої згоди ОСОБА_2 на відчуження підвалів, які є спільною власністю власників квартир.

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він відповідає вимогам закону та ґрунтується на матеріалах справи.

Відповідно до ст. 10 Закону України Про приватизацію державного житлового фонду, допоміжні приміщення є об'єктами права спільної власності співвласників будинку одночасно з приватизацією квартир, що засвідчується свідоцтвом про право власності на квартиру.

Судом встановлено, що будинок за № 66 по вул. Шевченка в смт Залізці, забудови 1950 р., складається з трьох квартир за №№№ 1, 2, 3, квартиронаймачами яких були відповідно ОСОБА_11, ОСОБА_12 та ОСОБА_2 У спільному користуванні перебували підвальні приміщення за №№ 1, 111, 2, Y та входом 1Y у підвал Y. Підвальні приміщення за №№ 1 та 111 мають один окремий вхід назовні і знаходяться під квартирою позивачки ОСОБА_2, підвальне приміщення за №2 теж має окремий вхід назовні, а підвальне приміщення Y та вхід у нього за № 1Y немає виходу назовні.

Згідно довідки Зборівського БТІ до 1992 року в інвентарній справі будинку по вул. Шевченка, 66 в смт. Залізці було відображено три підвальні приміщення за № 1, площею 11,0 кв.м, за № 111, площею 11 кв.м., підвальне приміщення № 2, площею 23,2 кв.м., які використовували жильці трьох квартир будинку. При проведенні інвентаризації у 18.06.1992 році у будинку виявлено ще одне підвальне приміщення з входом із середини будинку (квартири позивачки), про що було відмічено в інвентарній справі, зазначивши ці приміщення: як підвал Y та вхід 1Y.

Рішенням виконавчого комітету Залізецької селищної ради від 20.04.1992 року за № 85 вирішено продати в особисту власність ОСОБА_2 квартиру за №3 у будинковолодінні за № 66 в смт. Залізці зі сходами, підвалом №1, площею 11,0 кв.м., підвалом № 111, площею 11,0 кв.м., сараєм Б, підвалом № Y та входом у нього 1Y.

На підставі вищезазначеного рішення ради було укладено Договір купівлі-продажу, посвідчений державним нотаріусом Зборівської державної нотаріальної контори від 03.07.1992 року, відповідно до якого ОСОБА_2 купила квартиру за №3 у будинку за № 66 по вул. Шевченка в смт. Залізці з підвалом Y площею - 25,7 кв.м., входом в цей підвал 1Y площею 7,4 кв.м., підвал № 1 площею 11,0 кв.м та підвал №111 площею 11 кв.м.

Рішенням Зборівського районного суду від 23.09.1993 року, залишеним без зміни ухвалою судової колегії в цивільних справах Тернопільського обласного суду від 26.10.1993 року, вищезазначений договір купівлі-продажу квартири визнано частково недійсним в частині продажу ОСОБА_2 підвальних приміщень за № 1, площею 11 кв.м, № 111, площею 11 кв.м.

Згідно рішення виконавчого комітету Залізецької селищної ради від 20.04.1992 року вирішено продати ОСОБА_12 квартиру за №2, в якій вона проживала з 1963 року, з підвалом 2(11),площею 23,2 кв.м.

На підставі вищезазначеного рішення ради було укладено Договір купівлі-продажу, посвідчений державним нотаріусом Зборівської державної нотаріальної контори 23.10.1992 року, відповідно до якого ОСОБА_12 купила квартиру за №2 у будинку за № 66 по вул Шевченка в смт. Залізці з підвалом№ 2, площею 23,2 кв.м.

Рішенням Зборівського районного суду від 03.10.2012 року визнано за ОСОБА_13 право власності на спадкове майно ОСОБА_12 - квартиру за № 2 з надвірними спорудами та будівлями у будинку за № 66 по вул. Шевченка в смт. Залізці.

25.01.1994 року квартиру за № 1 по вул. Шевченка,66 в смт. Залізці передано у приватну власність на підставі Закону України Про приватизацію державного житлового фонду ОСОБА_11, що стверджується Свідоцтвом про право власності від 31.01.1994 року.

18.12.2014 р. ОСОБА_9 (ОСОБА_4) стала власницею квартири за № 2 по вул. Шевченка, 66 в смт. Залізці, що стверджується Договором купівлі-продажу, укладеним між ОСОБА_13 та ОСОБА_9, посвідченого 18.12.2014 року нотаріусом Зборівської державної нотаріальної контори.

09.10.2014 року ОСОБА_14, від імені якої діяв ОСОБА_10, продала належну їй квартиру з підвалами та сараєм ОСОБА_9

Частиною 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлене законом.

Зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, а недодержання стороною (сторонами) правочину в момент його вчинення цих вимог чинності правочину є підставою для його недійсності (частина перша статті 203, частина перша статті 215 ЦК України).

Згідно із частинами другою та третьою статті 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Загальним правовим наслідком недійсності правочину (стаття 216 ЦК України) є реституція, яка застосовується як належний спосіб захисту цивільного права та інтересу за наявності відносин, які виникли у зв'язку із вчиненням особами правочину та внаслідок визнання його недійсним.

При цьому правом оспорювати правочин наділено не лише сторону (сторони) правочину, але й інших, третіх осіб, що не є сторонами правочину, статус яких визначено як «заінтересовані особи» (статті 215, 216 цього Кодексу).

Виходячи з положень статей 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист, у тому числі судовий, свого цивільного права, а також цивільного інтересу, що загалом може розумітися як передумова для виникнення або обов'язковий елемент конкретного суб'єктивного права, як можливість задовольнити свої вимоги за допомогою суб'єктивного права та виражатися в тому, що особа має обґрунтовану юридичну заінтересованість щодо наявності/відсутності цивільних прав або майна в інших осіб.

Допоміжні приміщення (горища, підвали, вестибюлі та інші) багатоквартирного будинку призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування мешканців будинку, які передаються у власність квартиронаймачів безоплатно і окремо приватизації не підлягають. Співвласниками допоміжних приміщень є власники квартир багатоквартирних будинків.

Таким чином, допоміжні приміщення як предмет оспорюваного правочину є об'єктом спільної власності співвласників будинку і не можуть бути предметом відчуження без їх згоди.

Рішенням Апеляційного суду Тернопільської області від 02 лютого 2017 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_10, ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні майном встановлено, що підвали в будинку № 66 по вул. Шевченка в смт Залізці Зборівського району є спільною власністю власників квартир.

Зобов'язано ОСОБА_4 не чинити перешкод ОСОБА_2 у користуванні підвальними приміщеннями за № № 1 та 111 площею кожен по 11, 0 кв.м у будинку № 66 по вул Шевченка в смт Залізці, Зборівського р-ну Тернопільської області шляхом демонтажу встановлених вхідних дверей. Рішення набрало законної сили.

В апеляційній інстанції встановлено, що ОСОБА_4 рішення суду в частині зобов'язання не чинити перешкод в користуванні спірними підвалами виконала і ОСОБА_2 має вільний доступ до них, що останньою підтверджено.

Отже, рішення суду в частині визнання недійсним підвалів при їх відчуженні при укладанні договору купівлі-продажу, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 є вірним.

1 листопада 2017 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 укладено договір купівлі-продажу ще квартири АДРЕСА_3, згідно якого відчужується трикімнатна квартира загальною площею 143,4 м. кв., житловою 59,4 м. кв. з підвалами та сараєм, який оспорюється позивачкою.

Відповідно до ст. 234 ЦК України - фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювались цим правочином.

Для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. У разі, якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний.

Як вбачається із позовної заяви, пояснень ОСОБА_2 в апеляційній інстанції, що підставою для визнання недійсним договору купівлі продажу квартири, вчинений ОСОБА_4 та ОСОБА_6 1 листопада 2018 року, є збільшення розміру площі квартири внаслідок самочинної добудови, продаж здійснено за заниженою ціною від вартості на 21369 грн., а також правочин спрямований на не реальне настання правових наслідків, тобто фіктивний правочин.

Проаналізувавши матеріали справи, суд першої інстанції вірно прийшов до переконання щодо відмови у задоволенні позову у визнанні договору купівлі-продажу саме квартири недійсним, оскільки перепланування квартири проводилось самим ОСОБА_15, як новим власником об'єкта і на підставі декларації про готовність об'єкта до експлуатації, виданого Інспекцією державного архітектурного-будівельного контролю у Тернопільській області.

Крім того, при укладенні даного договору його сторонами( ОСОБА_4 та ОСОБА_6М.) були обумовленні всі істотні умови, дотримані вимоги ст. 334 ЦК України.

З матеріалів справи вбачається, що у Зборівському районному суді знаходиться на розгляді цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, треті особи, які не заявляють самостійних вимог Залозецька селищна рада, Управління державної архітектурно-будівельної інспекції у Тернопільській області про припинення самочинного будівництва, яка на даний час зупинена по клопотанню самої ОСОБА_2 до вирішення спору про визнання даного договору купівлі-продажу недійсним.

Доказів про те, що укладаючи спірний договір ОСОБА_4 та ОСОБА_6 не мали наміру створити правові наслідки, а саме, що ОСОБА_6 не є власником даної квартири позивачкою не представлено, а судом не здобуто.

Доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів, які були предметом дослідження суду першої інстанції і їм дана вірна правова оцінка, правильно визначив характер правовідносин між учасниками процесу, застосував закон, що їх регулює, повно і всебічно дослідив матеріали справи та надав належну правову оцінку доводам сторін і зібраним доказам.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Апеляційний суд не вбачає підстав для скасування рішення з мотивів, викладених в апеляційній скарзі.

Судові витрати у відповідності до ст. 141 ЦПК України покласти на позивача в межах ним понесених.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України суд апеляційної інстанції, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Зборівського районного суду Тернопільської області від 25 червня 2018 року - залишити без змін.

Судові витрати покласти на позивача в межах ним понесених.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 5 листопада 2018 року.

Головуюча Т.С. Парандюк

Судді: С.І. Дикун

ОСОБА_16