Постанова

Іменем України

26 вересня 2018 року

м. Київ

справа № 712/4728/16-ц

провадження № 61-21177св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є. (суддя-доповідач),

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І., Крата В. І., Коротуна В. М.,

учасники справи:

позивач - приватне підприємство «Арсенал Послуг»,

представники позивача: ОСОБА_1, ОСОБА_2,

відповідач - ОСОБА_3,

представники відповідача: ОСОБА_4, ОСОБА_5,

треті особи: приватний нотаріус Черкаського міського нотаріального округу Фіщук С. О., служба у справах дітей Черкаської міської ради,

представник виконавчого комітету Черкаської міської ради - Дахновська Таїсія Володимирівна,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу приватного підприємства «Арсенал Послуг» на рішення апеляційного суду Черкаської області у складі колегії суддів: Нерушак Л. В., Василенко Л. І., Карпенко О. В. від 23 грудня 2016 року,

ВСТАНОВИВ:

Підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У квітні 2016 року приватне підприємство «Арсенал Послуг» (далі - ПП «Арсенал Послуг») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3, яка діє в своїх інтересах та в інтересах ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_9, про визнання недійсними договорів дарування, скасування державної реєстрації права власності.

Позовна заява мотивована тим, що 21 березня 2016 року ОСОБА_3 на підставі договорів дарування подарувала своїм дітям ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_9 по 1/3 частини кожному будинковолодіння за адресою: АДРЕСА_1, та земельну ділянку площею 0,0881 га, кадастровий номер НОМЕР_1, яка розташована за вказаною адресою. Позивач зазначає, що вказані договори дарування відповідач уклала з метою уникнення звернення стягнення на майно її чоловіка ОСОБА_10 за виконавчим провадженням ВП № 47606164 про стягнення з нього на користь публічного акціонерного товариства «АК Банк «Київ» (далі - ПАТ «АК Банк «Київ») заборгованості за кредитним договором у розмірі 4 480 783,90 грн.

Посилаючись на вказані обставини, що свідчать про тяжкі обставини та вкрай невигідні умови для відповідача, позивач просив визнати вказані договори дарування від 21 березня 2016 року недійсними на підставі статті 233 ЦК України та скасувати їх держану реєстрацію.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 11 листопада 2016 року позов ПП «Арсенал Послуг» задоволено. Визнано недійсним договір дарування від 21 березня 2016 року № 1288 земельної ділянки площею 0,0881 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_1, що був посвідчений приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу ФіщукС. О., з моменту його укладення. Скасовано державну реєстрацію права власності земельної ділянки за ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_11., площею 0,0881 га, кадастровий номер: НОМЕР_1, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, яка була проведена 21 березня 2016 року на підставі договору дарування земельної ділянки № 1288, що був посвідчений приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Фіщук С. О. Визнано недійсним договір дарування від 21 березня 2016 року № 1286 житлового будинку, загальною площею 361,4 кв. м, житловою площею 148,1 кв. м, що розташований за адресою: АДРЕСА_1, що був посвідчений приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Фіщук С. О., з моменту його укладення.Скасовано державну реєстрацію права власності житлового будинку за ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_11., загальною площею 361,4 кв. м, житловою площею 148,1 кв. м, що розташований за адресою: АДРЕСА_1, яка була проведена 21 березня 2016 року на підставі договору дарування житлового будинку № 1286, що був посвідчений приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Фіщук С. О.

Судове рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивач підтвердив належними та допустимими доказами обґрунтованість своїх позовних вимог щодо наявності передбачених статтею 233 ЦК України підстав для визнання оспорюваних договорів недійсними.

Рішенням апеляційного суду Черкаської області від 23 грудня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_3, яка діє в своїх інтересах та в інтересах ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_9, задоволено. Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 11 листопада 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що визнаючи оспорювані договори недійсними в цілому за позовом ПП «Арсенал Послуг», який не є стороною правочинів, місцевий суд не врахував, що відповідач будь-яких зобов'язань перед позивачем не мала, тому як власник ? частини спільного сумісного майна подружжя вправі була ним розпоряджатися на власний розсуд. Крім того, вважаючи, що спірне майно є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_10, суд першої інстанції не залучив до участі у справі ОСОБА_10 як співвласника ? його частини.

Додатковим рішенням апеляційного суду Черкаської області від 10 травня 2017 року вирішено питання про розподіл судових витрат.

У лютому 2017 року ПП «Арсенал Послуг»подало касаційну скаргу до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, у якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення апеляційного суду та залишити в силі судові рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд не врахував заінтересованості позивача у визнанні оспорюваних правочинів недійсними, оскільки за рахунок виділення частки боржника ОСОБА_10 у спільному майні набутого за час шлюбу з ОСОБА_3, можливе часткове погашення заборгованості ОСОБА_10 перед ПП «Арсенал Послуг». Суд не врахував, що оскільки спірний будинок та земельна ділянка перебувають у спільній сумісній власності подружжя ОСОБА_10 без визначення їх часток, то неможливо ставити питання про незаконність відчуження лише частини належної ОСОБА_10 майна. Суд не надав належної оцінки обставинам, на які посилався позивач, для визнання договорів недійсними з підстав, передбачених статтею 233 ЦК України.

У травні 2017 року до касаційного суду надійшли заперечення ОСОБА_3 на касаційну скаргу, у яких відповідач, посилаючись на безпідставність доводів касаційної скарги та законність і обґрунтованість рішення апеляційного суду, просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а рішення апеляційного суду без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 жовтня 2017 року зазначену справу призначено до судового розгляду.

Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Справа передана до Верховного Суду.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд установив, що ОСОБА_3 та ОСОБА_10 перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 08 грудня 2015 року розірвано.

ОСОБА_10 був поручителем за зобов'язаннями товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Насіння» перед ПАТ «АК Банк «Київ» згідно договору поруки від 07 квітня 2011 року № 011/11-П.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 27 червня 2014 року було стягнуто з ОСОБА_10 на користь ПАТ «АК Банк «Київ» заборгованість у розмірі 4 947 000,03 грн.

30 грудня 2015 року за договором про відступлення прав вимоги ПП «Арсенал послуг» набуло право вимоги за кредитними та забезпечуваними договорами, в тому числі за договором поруки від 07 квітня 2011 року № 011/11-П.

Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 29 січня 2016 року задоволено заяву ПП «Арсенал послуг» про заміну сторони виконавчого провадження та замінено стягувача ПАТ «АК Банк «Київ» у виконавчому провадженні ВП № 47606164 на ПП «Арсенал послуг».

21 березня 2016 року на підставі договорів дарування ОСОБА_3 за нотаріально посвідченою згодою ОСОБА_10 подарувала своїм дітям ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_9 по 1/3 частини кожному житловий будинок загальною площею 361,4 кв. м, житловою площею 148,1 кв. м, що розташований за адресою: АДРЕСА_1, та земельну ділянку для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер: НОМЕР_1, площею 0,0881 га, що розташована за вказаною адресою.

Відповідно до статті 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов'язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування.

Звертаючись до суду з указаним позовом, позивач, посилаючись на те, що ОСОБА_3 вказані договори дарування уклала під впливом тяжких обставин (намагаючись в такий спосіб уникнути звернення стягнення на майно свого чоловіка ОСОБА_10 за виконавчим провадженням ВП № 47606164) та вкрай невигідних умовах (позбавивши себе єдиного житла), вважав вказані договори недійсними на підставі статті 233 ЦК України.

За змістом статті 233 ЦК України правочин, вчинений особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним.

Правочин, про визнання якого недійсним ставиться питання за статтею 233 ЦК України, характеризується тим, що особа вчиняє його добровільно, усвідомлює свої дії, але вимушена вчинити правочин через тяжкі обставини і на вкрай невигідних для неї умовах, а тому волевиявлення особи не вважається вільним і не відповідає її внутрішній волі.

Підставами визнання правочину недійсним за статтею 233 ЦК України та предметом доказування у справі є: 1) наявність тяжкої обставини, в якій перебувала особа і яка вимусила її вчинити правочин; 2) правочин було вчинено на вкрай невигідних умовах.

Наявність тяжкої обставини, що вимусила особу вчинити правочин, має довести сторона, яка такий правочин оспорює. Предметом доказування також є той факт, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було би вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах. Тяжкі обставини мають вплинути на особу таким чином, що спонукають її вчинити правочин на вкрай невигідних для неї умовах. Умови мають бути очевидно невигідними для особи, яка уклала цей правочин. Обставина, яка вплинула на особу, має бути наявною саме в момент вчинення правочину.

Такі правочини мають дефекти волі і здійснюються за таких

обставин, коли особа змушена вчинити правочин на невигідних для

себе умовах.

Виходячи із системного аналізу вказаних норм, визнання правочину недійсним на підставі приписів статті 233 ЦК України пов'язане із доведеністю наявності чи відсутності власного волевиявлення в особи на його вчинення на тих умовах, за яких був укладений правочин.

Договори, які є предметом позову ПП «Арсенал послуг», ОСОБА_3 не оспорює, власного волевиявлення на їх укладання не спростовує, а позивачем наявність у діях відповідача обставин, передбачених статтею 233 ЦК України, для визнання їх недійсними не доведено.

Таким чином, вирішуючи спір, який виник між сторонами у справі, апеляційний суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку згідно зі статтями 57-60, 212 ЦПК України 2004 року, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судові рішення, яке містить висновки щодо результатів оцінки зібраних у справі доказів та відповідає вимогам статей 212, 213-215, 303, 315 ЦПК України 2004 року щодо законності й обґрунтованості.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків апеляційного суду, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині судового рішення, та зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновком суду щодо їх оцінки.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Оскаржуване судове рішення апеляційного суду відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Частиною першою статті 410 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення апеляційного суду без змін.

Керуючись статтями 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу приватного підприємства «Арсенал Послуг» залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Черкаської області від 23 грудня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська
Судді:Н. О. Антоненко
В. І. Журавель
В. І. Крат
В. М. Коротун