Постанова

Іменем України

10 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 210/1714/15-ц

провадження № 61-41078св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І. (суддя-доповідач), Коротуна В. М., Крата В. І.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк»,

відповідач - ОСОБА_3,

третя особа - ОСОБА_4,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_3, подану представником ОСОБА_5, на постанову апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 червня 2018 року у складі колегії суддів: Барильської А. П., Бондар Я. М., Зубакової В. П.,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2015 року публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (далі - ПАТ «Укрсоцбанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3, третя особа - ОСОБА_4, про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Позивач обґрунтовував вимоги тим, що 26 червня 2007 року відкрите акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (далі - ВАТ «Укрсоцбанк»), правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», та ОСОБА_4 уклали кредитний договір № 123/07-ІК/014, відповідно до умов якого останній отримав кредит у сумі 50 тис. доларів США зі сплатою 13 % річних строком до 25 червня 2017 року.

З метою забезпечення виконання кредитних зобов'язань між ВАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_3 був укладений договір іпотеки від 26 червня 2007 року № 123/07-ІЗ/014 (предмет іпотеки - належна відповідачеві квартира АДРЕСА_1).

У зв'язку з неналежним виконанням позичальником своїх зобов'язань виникла заборгованість, яка станом на 30 березня 2015 року складає 100 048,16 доларів США, що еквівалентно 2 млн 352 тис. 434 грн 77 коп., із яких: заборгованість за кредитом - 43 745 доларів США, що еквівалентно 1 млн 28 тис. 577 грн 23 коп., заборгованість за відсотками - 38 251,67 доларів США, що еквівалентно 899 412 грн 43 коп., пеня за несвоєчасне повернення кредиту - 8 422,35 доларів США, що еквівалентно 198 034 грн 82 коп., пеня за несвоєчасне повернення відсотків - 9 629,14 доларів США, що еквівалентно 226 410 грн 29 коп.

Уточнивши позовні вимоги, банк просив у рахунок погашення вищезазначеної заборгованості звернути стягнення на вказаний предмет іпотеки шляхом його реалізації на прилюдних торгах із початковою ціною на рівні, не нижчому за звичайні на цей вид майна на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності - незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Заочним рішенням Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 серпня 2015 року позов ПАТ «Укрсоцбанк» задоволено.

У рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 26 червня 2007 року № 123/07-ІК/024 у сумі 100 048,16 доларів США, що еквівалентно 2 млн 352 тис. 434 грн 77 коп., яка складається із: заборгованості за кредитом - 43 745 доларів США, що еквівалентно 1 млн 28 тис. 577 грн 23 коп., заборгованості за відсотками - 38 251,67 доларів США, що еквівалентно 899 412 грн 43 коп., пені за несвоєчасне повернення кредиту - 8 422,35 доларів США, що еквівалентно 198 034 грн 82 коп., пені за несвоєчасне повернення відсотків - 9 629,14 доларів США, що еквівалентно 226 410 грн 29 коп., звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1, загальною площею - 75,2 кв. м, житловою площею - 51,8 кв. м, яка належить ОСОБА_3 на праві власності, шляхом реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах із початковою ціною, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності - незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Суд, ураховуючи невиконання зобов'язань за кредитним договором та існування непогашеної заборгованості, зробив висновок про наявність підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки.

Постановою апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 червня 2018 року у складі колегії суддів: Барильської А. П., Бондар Я. М., Зубакової В. П., заочне рішення Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 серпня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення про часткове задоволення позову ПАТ «Укрсоцбанк».

У рахунок задоволення вимог ПАТ «Укрсоцбанк» за кредитним договором від 26 червня 2007 року № 123/07-ІК/014 станом на 30 березня 2015 року у загальній сумі 33 955,11 доларів США, що еквівалентно 798 386 грн 50 коп., яка складається із: суми заборгованості за кредитом - 25 397 доларів США, що еквівалентно 597 159 грн 66 коп.; заборгованості за відсотками - 8 558,11 доларів США, що еквівалентно 201 226 грн 84 коп.; а також пені в розмірі 398 638 грн, звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 75,2 кв. м, житловою площею 51,8 кв. м, яка належить ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності на житло НОМЕР_1, виданого органом приватизації УЖКГ Криворізької міської ради 24 травня 2002 року, договору про визначення часток у спільній сумісній власності ВЕР № 581289 від 20 червня 2007 року, договору дарування 1/2 частини квартири від 20 червня 2007 року ВЕР № 581299, шляхом реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, встановивши початкову ціну предмету іпотеки на рівні 318 150 грн.

В задоволенні решти позовних вимог ПАТ «Укрсоцбанк» відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Апеляційний суд дійшов висновку про те, що оскільки відповідач подав заяву про застосування наслідків спливу позовної давності, заборгованість необхідно рахувати лише за період із травня 2012 року до березня 2015 року (при цьому пеня стягнута лише за один рік).

До суду касаційної інстанції надійшла касаційна скарга ОСОБА_3, у якій його представник, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати постанову апеляційного суду в частині задоволених позовних вимог та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

Вважає, що апеляційний суд не звернув уваги на те, що 16 грудня 2010 року позичальник здійснив останній платіж. Умовами кредитного договору передбачено, що в разі прострочення його виконання протягом більш, ніж на 90 календарних днів, строк користування кредитом вважається таким, що закінчився (у цьому випадку - 17 березня 2011 року). Оскільки банк звернувся до суду з даним позовом у квітні 2015 року, очевидним є пропуск позовної давності. Крім того, позивач не дотримався досудового порядку врегулювання спорів, визначеного кредитним договором, що свідчить про передчасність цього позову.

Ухвалою Верховного Суду від 19 вересня 2018 року справу призначено до судового розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у складі колегії із п'яти суддів.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права (частина друга статті 389 ЦПК України).

Відповідно до частин першої, другої та п'ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам постанова апеляційного суду не відповідає.

Судами встановлені наступні обставини.

26 червня 2007 року між ВАТ «Укрсоцбанк» і ОСОБА_4 укладений договір кредиту № 123/07-ІК/014, згідно з умовами якого останній отримав у кредит грошові кошти в розмірі 50 тис. доларів США зі сплатою 13 % річних строком до 25 червня 2017 року на споживчі цілі.

У забезпечення виконання зобов'язань за договором кредиту того ж дня, 26 червня 2007 року, ВАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_3 уклали іпотечний договір № 123/07-ІК/014, предметом якого є нерухоме майно - трикімнатна квартира № 32, загальною площею 75,2 кв. м, житловою площею 51,8 кв. м, за адресою: АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_3 на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на житло НОМЕР_1, виданого органом приватизації УЖКГ Криворізької міської ради 24 травня 2002 року, договору про визначення часток у спільній сумісній власності ВЕР від 20 червня 2007 року № 581289, договору дарування 1/2 частини квартири від 20 червня 2007 року ВЕР № 581299.

У зв'язку з неналежним виконанням ОСОБА_4 зобов'язань за кредитним договором виникла заборгованість, яка станом на 30 березня 2015 року дорівнює 100 048,16 доларів США, що еквівалентно 2 млн 352 тис. 434 грн 77 коп., яка складається з: суми заборгованості за кредитом - 43 745 доларів США, що еквівалентно 1 млн 028 тис. 577 грн 23 коп.; заборгованості за відсотками - 38 251,67 доларів США, що еквівалентно 899 412 грн 43 коп.; пені за несвоєчасне повернення кредиту - 8 422,35 доларів США, що еквівалентно 198 034 грн 82 коп.; пені за несвоєчасне повернення відсотків - 9 629,14 доларів США, що еквівалентно 226 410 грн 29 коп.

Підставою для звернення до суду з цим позовом стало неповернення позичальником указаної суми боргу.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_4 своїх зобов'язань за кредитним договором не виконав, у зв'язку з чим у банку виникло право на звернення стягнення на предмет іпотеки, що належить відповідачу ОСОБА_3, в порядку, передбаченому статтею 39 Закону України «Про іпотеку».

Скасовуючи рішення районного суду та ухвалюючи нове рішення про часткове задоволення позову, суд апеляційної інстанції, застосувавши положення статей 258, 267, 589, 1054 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), статей 33, 38, 39 Закону України «Про іпотеку», зробив висновок про те, що оскільки відповідач, який не був належним чином повідомлений про розгляд справи у суді першої інстанції, подав до апеляційного суду заяву про застосування наслідків пропуску позовної давності, предмет іпотеки підлягає зверненню стягнення у рахунок погашення заборгованості, обчисленої за період із травня 2012 року до березня 2015 року, у загальному розмірі 33 955,11 доларів США, що еквівалентно 798 386 грн 50 коп.

Однак із висновками суду апеляційної інстанції погодитись не можна з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною другою статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки.

За змістом статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У пункті 1.1 кредитного договору сторони узгодили строк повернення кредиту - до 25 червня 2017 року. Повернення кредиту здійснюється щомісячно частинами в розмірі не менше 417 доларів США до 5 числа (включно) кожного місяця.

Згідно з пунктом 3.3.8 кредитного договору позичальник зобов'язаний своєчасно та в повному обсязі погашати кредит із нарахованими відсотками за фактичний час його використання та можливими штрафними санкціями в порядку, визначеному пунктом 1.1 цього договору.

У разі невиконання або неналежного виконання позичальником основного зобов'язання, іпотекодержатель має право задовольнити свої забезпечені іпотекою вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки (пункт 4.1 договору іпотеки).

Відповідно до пункту 3.3.9 кредитного договору позичальник зобов'язаний достроково повернути кредит, погасити нараховані відсотки та сплатити можливі штрафи у випадках, визначених пунктами 2.6.3 (у разі незгоди позичальника із запропонованими кредитором розмірами відсотків), 3.2.3 (якщо позичальник протягом трьох днів від дати отримання від кредитора вимоги про надання додаткових засобів забезпечення виконання зобов'язання не надасть таких засобів або запропоновані засоби не влаштують кредитора).

У разі невиконання (неналежного виконання) позичальником обов'язків, визначених пунктами 3.3.8 і 3.3.9 цього договору, протягом більше, ніж 90 календарних днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив, та відповідно позичальник зобов'язаний протягом одного робочого дня погасити кредит у повному обсязі, сплатити відсотки за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції (пункт 4.5 кредитного договору).

Відповідно до пункту 1.5 іпотечного договору відповідач передав в іпотеку вищезазначену квартиру у забезпечення виконання кредитного зобов'язання строком до 25 червня 2017 року, а також до дострокового погашення сум у випадках, передбачених договором, яким обумовлене основне зобов'язання.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до частини п'ятої статті 261 ЦК України за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання.

Статею 266 ЦК України передбачено, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Суди встановили, що останній платіж за кредитним договором був здійснений 16 грудня 2010 року.

ПАТ «Укрсоцбанк» звернулося до суду з даним позовом у квітні 2015 року, за наслідками розгляду якого 04 серпня 2015 року суд першої інстанції ухвалив заочне рішення.

Звертаючи стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення кредитної заборгованості, апеляційний суд, урахувавши заяву відповідача про застосування наслідків спливу позовної давності, вважав доведеною наявність боргу позичальника перед банком у заявленому розмірі.

Разом із тим суд апеляційної інстанції не навів належних розрахунків кредитної заборгованості зі всіма необхідними складовими, не визначився зі строком виконання основного зобов'язання, внаслідок чого дійшов передчасного висновку про звернення стягнення на предмет іпотеки у рахунок погашення заборгованості за кредитом і відсотками.

Оскільки апеляційним судом були допущені вищезазначені порушення норм права, що призвело до неправильного вирішення справи, тому постанова апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 червня 2018 року підлягає скасуванню з переданням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 400, 411, 416, 417 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_3, подану представником ОСОБА_5, задовольнити частково.

Постанову апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 червня 2018 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська
Судді Н. О. Антоненко В. І. Журавель

В. М. Коротун В. І. Крат