Справа № 297/1204/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2018 року м. Берегове

Берегівський районний суд Закарпатської області в особі: головуючого Фейір О. О., з участю секретаря судового засідання Кузьма Т.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив:

Представник ПАТ КБ «ПриватБанк» за довіреністю Савіхіна А.М. звернулася в суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 57435,77 гривень.

Позовні вимоги позивачем мотивовано тим, що відповідно до укладеного договору б/н від 04.07.2011 року ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 3300 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. В свою чергу, ОСОБА_1 зобов'язалася повернути кредит, сплатити відсотки за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором. Однак, в порушення умов вищевказаного кредитного договору, ОСОБА_1 свої зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконала, у зв'язку з чим, станом на 30.04.2018 року має заборгованість перед банком в розмірі 57435,77 гривень. В зв'язку з вищевказаним, позивач просить стягнути з ОСОБА_1 в їх користь заборгованість за кредитним договором б/н від 04.07.2011 року у вищевказаному розмірі та судові витрати по справі.

Представник позивача в судове засідання не з'явився, однак подав заяву, згідно якої просить справу розглянути без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного рішення не заперечує (а. с. 43).

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання також не з'явилася, подала заяву про те, що просить розглянути дану справу без її участі, позовні вимоги не визнає та просить відмовити в задоволенні позову. Заперечення проти позову в заяві ОСОБА_1 мотивовано тим, що, отримавши кредит в розмірі 3300 гривень, вона повернула банку 15900 гривень, що вважає більш ніж достатнім для покриття відсотків за користування кредитом. Також зазначила, що востаннє здійснювала операції по картці 31.01.2014 року, і з того моменту сума боргу зросла з 2290,97 гривень до 67210,31 гривень, тоді як в 2014 році ОСОБА_1 працівники банку запевнили, що вона борг погасила. Просила врахувати те, що одночасне стягнення пені та штрафу є недопустимим згідно з правовою позицією ВСУ.

Представник відповідача ОСОБА_3 в судове засідання також не з'явився та подав заяву про розгляд справи без його участі, в задоволенні позову просив відмовити (а. с. 65).

Дослідивши матеріали справи, з'ясувавши повно і всебічно обставини, на які сторони посилалися, як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши докази на ствердження цих обставин в їх сукупності, суд приходить до наступного.

Відповідно до вимог ст. ст. 526, 530 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином, тобто відповідно до умов договору у вказаний у договорі строк.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути кредит та сплатити проценти у строк та в порядку, що встановлені договором.

Як встановлено з матеріалів справи, 04.07.2011 року ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 3300 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Разом з тим, ОСОБА_1 підтвердила свою згоду, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку» складає між ним та Банком договір, про що свідчить підпис останнього у заяві (а. с. 8).

Перевіривши поданий позивачем розрахунок заборгованості та виписку з банківського рахунку, надану відповідачем, судом встановлено, що зазначення ОСОБА_1 про те, що вона востаннє користувалася кредитною карткою 31.01.2014 року, не відповідає дійсності, оскільки, як вбачається і з розрахунку заборгованості, і з виписки, поданої ОСОБА_1, 12.04.2016 року нею було поповнено кредитну картку на суму в розмірі 5000 гривень (а. с. 5-7, 67-70).

Тобто, ОСОБА_1 користувалася кредитними коштами, частково сплачувала заборгованість за договором, тобто відповідач частково виконувала зобов'язання, покладені на неї кредитним договором.

Так, відповідно до умов надання кредиту, ОСОБА_1 зобов'язалася повернути кредит, сплатити відсотки за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором.

Як встановлено з матеріалів справи, ОСОБА_1 зобов'язання за вищевказаним кредитним договором належним чином не виконала, у зв'язку з чим, сума заборгованості останньої перед банком станом на 30.04.2018 року становить 57435,77 гривень, що включає: заборгованість за кредитом у розмірі 3288,97 гривень; заборгованість по процентам за користування кредитом у розмірі 48435,57 гривень; заборгованість за пенею та комісією в розмірі 2500 гривень; штраф (фіксована частина) у розмірі 500 гривень; штраф (процентна складова) у розмірі 2711,23 гривень, що підтверджується розрахунком заборгованості за Кредитним договором б/н від 04.07.2011 року, укладеного між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 (а. с. 5-7).

Щодо твердження відповідача про те, що в 2014 році у відділенні банку її запевнили про повне погашення нею боргу, суд не приймає таке до уваги, оскільки дана обставина відповідачем не доведена будь-якими доказами.

Так, згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Щодо заперечення ОСОБА_1 щодо неможливість одночасного застосування штрафу та пені як одного виду цивільно-правової відповідальності, суд приходить до наступного.

Так, Верховний Суд України в Постанові від 21.10.2015 року по справі № 6-2003/цс15 висловив правову позицію про те, що відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

При цьому, з Умов та Правил надання банківських послуг, а саме з відповідної довідки вбачається, що при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобов'язань більше ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 гривень + 5% від суми позову, тоді як пеня застосовується за прострочення погашення заборгованості (а. с. 9).

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 549 ЦК України, штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання , а пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Тобто банк застосував і штраф і пеню, однак зі різні порушення, а саме штраф за порушення позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобов'язань більше ніж на 30 днів, а пеня прострочення погашення заборгованості.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості за пенею та комісією та стягнення штрафу є обґрунтованими та підставними.

За таких обставин, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Суд також вважає, відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, стягнути з відповідача в користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 1762 гривень судового збору, що був сплачений позивачем при зверненні до суду (а. с. 1).

Керуючись ст. ст. 526, 530, 549, 610, 629, 1050, 1054 ЦК України, ст. ст. 141, 263-265, 354, 355 ЦПК України, суд

рішив:

Позов задоволити.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, місце проживання якої зареєстровано за адресою АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, в користь Публічного акціонерного товариства Комерційного Банку «ПриватБанк», місцезнаходження якого за адресою м. Київ, вул. Грушевського, 1Д, , заборгованість за кредитним договором б/н від 04.07.2011 року в розмірі 57435 (п'ятдесят сім тисяч чотириста тридцять п'ять) гривень 77 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, місце проживання якої зареєстровано за адресою АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, в користь Публічного акціонерного товариства Комерційного Банку «ПриватБанк», місцезнаходження якого за адресою м. Київ, вул. Грушевського, 1Д, , судовий збір в розмірі 1762 (одна тисяча сімсот шістдесят два) гривні, що був сплачений позивачем при зверненні до суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до апеляційного суду Закарпатської області. Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Фейір О. О.