Ухвала

18 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 404/4508/16-ц

провадження № 61-26603св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Стрільчука В. А. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Кузнєцова В. О.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5,

треті особи: Приватний нотаріус Кіровоградського міського нотаріального округу Письменна Людмила Іванівна, Головне територіальне управління юстиції у Кіровоградській області,

провівши у порядку письмового провадження попередній розгляд справи за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Кіровського районного суду міста Кіровограда від 28 квітня 2017 року у складі судді Галагана О. В. та ухвалу Апеляційного суду Кіровоградської області від 20 вересня 2017 року у складі колегії суддів: Гайсюка О. В., Голованя А. М., Мурашка С. І.,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5, треті особи: Приватний нотаріус Кіровоградського міського нотаріального округу Письменна Л. І., Головне територіальне управління юстиції у Кіровоградській області, про визнання договору дарування житлового будинку недійсним, посилаючись на те, що 19 червня 2013 року між її чоловіком ОСОБА_7 та сином ОСОБА_5 було укладено договір дарування житлового будинку по АДРЕСА_1. Оскільки ОСОБА_5 пообіцяв довічно надавати їй з чоловіком матеріальну та медичну допомогу, то вона дала свою згоду на укладення вищевказаного договору. ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_7 помер, а відповідач вигнав її з будинку. На час посвідчення договору дарування вона та чоловік були в похилому віці і помилялися щодо змісту правочину і обставин, які мають істотне значення, помилково підписали договір дарування, маючи намір укласти договір довічного утримання. Враховуючи викладене, ОСОБА_4 просила визнати недійсним договір дарування будинку.

Рішенням Кіровського районного суду міста Кіровограда від 28 квітня 2017 року позов задоволено частково. Визнано недійсним договір дарування 1/2 частки житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями по АДРЕСА_1, посвідчений 19 червня 2013 року приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Письменною Л. І., укладений між ОСОБА_7 та ОСОБА_5 Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 551 грн 20 коп. судового збору.

Рішення місцевого суду мотивоване тим, що договір, який встановлює обов'язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування, правовою метою якого є передача власником свого майна у власність іншої особи без отримання взаємної винагороди. Подарований будинок - це фактичне житло ОСОБА_4, яке в дійсності не було передане за оспорюваним договором обдаровуваному. Позивач проживала у спірному домоволодінні після укладення договору дарування, проте відповідач вигнав її з будинку, перешкоджаючи у подальшому користуватися ним. Неправильне сприйняття ОСОБА_4 фактичних обставин правочину вплинуло на її волевиявлення під час надання дозволу на укладення договору дарування замість договору довічного утримання. Враховуючи, що ОСОБА_7 помер, оспорюваний договір дарування будинку слід визнати недійсним лише в частині 1/2 частки, яка мала б належати позивачу за сімейним законодавством.

Ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області від 20 вересня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилено. Рішення Кіровського районного суду міста Кіровограда від 28 квітня 2017 року залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що висновки місцевого суду по суті вирішеного спору є правильними, підтверджуються наявними у справі доказами, яким суд дав належну правову оцінку. Доводи апеляційної скарги не спростовують цих висновків і не свідчать про порушення норм матеріального та процесуального права.

У листопаді 2017 року ОСОБА_5подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення Кіровського районного суду міста Кіровограда від 28 квітня 2017 року і ухвалу Апеляційного суду Кіровоградської області від 20 вересня 2017 року, та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Касаційна скарга ОСОБА_5мотивована тим, що суди попередніх інстанцій дійшли помилкового висновку про те, що ОСОБА_7, укладаючи договір дарування, а ОСОБА_4, даючи згоду на його укладення, помилялися щодо природи правочину. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією із сторін не є підставою для визнання правочину недійсним. ОСОБА_4 не є стороною договору дарування, а тому її права жодним чином не порушені. Крім цього, позивачем пропущено позовну давність.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 листопада 2017 року відкрито касаційне провадження у цій справі.

У листопаді 2017 року ОСОБА_4 подала до суду заперечення на касаційну скаргу, в якому зазначила про законність та обґрунтованість оскаржуваних судових рішень і просила відмовити у задоволенні скарги, посилаючись на те, що неправильне сприйняття нею фактичних обставин правочину вплинуло на її волевиявлення під час надання дозволу на укладення договору дарування замість договору довічного утримання.

У грудні 2017 року ОСОБА_5 подав до суду касаційної інстанції заяву, в якій просив постановити ухвалу про закриття касаційного провадження у справі у зв'язку з його відмовою від касаційної скарги.

Статтею 388 Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

17 травня 2018 року справу № 404/4508/16-ц Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ передано до Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частин четвертої - шостої статті 398 ЦПК України особа, яка подала касаційну скаргу, має право відмовитися від неї, а інша сторона має право визнати касаційну скаргу обґрунтованою в повному обсязі чи в певній частині до закінчення касаційного провадження. У разі відмови від касаційної скарги суд, за відсутності заперечень інших осіб, які приєдналися до касаційної скарги, постановляє ухвалу про закриття касаційного провадження. У разі закриття касаційного провадження у зв'язку з відмовою від касаційної скарги на судові рішення повторне оскарження цих рішень особою, що відмовилася від скарги, не допускається. Суд касаційної інстанції має право не приймати відмову від скарги або її відкликання з підстав, визначених у частині п'ятій статті 206 цього Кодексу.

Згідно з частиною п'ятою статті 206 ЦПК України суд не приймає відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем у справі, в якій особу представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 396 ЦПК України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження особа, яка подала касаційну скаргу, заявила клопотання про відмову від скарги, за винятком випадків, коли є заперечення інших осіб, які приєдналися до касаційної скарги.

На запит судді Верховного Суду, направлений ОСОБА_5, з проханням підтвердити відмову від касаційної скарги та пояснити, чи зрозумілі йому наслідки такої відмови, заявник надіслав заяву, в якій підтвердив свою відмову від поданої ним касаційної скарги, наслідки відмови від касаційної скарги йому зрозумілі.

Матеріали цивільної справи не містять заяв про приєднання до касаційної скарги.

Враховуючи, що заяву про відмову від касаційної скарги подано до закінчення касаційного провадження та що відсутні підстави, передбачені частиною п'ятою статті 206 ЦПК України, вказана заява підлягає задоволенню, а касаційне провадження - закриттю.

Керуючись статтями 396, 398 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_5 про відмову від касаційної скарги задовольнити.

Прийняти відмову ОСОБА_5 від касаційної скарги на рішення Кіровського районного суду міста Кіровограда від 28 квітня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Кіровоградської області від 20 вересня 2017 року.

Касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Кіровського районного суду міста Кіровограда від 28 квітня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Кіровоградської області від 20 вересня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, треті особи: Приватний нотаріус Кіровоградського міського нотаріального округу Письменна ЛюдмилаІванівна, Головне територіальне управління юстиції у Кіровоградській області,про визнання договору дарування житлового будинку недійсним закрити.

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:В. А. Стрільчук

С. О. Карпенко

В. О. Кузнєцов