Справа № 463/3127/17 Головуючий у 1 інстанції: Леньо С.І.
Провадження № 22-ц/783/956/18 Доповідач в 2-й інстанції: Мельничук О. Я.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого - судді Мельничук О.Я.,

суддів Крайник Н.П. і Савуляк Р.В.

при секретарі Фейір К.О.

з участю позивача та представника позивачів ОСОБА_3, представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Личаківського районного суду міста Львова від 01 лютого 2018 року у справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 до Львівського комунального підприємства "Дім", третя особа Львівське міське комунальне підприємство "Львівтеплоенерго" про зобов'язання повернути зайво нараховані кошти,-

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2017 року ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 звернулися до суду з позовом до Львівського комунального підприємства "Дім", третя особа Львівське міське комунальне підприємство "Львівтеплоенерго", в якому з урахуванням уточнених позовних вимог просили зобов'язати ЛКП «Дім» повернути на особовий рахунок по квартирі АДРЕСА_1 зайво нараховані кошти в сумі 4015,99 грн. при нарахуванні за опалення по двоставковому тарифу, які не повинні перевищувати нарахувань по одноставковому тарифу, стягнути з відповідача моральну шкоду в сумі 5 000 грн. за систематичне, щомісячне виставляння боргу, нехтуючи рішенням Апеляційного суду Львівської області, зобов'язати відповідача виконати рішення Апеляційного суду Львівської області від 26.10.2015 року та списати з особового рахунку по квартирі АДРЕСА_1 дебіторську заборгованість за житлово-комунальні послуги в розмірі 1375,72 грн. та за централізоване опалення в сумі 2115,11 грн.

Позовні вимоги обґрунтовували тим, що у справі за позовом ЛКП «Дім» до ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 рішенням Апеляційного суду Львівської області від 25.10.2015 року відмовлено у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги в сумі 2115,11 грн. за період з 01.02.2012 року по 31.01.2015 року. Вважають, що вказаним рішенням було встановлено відсутність у них заборгованості, однак відповідач продовжує нараховувати таку для сплати, про що зазначає в квитанціях про оплату за житлово-комунальні послуги, хоча така заборгованість нарахована поза межами строку позовної давності. Враховуючи такі протиправні дії, просили стягнути моральну шкоду в розмірі 5000 грн. Крім того, звернулись до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, яка надала відповідь, що до затвердження Комісією тарифів на послуги з централізованого опалення діяли тарифи, затверджені Львівською міською радою. Згідно матеріалів сайту ЛМР, вартість 1 Гкал за спожите тепло в опалювальний період при одноставковому тарифі (по ЛМКП «Львівтеплоенерго») складає 220,68 грн./Гкал відповідно до рішення Львівської міської Ради від 02.09.2008 року № 990 та 248,99 грн./Гкал відповідно до рішення Львівської міської Ради від 28.12.2011 року № 1083. Фактично вартість отриманої згідно обліку теплового лічильника в опалювальний період при одноставковому тарифі порівняно з виставленими рахунками від ЛКП «Дім» з врахуванням двоставкового тарифу, за його обрахунками, менша на 4015,99 грн. Вважають таку суму зайво сплаченою, у зв'язку з чим просять повернути її на особовий рахунок квартири, в якій проживають.

Рішенням Личаківського районного суду міста Львова від 01 лютого 2018 року в задоволенні позову ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 відмовлено.

Вищезгадане рішення в апеляційному порядку 23 лютого 2018 року оскаржив позивач - ОСОБА_3. Вважає рішення суду незаконним та таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Звертає увагу, що суд неправильно визначив позицію позивачів стосовно використання двоставкового тарифу. Звертає увагу, що послуги з опалення надаються в холодну пору року. В апеляційній скарзі просить рішення Личаківського районного суду міста Львова від 01 лютого 2018 року скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 12.09.2018 року прийнято заяву ОСОБА_3 про відмову від позову в частині відшкодування моральної шкоди та списанні дебіторської заборгованості. Визнано нечинним рішення Личаківського районного суду міста Львова від 01 лютого 2018 року в частині позовних вимог ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 до Львівського комунального підприємства "Дім", третя особа Львівське міське комунальне підприємство "Львівтеплоенерго" про відшкодування моральної шкоди, списання дебіторської заборгованості. Провадження у справі в частині позовних вимог ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 до Львівського комунального підприємства "Дім", третя особа Львівське міське комунальне підприємство "Львівтеплоенерго" про відшкодування моральної шкоди, списання дебіторської заборгованості закрито.

Відтак, рішення Личаківського районного суду міста Львова від 01 лютого 2018 року переглядається колегією суддів в частині позовних вимог щодо зобов'язання ЛКП «Дім» повернути на особовий рахунок по квартирі АДРЕСА_1 зайво нараховані кошти в сумі 4015,99 грн. при нарахуванні за опалення по двоставковому тарифу.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_3 слід залишити без задоволення із наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в Постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції таким вимогам відповідає.

Судом встановлено, що позивачі по справі є співвласниками та проживають у АДРЕСА_1.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про стягнення з відповідача зайво нарахованих коштів в сумі 4015,99 грн. при нарахуванні за опалення по двоставковому тарифу, суд першої інстанції виходив з відсутності належних доказів на підтвердження незаконності нарахування такихкоштів та їх розміру, а також правомірності такого нарахування, здійсненого у встановленому законом порядку.

З такими висновками колегія суддів погоджується з наступних обставин.

Основні принципи встановлення та застосування цін і тарифів та організація контролю за їх дотриманням закріплено в Законі України «Про ціни та ціноутворення».

Згідно з ст. 6 Закону України «Про ціни і ціноутворення», органи місцевого самоврядування забезпечують реалізацію державної цінової політики у межах повноважень, визначених законом.

Відповідно до ст. 28 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до відання виконавчих органів міських рад віднесені повноваження з встановлення в порядку і межах, визначених законодавством, тарифів щодо оплати побутових, комунальних, транспортних та інших послуг, які надаються підприємствами і організаціями комунальної власності відповідної територіальної громади; погодження в установленому порядку цих питань з підприємствами, установами та організаціями, які не належать до комунальної власності.

Згідно ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до повноважень органів місцевого самоврядування у сфері житлово-комунальних послуг належить, окрім іншого, встановлення цін/тарифів на житлово-комунальні послуги відповідно до Закону.

Статтею 20 Закону України «Про теплопостачання» унормовано, що тарифи на виробництво, транспортування і постачання теплової енергії, крім тарифів на виробництво теплової енергії для суб'єктів господарювання, що здійснюють комбіноване виробництво теплової і електричної енергії та/або використовують нетрадиційні та поновлювані джерела енергії, затверджуються національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг, та органами місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законодавством.

Державне регулювання цін/тарифів на житлово-комунальні послуги здійснюється, зокрема, шляхом нормативного регулювання надання житлово-комунальних послуг споживачам за цінами/тарифами, затвердженими в установленому законом порядку - ст. 30 Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

Частиною 3 ст. 31 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що органи місцевого самоврядування встановлюють тарифи на житлово-комунальні послуги в розмірі не нижче економічно обґрунтованих витрат на їх виробництво (надання).

Тарифом (ціною) на теплову енергію, згідно із ст. 1 Закону України «Про теплопостачання», є грошовий вираз витрат на виробництво, транспортування, постачання одиниці теплової енергії (1 Гкал) з урахуванням рентабельності виробництва, інвестиційної та інших складових, що визначаються згідно із методиками, розробленими національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг.

Механізм формування тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води для суб'єктів природних монополій та суб'єктів господарювання на суміжних ринках, які провадять або мають намір провадити господарську діяльність з виробництва теплової енергії, її транспортування магістральними і місцевими (розподільними) тепловими мережами (далі - транспортування) та постачання, надання послуг з централізованого опалення і постачання гарячої води визначається Порядком формування тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України № 869 від 01.06.2011 року.

Згідно п. 2 цього Порядку № 869, він застосовується під час установлення органами місцевого самоврядування тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води для суб'єктів природних монополій, а також для суб'єктів господарювання на суміжних ринках, зазначених у пункті 1 цього Порядку, та поширюється на таких суб'єктів під час розрахунку зазначених тарифів.

Формування тарифів на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії здійснюється з урахуванням витрат за кожним видом ліцензованої діяльності, облік яких ведеться ліцензіатом окремо - п. 5 Порядку № 869.

Ліцензіатам, що одержали ліцензію на провадження господарської діяльності з виробництва, транспортування та постачання теплової енергії, можуть в установленому порядку встановлюватися двоставкові тарифи на теплову енергію. При цьому окремо визначаються умовно-постійна та умовно-змінна частини такого тарифу - п. 39 Порядку № 869.

Згідно п. 39 Порядку формування тарифів на виробництво, транспортування, постачання теплової енергії та послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 955 від 10.07.2006 року, який також був чинним у спірний період, підприємства застосовують двоставкові тарифи на надання послуг з централізованого опалення, затверджені в установленому порядку.

Тобто, в період чинності Постанови Кабінету Міністрів України № 955 встановлення двоставкових тарифів було обов'язком підприємств, які надають послуги з централізованого опалення, тоді як в період чинності Постанови Кабінету Міністрів України № 869 - їх правом.

Тарифи на теплову енергію та на надання послуг з централізованого опалення і з підігріву води встановлено Рішенням ЛМР № 930 від 02.09.2008 року «Про затвердження тарифів на теплову енергію для опалення та гарячого водопостачання, враховуючи економічно обґрунтовані витрати на їх виробництво, транспортування та постачання». Вказане рішення, а також рішення виконавчого комітету від 20.10.2006 року № 1189 «Про двоставковий тариф на теплову енергію, тариф на підігрів води та послуги з централізованого опалення і з підігріву води» скасоване ухвалою Львівської міської ради від 27.06.2013р. № 2437, проте така ухвала міської ради, скасована постановою Галицького районного суду м. Львова від 14.11.2013 року (справа № 461/8578/13-а), яка залишена без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 28.10.2014 року та ухвалою ВАС України від 10.05.2016 року.

З наведених мотивів, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про правомірність дій відповідача щодо нарахування плати за житлово-комунальні послуги за двоставковим тарифом.

Ні в суді першої, ні в суді апеляційної інстанцій скаржником не подано доказів, які можна було б визнати належними та допустимими, на підтвердження наявності зайво нарахованих коштів в сумі 4015,99 грн. при нарахуванні за опалення по двоставковому тарифу.

Згідно норм ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів вважає, що розглядаючи спір районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 жодним чином висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення Личаківського районного суду міста Львова від 01 лютого 2018 року залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Рішення Личаківського районного суду міста Львова від 01 лютого 2018 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 24 вересня 2018 року.

Головуючий: О.Я. Мельничук

Судді: Н.П. Крайник

Р.В. Савуляк