Провадження № 2/127/3847/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 листопада 2018 року Вінницький міський суд Вінницької області

в складі головуючого судді Ан О.В.,

за участю секретаря Мельника А.В.,

позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду з позовом в якому просила розірвати шлюб зареєстрований з ОСОБА_2 Позов мотивований тим, що 02.08.1998 року між сторонами було зареєстровано шлюб. В період шлюбу у сторін народився син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Спільне життя з відповідачем не склалось, оскільки подружжя має різні характери та погляди на життя. В сім'ї створилась несприятлива психологічна атмосфера, тому подальше спільне проживання стало недоречним. Фактично шлюб між сторонами припинено та існує формально, що й стало підставою звернення позивача до суду.

Позивач в судовому засіданні позов підтримала з підстав викладених у позовній заяві, також вказала, що відповідач принижував її як жінку, на разі - вигнав з квартири. Після розірвання шлюбу їхній син тимчасово залишиться проживати разом із батьком. Питання розподілу спільного майна подружжя на даний час не вирішено. Прізвище просила суд залишити без змін.

Відповідач в судовому засіданні позов визнав, також повідомив, що з боку позивача мала місце психологічна зрада. Зазначив, що після розірвання шлюбу син залишиться проживати разом із ним. Спір про поділ майна буде вирішено в після розірвання шлюбу.

Вирішуючи спір, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 02.08.1998 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-АМ № 018911 (на 4 а.с.).

Причиною розладу в сімї стали різні характери і погляди на сімейне життя, подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу неможливе і суперечить інтересам сторін.

Встановленим судом фактам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються Конституцією України та Сімейним кодексом України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч. 1 ст. 9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції», і є частиною національного законодавства України.

Згідно із ст.51 Конституції України та ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обовязки у шлюбі та сімї. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обовязками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання.

Відповідно до ст.ст. 105, 110, 112 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу.

Позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя (ч. 1 ст. 110 СК України).

Згідно зі ст. 112 СК України, суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них.

Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Оскільки у суду склалася достатня переконаність у тому, що подальше спільне життя подружжя неможливе, що сторони наполягали на розлученні, мали стійке волевиявлення до розірвання шлюбу, а також, що збереження шлюбу та подальше спільне проживання подружжя суперечить інтересам обох сторін, то суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.

Враховуючи клопотання позивача про залишення судових витрат без компенсації, суд вважає за можливе судові витрати залишити за ОСОБА_1

Керуючись, ст.ст. 24, 105, 110, 112 СК України, ст.ст. 4, 7, 12, 13, 81, 89, 141, 244, 263, 273 ЦПК України суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу задовольнити.

Розірвати шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстрований 02.08.1998 року в Івчанській сільській раді Літинського району Вінницької області, актовий запис № 8.

Прізвище позивача ОСОБА_1 залишити без змін.

Судові витрати залишити за позивачем.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Вінницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 02.11.2018 року.

Позивач ОСОБА_1, адреса: м. Вінниця, вул. О. Антонова, 54/120, РНОКПП НОМЕР_1.

Відповідач ОСОБА_2, адреса: м. Вінниця, вул. О. Антонова, 54/120, РНОКПП НОМЕР_2.

Суддя: