04.10.2018 637/646/18
РІШЕННЯ

Іменем України

02 жовтня 2018 року с.м.т.Шевченкове

Шевченківський районний суд Харківської області

у складі: головуючого - Тордія Е.Н. секретар судових засідань - ОСОБА_1

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в приміщені Шевченківського районного суду Харківської області цивільну справу №637/646/18 (2/637/251/18) за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Великохутірської сільської ради Шевченківського району Харківської області про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права влсності в порядку спадкування за заповітом,-

участь у справі приймали: позивач ОСОБА_2

представник позивача ОСОБА_4

ВСТАНОВИВ:

01 червня 2018 року ОСОБА_2 звернувся до Шевченківського районного суду Харківської області з вищевказаною позовною заявою.

У судовому засіданні позивач, просив суд позов задовольнити. В обґрунтування вимог зазначив, що 29 грудня 2015 року, померла його мати ОСОБА_5, яка була зареєстрована та фактично до дня своєї смерті проживала в будинку, розташованого за адресою: Харківська область Шевченківський район с.Великі Хутори.

Він зареєстрований в с.АДРЕСА_1, але фактично проживав у своєї матері ОСОБА_5 за вищевказаною адресою. Він народився в даному будинку після одруження був зареєстрований у гуртожитку. Сімейне життя не склалось і він повернувся до будинку де народився ,та проживав разом з матірю без реєстрації до її смерті .Мати була людиною похилого віку, він вів господарство ,займався утриманням будинку. Після смерті матері здійснив її поховання, та отримав особисті речі матері. Окрім того користувався будинком, городом, садом, вважав, що отримав спадщину.

Після смерті ОСОБА_5 відкрилася спадщина, яка складається з земельної ділянки площею 5.40 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Великохутірської сільської ради Шевченківсього району Харківської області. В грудні 2016 року від працівників сільської ради він дізнався, що його матірю було складено заповіт на його імя. Після чого перебираючи документи, що залишилися після смерті матері знайшов оригінал державного акту на земельну ділянку. Звернувшись до нотаріальної контори за отриманням спадщини йому було відмовлено, через пропуск строку прийняття спадщини, та запропоновано звернутися до суду за визнанням його права.

Враховуючи той факт, що він є спадкоємцем першої черги та також за заповітом після смерті матері ОСОБА_5, на час відкриття спадщини постійно проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний термін не заявляв про відмову від спадщини, він звернувся до суду з даним позовом про встанолення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом.

Представник позивача, який діє на підставі довіреності в судовому засіданні просив позовні вмоги ОСОБА_2 задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача: Великохутірської сільської ради Шевченківського району Харківської області, в судове засідання не зявився надав письмову заяву про розгляд справи за своєї відсутності, проти задоволення вимог ОСОБА_2 не заперечував.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не зявилася надала до суду письмову заяву про розгляд справи за своєї відсутності. Проти задоволення позовних вимог свого брата ОСОБА_2 не заперечує. Від прийняття спадщини на після смерті матері ОСОБА_5, відмовилася на користь ОСОБА_2

Суд, вислухавши позивача, представника позивача, свідків, перевіривши матеріали справи, дійшов настпуного.

Судом установлені такі факти, і відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справу не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 55 Конституції України передбачено, що кожана особа має право на судовий захист.

Згідно ст. 16 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайного або майнового права та інтересу.

Стаття 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до свідоцтва про народження (серія І-ВЛ № 440505, виданого Григорьєвською сільською радою Великобурлуцького району Харківської області від 25 листопада 1974 року) позивач по справі народився, 5 жовтня 1974 року, його батьками вказані відповідно: ОСОБА_6, ОСОБА_5.

Свідоцтвом про смерть (серія 1-ВЛ № 164275, виданим Великохутірською сільською радою Шевченківського району Харківської області від 09 червня 2008 року) засвідчено той факт, що 07 червня 2080 року, помер батько позивача ОСОБА_6.

Відповідно до свідоцтва про смерть (серія І-ВЛ № 525392 виданого виконкомом Великохутірської сільської ради Шевченківського району Харківської області 29 грудня 2015 року) мати позивача ОСОБА_5, яка постійно мешкала в с.Великі Хутори Шевченківського району Харківської області. померла 29 грудня 2015 року.

За своє життя ОСОБА_5 отримала державний акт на право приватної власності на землю ( серія РІ №712274 від 7 серпня 2002 року ) зареєстрований у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №336, площею 5.40 га в межах згідно з планом для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Великохутірської сільської ради Шевченківського району Харківської області.

23 грудня 2014 року ОСОБА_5 склала заповіт, посвідчений секретарем Великохутірської сільської ради Шевченківського району Харківської області та зареєстрований № 37, яким заповідала все своє майно у власність своєму синові ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1. Заповіт не змінювався та ніким неоспорювався.

З відповіді №Г-25/0-0-23; 29-35/150-18 наданою відділом Держгеокадастру у Шевченківскьому районі Харківскьої області від 01 березня 2018 року засвідчено той факт, що державний акт на право приватної власності на землю серія РІ №712274, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №336 від 07 серпня 2002 року та був виданий ОСОБА_5. Загальна площа земельної ділянки складає 5.40 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та розташована на території Великохутірської сільської ради Шевченківського району Харківської області.

З довідок №280, №281 від 07 грудня 2016 року, виданих Великохутірською сільською радою Шевченківського району Харківської області ( а.с.11-12 ), а також акту підтвердження фактичного місця проживання від 21 липня 2017 року ( а.с.13), складеного депутатом ОСОБА_7 разом з свідками (сусідами) Великохутірської сільської ради Шевченківського району Харківської області вбачається, що ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, була зареєстрованою та постійно проживала за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, але в звязку з похилим віком та хворобою постійно проживав в її домоволодінні до дня її смерті 29 грудня 2015 року, її син ОСОБА_2, який доглядав за матірю, а потім поховав її.

Відповідно до листа приватного нотаріуса Шевченківського районного нотаріального округу Харківської області № 123/01-16 від 02 квітня 2018 року , вбачається, що за зверненням позивача (представника) йому було роз'яснено, що ним було пропущено строк на прийняття спадщини, який встановлено статтею 1270 Цивільного кодексу України, не доведено факт прийняття спадщини, (факт проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини), та роз'яснено право на звернення до суду з метою вирішення даного питання.

З листа № 314/01-16 та витягів зі спадкового реєстру наданих приватним нотаріусом Шевченківського районного нотаріального округу Харківської області від 27 вересня 2018 року вбачається, що після смерті ОСОБА_5, яка померла 29 грудня 2015 року, спадкові справи не заводились, але за даним спадкового реєстру є наявним чинний заповіт, посвідчений від імені ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4 Великохутірською сільською радою Шевченківскього району Харківської області. Також після смерті ОСОБА_6, померлого 07 червня 2008 року, заповітів не залишено, спадкові справи не заводилися, відповідні свідоцтва нікому не видавалися.

Допитані в судовому засіданні свідки: ОСОБА_8, ОСОБА_9, пояснили, що добре знають позивача ОСОБА_2 та спадкодавця ОСОБА_5, остання померла на початку зими 2015 році. ОСОБА_5 доводиться позивачу матірю, оскільки вони є їх односельцями, сусідами, підтвердили той факт, що ОСОБА_5 мала похилий вік, часто хворіла та потребувала стороннього догляду, в зв'язку з чим син ОСОБА_2 постійно проживав разом з матірю, в її домоволодінні, розташованого по вул.Степовій, 84 в с.Великі Хутори Шевченківського району Харківської області, до дня смерті, вони разом вели спільне господарство, ОСОБА_2 здійснював необхідний догляд за будинком та присадибою . Коли мати померла здійснив її поховання , залишився проживати в будинку матері.

Враховуючи надані до суду докази, відповідно до вищевказаних документів, також на підставі пояснень позивача, представника, свідків, суд дійшов до висновку, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 є сином ОСОБА_5, померлої 29 грудня 2015 року, та вважає доведений той факт, що на час відкриття спадщини вони мещкали разом, за адресою: Харківська область Шевченківський район с.Великі Хутори вул.Степова, 84.

Статтею 293 ЦПК України передбачено, що суд в порядку непозовного цивільного судочинства може розглядати справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно п.1, п.6 ч.1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення фактів родинних відносин між фізичними особами, про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особи, прізвище, імя, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з імям, по батькові, прізвищем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.

Частиною 2 ст.315 ЦПК України, зазначено, що в судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до ч. 3 ст. 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз'яснено, що, якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв'язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення Факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

За змістом п. 3.22 розділу 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрованого 22 лютого 2012 року за № 282/20595, у разі відсутності у паспорті спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті проживав разом із спадкодавцем.

Враховуючи дослідженні докази, також те, що встановлення зазначеного факту, має для позивача юридичне значення, оскільки відповідно до норм діючого законодавства вона може мати право власності на земельну ділянку, але відсутність підтвердження вказаних обставин може позбавити її вказаних прав суд вважає, що вимога, щодо визнання факту спільного проживання позивачем зі спадкодавцем є доведеною та такою, що підлягає задоволенню.

Відносини спадкування регулюються Цивільним кодексом України, який вступив у дію 01 січня 2004 року.

Відповідно ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Право власності є непорушним.

Відповідно до п. 4.15 Наказу Мін'юсту від 22 лютого 2012 року № 296/5 зареєстрованого в Міністерстві Юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 «Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» вказано, що видача свідоцтва, про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві.

Згідно із п. 5 ч. 1 ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень від 01 липня 2004 року № 1952-ІУ, однією із підстав державної реєстрації прав на нерухоме майно є рішення судів, що набрали законної сили, оскільки визнання права власності на нерухоме майно є прерогативою суду.

Статтею 328 Цивільного кодексу України передбачено ,що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

За правилами ст. 1218,1220 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Заповітом відповідно до ст. 1223 Цивільного кодексу України - є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Згідно ст. 1261 Цивільного кодексу України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки

Відповідно до ч.1 ст.1225 Цивільного кодексу України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

За правилами ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У відповідності до вимог ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову (зави) відповідачем (заінтересованими особами).

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення вимог , викладених в позові про встановлення факту постійного проживання, та визнання права власності в порядку спадкування за заповітом, оскільки вказані обставини за результатами судового розгляду підтверджено належними, достовірними та достатніми доказами.

Оцінивши надані докази у їх сукупності , надавши їм належну правову оцінку , врахувавши ,що задоволення позовних вимог не порушає нічиї прав та інтересів , суд вважає позовні вимоги ОСОБА_2 доведеними та такими ,що підлягає задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 200, 206, 259, 268, 293, 315, 316 ЦПК України, ст.ст. 15,16,328, 1216, 1218, 1220, 1258, 1225, 1233, 1235, 1261, 1268 Цивільного Кодексу України, ст. 41 Конституції України, Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року № 1952-1V, п. 3.22 розділу 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрованого 22 лютого 2012 року за № 282/20595,пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» , суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Великохутірської сільської ради Шевченківського району Харківської області про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права влсності в порядку спадкування за заповітом задовольнити.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом зі спадкодавцем ОСОБА_5, на час відкриття спадщини, померлої 29 грудня 2015 року.

Визнати за ОСОБА_2, право власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 5.40 га у межах згідно з планом, розташованої на території Великохутірської сільської ради Шевченківського району Харківської області на підставі державного акту на право приватної власності на землю серія РІ №712274 від 7 серпня 2002 року та зареєстрований у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №336 в порядку спадкування за заповітом після смерті, ОСОБА_5, померлої 29 грудня 2015 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи,зазначений строк обчислюється з часу виготовлення повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

СУДДЯ