Провадження № 2/520/5747/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.10.2018 року

Київський районний суд м. Одеси у складі

головуючого судді Луняченка В.О.,

за участю секретаря Нефедової Г.В.,

представниа позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2( ІПН НОМЕР_1) до ОСОБА_3 ( ІПН НОМЕР_2), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Одеської міської ради в особі служби у справах дітей у Київському районі м. Одеси, про позбавлення батьківських прав,

ВСТАНОВИВ:

20.08.2018 ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом про позбавлення батьківських прав та зміну прізвища дитини. 10.10.2018 року, скориставшись своїм правом та уточнивши позовні вимоги позивач просить позбавити ОСОБА_3 батьківських прав відносно його малолітньої дитини ОСОБА_4,ІНФОРМАЦІЯ_1.

До судового засідання від представника позивача надійшла заява, в якій остання уточнені позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просить їх задовольнити, а також просить розглядати справу за її відсутністю та відсутності позивача.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з'явився, повідомлявся належним чином, причини неявки суду невідомі.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Одеської міської ради в особі служби у справах дітей у Київському районі м. Одеси в судове засідання не з`явився, про причини своєї неявки суд не повідомили.

У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи приходить до висновку, що даний позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.ч. 1, 5-6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З урахуванням вищезазначеного, під час розгляду справи про позбавлення батьківських прав позивач має довести, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, а відповідач повинен довести, що він належним чином виконує батьківські обов'язки.

Так судом встановлено, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, перебували у фактичних шлюбних відносинах, від яких ІНФОРМАЦІЯ_1 року народилась малолітня дитина - ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_4 виданим відділом РАЦС Калінінського районного управління юстиції у м.Донецьку Донецької області,в якому батьком зазначений ОСОБА_3, а матір'ю ОСОБА_2. Після народження сина сосунки між сторнами погіршились, та фактичні шлюбні відносини між сторонами розірвано. На даний час ОСОБА_2 перебуває у зареєстрованому 29.04.2014 року шлюбі з ОСОБА_4 дитини гр. ОСОБА_3. Батько дитини ухиляється від виконання батьківського обов'язку з виховання дитини та з його утримання також ухиляється від виконання батьківських обов'язків відносно фізичного, духовного та морального розвитку малолітнього, не проявляє до нього турботи та уваги, не цікавиться справами дитини та станом його здоров'я. позивач зазначає, що дитиною піклується тільки вона, займається його духовним та фізичним розвитком, його здоров'ям. Батько дитини взагалі не цікавиться його життям, не відвідує батьківські збори, не приділяє уваги його здоров'ю, на доказ чого позивачем надано відповідні характеристики зі школи та з медичних установ.

Суду було надано висновок органу опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради від18.09.2018 року за №1348/01-11 яким встановлено, що ОСОБА_3 батько дитини- ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4 не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не цікавиться та не бере участь у його навчанні, підготовці до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток тощо, всі зазначені вище фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як винну поведінку батька та свідоме нехтування ним своїх батьківських обов'язків. Тому орган опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради дійшов висновку щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5 у відношенні малолітнього ОСОБА_4,ІНФОРМАЦІЯ_1.

Також суд звертає увагу на той факт, що органом опіки та піклування встановлено, що звернути увагу, що жодних звернень від гр. ОСОБА_3, стосовно перешкод матір'ю дитини у його спілкуванні з малолітнім сином на адресу Київської районної адміністрації Одеської міської ради не надходило, з чого можливо зробити висновок про те, що перешкод для цього з боку ОСОБА_2, не створювалось.

Більш того на теперішній час малолітній ОСОБА_4 виховується в повноцінній сім`ї, в якій з квітня 2014 року його рідного батька ОСОБА_3 фактично замінив ОСОБА_7, який перебуває в офіційних шлюбних відносинах з ОСОБА_2

Вирішуючи спір виходить з наступного.

Одним з головних принципів сімейного права є паритетність у побудові сімейних відносин. Цей принцип навіть знайшов своє відображення в Основному Законі України - Конституції, у статті 51 якої зазначено, що кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до статті 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватись про стан здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до сімейного життя.

Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (стаття 153 СК України).

Згідно зі статтею 157 СК України питання про виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов'язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.

Згідно зі ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили (ч. 1 ст. 14 Закону України «Про охорону дитинства»).

У відповідності до ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до п.2 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини;

Згідно з роз'ясненнями, що містяться у п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Пункт 16 зазначеної вище Постанови Пленуму Верховного Суду України містить роз'яснення з приводу того, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Згідно з міжнародними та національними правовими нормами до прав дитини належить, зокрема, право на врахування її думки щодо питань, які стосуються її життя. Зокрема, відповідно до положень ст. 12 ч. I Конвенції ООН від 20 листопада 1989 р. "Про права дитини" (ратифікована Україною 27 лютого 1991 р.), держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що стосуються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що стосується дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК України, частина перша статті 3 ЦПК України).

Виходячи із змісту ст.ст. 3, 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, у всіх діях щодо дітей, у тому числі коли дитина розлучається з одним із батьків, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченні інтересів дитини.

Відповідно до частин 1 та 2 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Враховуючи зазначені обставини суд дійшов висновку, що відповідач свідомо ухиляється від виконання батьківських обов'язків, не спілкується з сином, таким чином втратив з ним психологічний зв'язок, на спростування вказаного з боку відповідача не надано жодних доказів. Дитина перебуває на утримання та матеріальному забезпечення матері, вихованням сина також займається лише позивачка.

Таким чином, з огляду на вищевказане, суд прийшов до висновку, про задоволення позовних вимог, щодо позбавлення батьківських прав ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_6 відносно свого сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Матеріали справи містять достатньо належних доказів на підтвердження винної поведінки відповідача та свідомого нехтування своїми обов'язками відносно дитини.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно зі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судові витрати, що складаються із судового збору в сумі 704,80 гривень.

Керуючись ст.ст.3, 10-13, 76, 89, 141, 258, 259, 263-265, 273 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_2 (ІНН НОМЕР_1, адреса реєстрації: АДРЕСА_1) до ОСОБА_3 (ІНН НОМЕР_2, АДРЕСА_2), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Одеської міської ради в особі служби у справах дітей у Київському районі м. Одеси (, м. Одеса, вул. Академіка Корольова, 9) про позбавлення батьківських прав - задовольнити.

Позбавити ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5 (ІНН НОМЕР_2, останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_3, гуртожиток), батьківських прав щодо його малолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 (ІНН НОМЕР_3).

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5 (ІНН НОМЕР_2, останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_3, гуртожиток) на користь ОСОБА_2 (ІН Н НОМЕР_1, адреса реєстрації: АДРЕСА_1; місце проживання: АДРЕСА_4) судовий збір у сумі 704,80 гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Одеської області через Київський районний суд м. Одеси протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а у разі оголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи - з дня складення повного судового рішення.

Суддя Луняченко В. О.