КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження 22-ц/824/1379/2018 Головуючий у 1 інстанції - Лозинська М.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

1 листопада 2018 року Київський апеляційний суд у складі:

Судді-доповідача Андрієнко А.М.,

Суддів : Поліщук Н.В., Соколової В.В.

При секретарі Дроздовій Ж.В.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 на заочне рішення Соломянського районного суду м.Києва від 27 лютого 2015 року по цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості та звернення стягнення на предмет застави, -

В С Т А Н О В И Л А:

27 листопада 2014 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості та збитків за договором кредиту, а також про звернення стягнення на предмет застави.

Свої вимоги мотивував тим, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» уклало з ОСОБА_3 Кредитний договір № 50003606 від 03.04.2012року, відповідно до якого позивач зобов'язався надати ОСОБА_3 кредит у сумі 122 651,38 гривень на дату укладання договору, еквівалент цієї суми складав 15 253,25 доларів США, строком на 60 місяців зі змінною процентною ставкою, з цільовим призначенням для придбання автомобіля Фольксваген модель PoloА05, кузов НОМЕР_1, рік випуску 2012, а ОСОБА_3 зобов'язалась прийняти, належним чином використовувати і повернути позивачу кредит у повному обсязі.

25.02.2013 року між відповідачем та позивачем було укладено Додаткову угоду № 1 до договору , відповідно до якої позивачем було надано відповідачу додаткову суму кредиту у сумі еквіваленту 3 998,16 дол. США в українських гривнях, що на дату укладення додаткової угоди становило 32 569,01 грн.

Відповідно до п. 1.9 Додаткової угоди до відносин сторін, що виникають з додаткової угоди застосовуються положення Договору, відповідно до п. 1.3.1. Договору розмір платежів, що підлягають сплаті відповідачем на повернення кредиту, визначено в гривні на день укладання Договору у Графіку погашення кредиту, який є невід'ємною частиною Договору. В подальшому відповідач мала сплачувати платежі на повернення кредиту відповідно до виставлених позивачем рахунків у гривні; при цьому розмір платежів розраховується шляхом застосування еквівалентів платежів у іноземній валюті, вказаних у графіку погашення, чинного на момент виставлення рахунку обмінного курсу банку, зазначеного в Договорі.

В п.2.1. Договору вказано, що за використання кредиту у межах встановленого терміну кредитування відповідач сплачує позивачу за процентною ставкою, визначеною в Договорі.

Відповідно до п.2.4. Договору нарахування процентів здійснюється щомісячно, 15 числа поточного місяця. Період нарахування процентів починається з першого календарного дня місяця і закінчується останнім календарним днем поточного місяця. Проценти нараховуються за методом 30/360 для цілей розрахунку один календарний місяць складається з ЗО днів, при цьому умовно у році 360 днів. Проценти нараховуються на еквівалент суми кредиту в іноземній валюті, яка залишається неповернутою, відповідно до Графіку погашення.

Згідно п. 3.2.1. Договору у випадку порушення Відповідачем терміну сплати будь-якого чергового платежу з повернення кредиту та/або плати за користування кредитом на строк більше, ніж 30 календарних днів, позивач має право визнати термін повернення кредиту таким, що настав.

Позивач зазначив, що з квітня 2014 року відповідач в порушення умов договору перестала виконувати свої зобов'язання за Договором і на 24 листопада 2014 року у відповідача виникла заборгованість перед позивачем за Договором на загальну суму 19 157, 96 гривень.

21.07.2014 року позивачем направлено на адресу позивача вимогу щодо дострокового повернення всієї суми кредиту.

Відповідно до п. 3.3 Договору сторонами погоджено, що термін дострокового повернення кредиту вважається таким, що настав, а кредит таким, що підлягає поверненню на 5-й календарний день з дня направлення позивачем відповідної вимоги.

У вимозі позивачем встановлено строк 30 днів з моменту направлення вимоги для повернення суми кредиту, плати за користування кредитом та штрафних санкцій, що передбачені умовами Договору.

Проте, листи надіслані відповідачу із вимогою про повернення кредиту повернулися позивачу без вручення відповідачу за закінченням терміну зберігання. Позивач вважає, що строк виконання зобов'язання за Договором кредиту є 21 серпня 2014 року і тому просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Заочним рішенням Солом'янського районного суду м.Києва від 27 лютого 2015 року позовні вимоги задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» заборгованість за кредитним договором № 5003606 від 3.04.2012 року 204 221, 29 гривеь, заборгованість за Додатковою угодою № 1 від 25.02.2013 року у розмірі 4 263 гривни 14 коп та збитки в розмірі 15 443 , 93 гривні.

Звернуто стягнення на автомобіль марки Фольксваген модель Polo А05, кузов НОМЕР_1, рік випуску 2012, шляхом його вилучення на користь ТОВ «Порше Мобіліті» для подальшого продажу з публічних торгів на умовах, визначених Договором застави транспортного засобу № 50003606 від 07.04.2012 року. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ТОВ «Порше мобіліті» судові витрати в розмірі 3 654 грн .

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_2, який діє в інтересах ОСОБА_3, просив скасувати заочне рішення суду та постановити нове, яким у задоволенні позову відмовити, мотивуючи тим, що рішення було постановлено з порушенням норм процесуального права, неправильним застосуванням норм матеріального права, неповним з'ясуванням обставин справи.

Вказує, що суд першої інстанції в своєму рішенні на дав належної оцінки тим обставинам, що Договір кредиту, укладений між сторонами, порушує права відповідача як споживача фінансових послуг, визначення валюти договору та платежів за зобов'язанням у прив'язці до іноземної валюти є порушенням прав споживача. Вважає, що судом першої інстанції неправомірно були задоволені вимоги про стягнення втрат від інфляційних процесів , оскільки за умовами кредитного договору сторони визначили грошовий еквівалент зобов'язань у доларах США, а також неправильно розраховано судовий збір.

В суді апеляційної інстанції представник відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_2 підтримав свою апеляційну скаргу із підстав, викладених в ній та просив її задовольнити.

Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого рішення, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню .

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції прийшов до висновку, що відповідачем були порушені умови виконання зобов'язання за Договором кредиту, а тому з відповідача на користь позивача повинна бути стягнута заборгованість по тілу кредиту, процентам за користування кредитом, штрафні санкції та звернуто стягнення на предмет застави.

Відповідно до ст.. 1054 ЦК України позичальник за кредитним договором зобов'язаний повернути кредит та сплатити відсотки в розмірі та на умовах встановлених договором.

Відповідно до ст.. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору.

Посилаючись на порушення ст.. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» в частині заборони надання кредитів в іноземній валюті, відповідач та його представник вважають, що застосування еквіваленту іноземної валюти в кредитному договорі є неправомірним.

Відповідно до п. 1.1. Загальних умов кредитування, позивач зобов'язався надати кредит у сумі, визначеній в Кредитному договорі, в українських гривнях.

Відповідно до вищезазначених умов кредитного договору, сума кредиту, у розмірі, погодженому сторонами, була надана відповідачу саме в українських гривнях. При цьому, як в кредитному договорі так і у всіх додатках до нього розмір платежів встановлюється не в іноземній валюті, а в еквіваленті до доларів США.

1

Згідно п. 1.3. Кредитного договору, сторони погодили, що кошти на повернення кредиту відображають справедливу вартість кредиту на момент його видачі та забезпечують отримання позивачем очікуваної станом на дату сплати таких коштів суми на основі діючого обмінного курсу валюти, як це погоджено сторонами у кредитному договорі.

При цьому, навіть у першому рядку Графіку погашення чітко зазначено, що усі платежі за кредитним договором повинні бути сплачені в гривнях і підлягають сплаті за відповідним, обмінним курсом, що застосовуватиметься до еквіваленту суми кредиту у доларах США, відповідно до ст..1.3 Загальних умов кредитування.

Відповідно до ст. 524 ЦК України, зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці- гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.

Відповідно до частинами 1, 2 ст. 533 ЦК України, грошове зобов'язання має бути виконано у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно -правовим актом.

Зазначене не суперечить ст, 1054 ЦК України та суті кредитних зобов'язань, оскільки апелянт має повернути позивачу отримані грошові кошти у розмірі та на умовах, встановлених договором.

Ст.ст. 524, 533 ЦК України є нормами , що підлягають застосуванню до всіх інститутів цивільного права, отже і розповсюджуються на правовідносини глави 71 ЦК України у сфері кредитування, зокрема і споживчого кредитування.

При цьому, ч. 1 ст. 11 Закону України «Про захист право споживачів» не містить заборони застосування еквіваленту іноземної валюти у договорі споживчого кредитування при наданні кредиту у національній валюті.

Як вбачається із матеріалів справи відповідачу було надано кредит у гривні.

Положення чинного законодавства хоч і визначають національну валюту України, як єдиний законний платіжний засіб на території України, однак не містять заборони на визначення грошового еквівалента зобов'язання в іноземній валюті.

Як вбачається із матеріалів справи заборгованість відповідача за Договором кредиту складає 165 923, 57 гривень.

Відповідно до ст.. 611 ч.1 п.3 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки , встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до п.8.1 Договору у разі порушення терміну оплати будь-якого чергового платежу з повернення кредиту відповідач сплачує позивачеві пеню у розмірі 10 % річних від суми заборгованості за кожен день прострочення до моменту повного погашення заборгованості включно.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правомірно стягнуто пеню за прострочення зобов'язання у розмірі 934, 32 грн.

Відповідно до ст.. 549 ЦК України неустойкою ( штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Законодавець визначає неустойку, штраф та пеню як різновиди штрафних санкцій за порушення зобов'язання.

Договір кредиту , укладений між сторонами по справі, передбачає стягнення штрафів за різні порушення умов договору, а тому суд правомірно стягнув штраф в загальній сумі 1 808, 20 грн за порушення , визначені п.п. 5.2, 5.3, 5.4, 8,2 Договору .

Відповідно до п. 8.2 Договору у випадку порушення терміну повернення кредиту, визначеного п.3.3 ( до 30-го календарного дня з дня направлення позивачем відповідної письмової вимоги, відповідач сплачує 20 % штрафу від суми кредиту, а тому судом вірно стягнуто 24 530, 27 грн.

Відповідно до п. 8.1. Договору, у разі порушення терміну оплати будь-якого чергового платежу з повернення кредиту боржник сплачує пеню у розмірі 10% річних від суми заборгованості за кожне прострочення до моменту повного погашення заборгованості включно. Таким чином, з відповідача підлягає стягненню пеня на загальну суму 934,32 грн.

При цьому, зважаючи на характер господарської діяльності позивача , позивач звернувся до спеціалізованої організації, а саме до ТОВ «Агенція захисту бізнесу «Дельта М» та ТОВ «Юридичної фірми «Вернер» для ведення процесу звернення стягнення на предмет застави та підготовки позовної заяви про стягнення заборгованості відповідно до Кредитного договору та представництва інтересів у суді.

Позивач зазначив, що поніс витрати у зв'язку із супроводженням процесу по стягненню заборгованості за кредитним договором, тому йому мають бути компенсовані такі збитки у розмірі 15 443,93 грн.

Відповідачем було порушено свої зобов'язання за додатковою угодою, у зв'язку з чим у відповідача виникла заборгованість за несвоєчасними платежами в розмірі 4 301,97 гривень, пеня -62,45 грн, 3% річних -19,63 грн.

Відповідно до ст.. 20 Закону України «Про заставу» та ст.. 572,589, 590, 591 ЦК України заставодержатель набуває право звернути стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором.

Реалізація предмета застави, на який звернуто стягнення відбувається із публічних чи електронних торгів, що регулюється відповідним законом.

Оскільки відповідачем порушено виконання зобов'язання, передбачене Договором кредиту та Договором застави, то на заставне майно, а саме автомобіль, повинно бути звернуто стягнення для подальшої його реалізації та задоволення вимог кредитора.

Разом із тим, колегія суддів погоджується із доводами апеляційної скарги в частині неправомірного стягнення з відповідача на користь позивача інфляційної складової на підставі ст.. 625 ЦК України.

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦПК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судом встановлено, що відповідачем було допущено прострочення грошового зобов'язання, а тому з відповідача на користь позивача було вірно стягнуто 3% річних від простроченої суми.

Однак, судом також встановлено, що усі нараховані платежі по заборгованості за кредитним договором були перераховані відповідно до курсу долара США на час проведення розрахунку. Ця обставина не заперечується представником позивача.

За таких обставин колегія суддів прийшла до висновку, що в частині стягнення інфляційних втрат рішення суду повинно бути змінене, а сума заборгованості зменшена на суму інфляційної складової, так як прив'язка в Договорі кредиту до курсу долара США виключає втрати від інфляційних процесів.

Таким чином, сума заборгованості відповідача перед позивачем за основним договором повинна бути зменшена 204 221, 29 грн - 9 622,09 грн = 194 599,20 гривень та за Додатковою угодою : 4 263,14 -149,09 =4 114,05 гривень.

Колегія суддів не приймає доводи представника відповідача в тій частині, що Договір кредиту було укладено з порушенням Закону України «Про захист прав споживача» і це є підставою для визнання договору недійсним, оскільки такі вимоги відповідачем не заявлялися і не були предметом розгляду у суді першої інстанції.

Судом встановлено, що договір кредиту сторонами було укладено у квітні 2012 року, позивач виконав умови договору та надав кредит відповідачу, а відповідач отримала кошти та частково виконала умови договору, сплативши частину боргу, а тому у суду немає підстав в межах даного позову та вимог апеляційної скарги вирішувати питання недійсності договору чи його частини, суд виходить із презумпції договору, який є чинним на час розгляду справи.

В решті суд першої інстанції повно і всебічно з'ясував обставини справи, зібраним доказам дав належну оцінку та прийшов до правильного висновку про задоволення позовних вимог.

Постановлене судом рішення відповідає вимогам матеріального та процесуального права і не може бути скасоване з підстав, що наведені в апеляційній скарзі, а повинно бути змінено лише в частині стягнення інфляційних втрат.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 376 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Солом"янського районного суду м. Києва від 27 лютого 2015 року змінити. Зменшити стягнуту з ОСОБА_3 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» заборгованість за Кредитним договором № 5003606 від 3.04.2012 року з 204 221, 29 гривень до 194 599,20 гривень, а також заборгованість за Додатковою угодою № 1 від 25.02.2013 року з 4 263, 14 гривень до 4 114,05 гривень.

В решті рішення Солом"янського районного суду м. Києва від 27 лютого 2015 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 2 листопада 2018 року.

Суддя доповідач:

Судді: