Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/6111/18
Р І Ш Е Н Н Я

12 вересня 2018 року Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого-судді Демчика Р.В.

при секретарях Бузун Л.В., Криштоф Л.В.,

позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Альфа Банк» про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди, -

встановив:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ПАТ «Альфа Банк» про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди.

Просить суд визнати, що поширені ПАТ «Альфа Банк» відомості, що ОСОБА_1 вчинив злочин, а саме не своєчасно сплатив відсотки по кредитній картці, не відповідають дійсності та принижують його честь, гідність та ділову репутацію, та наносять йому морально - матеріальну шкоду, адже він не сплатив відсотки та кредит, тільки з вини працівників банку, які не дали йому можливість вільно працювати зі своїм рахунком, заблокувавши доступ до його рахунку.

Зобовязати ПАТ «Альфа Банк» припинити неправомірні дії щодо приниження честі, гідності, ділової репутації відносно нього, та відмінити накладеній штраф від 2 жовтня 2017 року про просрочку внесення суми ОМП (не своєчасну сплату відсотків по кредиту), та вилучити з бази даних інформацію про нього як не гідного платника ОМП, та відсотків по кредиту.

Стягнути з ПАТ «Альфа Банк» на його користь в рахунок відшкодування моральної та матеріальної шкоди 1000000 грн. та судові витрати.

Свій позов обґрунтовує тим, що в ніч з 25 серпня 2017 року на 26 серпня 2017 року на нього було здійснено зухвалий напад з застосуванням холодної зброї (кастет). 27 серпня 2017 року він звернувся до менеджерів ПАТ «Альфа Банк» з проханням відновити йому кредитну картку для того щоб мати можливість працювати зі своїм рахунком. При зверненні в банк він надав менеджеру документи що засвідчують його особу. Виявилося, що цих документів замало для його він триччі на протязі місяця, звертався в банк і чув одну і ту ж відповідь що потрібен паспорт громадянина України.

26 вересня 2017 року він отримав новий паспорт і зразу пішов до відповідача щоб відновити картку, картку йому надали, але він зміг її активувати.

27 вересня 2017 року він звернувся до керуючого банку з питанням активування картки. При цьому він дізнався , що в нього 26 серпня 2017 року, було вкрадено з картки 500 грн. через термінал, який знаходився в розважальному комплексі «Чайка» і що він був оштрафований банком на 400 грн. за не своєчасну сплату проценті банку, і тому його картка не може бути активована, поки він не погасить заборгованість в повному обсязі.

По рекомендації керуючого банку він написав скаргу в центральний офіс ПАТ «Альфа Банк». Вказана скарга було зареєстровано в банку за №73130 від 28 верессня 2017 року. Але в порушення закону України «Про звернення громадян» він так і не дочекався ніякої відповіді, і тільки після звернення до суду і відкрита справи №711/11656/17 отримав відповідь на своє звернення.

Ознайомившись з відповіддю він прийшов до висновку, що менеджери банку надають клієнтам неправдиву інформацію.

Згідно наданої відповіді менеджери банку повинні витребувати паспорт при первинній ідентифікації клієнта. Він же звернувся в банк для відновлення картки будучи клієнтом банку, і вся первинна інформація знаходилася в базі даних банку, та ще з його фотографією. В своїй відповіді відповідач зазначає , що він не надав ніякого іншого документа який би засвідчив його особу, що не відповідає дійсності, оскільки ним були надані документи, такі, як воєнний квіток та код платника податків, та не враховуючи багато інших документів підтверджуючих його особу,

Такими неправомірними діями відповідача, принижена його честь та гідність, ділова репутація, а також заподіяно моральну шкоду, яка виразилася в моральних стражданнях та переживаннях, оскільки відповідач змушував його весь час справдовуватися та доводити що він це він, що в нього викрали картку при нападі на нього, та майже не навколішки просити відновити картку надавши йому доступ до рахунку, на що він чув тільки одну відповідь , буде паспорт відновимо картку. Таким чином його позбавили доступу до інформації про особистий рахунок, чим порушили ст. 9 Закону України «Про інформацію» Це призвело до погіршення його здоровя, та нанесло відчутний удар по його діловій репутації. Він сильно переживав, хвилювався адже за 30 років, він ні разу не мав клопоту з банками і вчасно погашав усі відсотки,а тепер він став порушником і його оштрафували за не вчасну сплату відсотків на 400 гр., та ще і обікрали знявши 500 грн. з картки, і в очах всього банківського світу він став особою, яка не виконує свої обовязки. Неправомірними діями відповідача йому завдано моральну шкоду, яка виразилася в моральних стражданнях та переживаннях, порушенні душевної рівноваги, в зв'язку з тим, що він був ображений та принижений в присутності працівників банку, примушений був виправдовуватись перед ними. Моральну шкоду він оцінює в розмірі 1000000 грн.

Провадження у справі відкрито на підставі ухвали Придніпровського районного суду м. Черкаси від 2 серпня 2018 року.

Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 21 серпня 2018 року закрите підготовче провадження у цивільній справі.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав повністю, просив їх задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не зявилася, надіслала до суду відзив в якому зазначила, що право фізичних осіб на відшкодування моральної (немайнової) шкоди, завданої внаслідок порушення їхніх прав, свобод та законних інтересів, має конституційно- правову природу. Зокрема, ст. 56 Конституції України встановлює право кожного на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Засади та сутність інституту моральної шкоди розкриваються в Цивільному кодексі України, статтею 23 якого визначено, що моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» визначено що під моральною шкодою слід розуміти втрату немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній і чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих звязків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків (п. 3).

Згідно з п.п. 4, 5 означеної Постанови у позовній заяві про відшкодування моральної шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, яким неправомірними діями чи бездіяльністю заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами цей розмір підтверджується Обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відповідно до частини першої ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків встановлених частиною другою цієї статті.

Виходячи з приписів ст.ст.23, 1167 ЦК України, підставою відповідальності за завдану моральну шкоду є склад цивільно-правового правопорушення, що складається з наступних елементів: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні.

Умовою відповідальності є неправомірне рішення, дія чи бездіяльність, внаслідок яких завдано моральну шкоду. Зобовязання відшкодувати моральну (немайнову) шкоду виникає лише за умови, що вказана шкода є безпосереднім наслідком певної протиправної дії (бездіяльності). За загальним правилом, зобовязання відшкодувати моральну шкоду виникає з вини відповідача. Відповідальність без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством.

Як регламентовано частиною третьою статті 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

У позовній заяві ОСОБА_1 зазначає, що 28 вересня 2017 року він звернувся до ПАТ «Альфа-Банк» із зверненням про неправомірні та непрофесійні дії менеджера банку, які призвели до матеріальних збитків та накладення штрафу на нього. Стверджує, що посадові особи банку самоусунулися від розгляду його звернення, чим порушили ст.20 Закону України «Про звернення громадян». В обґрунтування позовних вимог також вказує, що неправомірними діями відповідача йому завдано моральної шкоди, яка виразилася в моральних стражданнях та переживаннях, порушенні душевної рівноваги, в зв язку з тим, що він був ображений та принижений в присутності працівників банку, примушений був виправдовуватися перед ними.

На думку ОСОБА_1, ненадання банком відповіді на звернення призвело до погіршення його здоровя, та нанесло відчутний удар по його діловій репутації. Він сильно переживав, хвилювався, адже за 30 років позивач ні разу не мав клопоту з банками і вчасно погашав усі відсотки. Вважає, що по вині менеджера банку він став порушником і на нього наклали штраф за несвоєчасну сплату відсотків у розмірі 400 грн., та ще і обікрали, знявши 500 грн. з картки, і в очах всього банківського світу він став особою, яка не виконує свої обовязки, і тепер позивач повинен буде постійно виправдовуватися.

В той же час позивач протирічить собі, стверджуючи, що 17 січня 2018 року він отримав відповідь від відповідача, копію якої додав до позовної заяви.

З наведеними доводами позивача ПАТ «Альфа -Банк» не погоджується, оскільки вони є надуманими, безпідставними, та необґрунтованими.

3 наведеними доводами позивача ПАТ «Альфа-Банк» не погоджується, оскільки вважає їх надуманими, безпідставними, необгрунтованими та такими, що спростовуються наступним.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.(ч.3 ст. 12 ЦПК України).

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

В судовому засіданні встановлено, що рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 27 березня 2018 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 до ПАТ «Альфа-Банк» про визнання бездіяльності протиправною, зобовязання вчинити дії та відшкодування моральної шкоди.

Постановою Апеляційного суду Черкаської області від 26 червня 2018 року рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 27 березня 2018 року залишено без змін.

З постанови Апеляційного суду Черкаської області від 26 червня 2018 року вбачається, що судом встановлено, підтверджено матеріалами справи, зокрема копією долученого до позовної заяви звернення, що 28 вересня 2017 року ОСОБА_1 скерував до ПАТ «Альфа-Банк» письмове звернення, яке було зареєстроване відповідачем у день його надходження 28 вересня 2017 року за вх. № 73130.

Позивач у зверненні вказав, що 25 серпня 2017 року на нього було вчинено збройний напад, в наслідок якого його було пограбовано, викрадено сумку з документами, зокрема, банківськими картками. Потрапивши додому він став телефонувати по банківських установах з проханням закрити банківські картки, як кредитні так і пенсійні. Зокрема, зателефонував на гарячу лінію ПАТ «Альфа-Банк» з проханням заблокувати картку, перевірити чи не було втручання в його картку та відновити йому нову картку замість викраденої.

На звороті звернення викладені обставини звернення позивача безпосередньо до ПАТ «Альфа-Банк» та викладено прохання у максимально короткий термін розглянути звернення, анулювати штрафні санкції, які виникли не по його вині, компенсувати грошові витрати які вкрали з його рахунку треті особи, та надати можливість користуватись банківською карткою.

На вказане звернення ОСОБА_1, 6 жовтня 2017 року ПАТ «Альфа-Банк» підгодовував лист-відповідь за вих. № 71984-23.1-б/б, який згідно п. 68 реєстру № 61 13 жовтня 2017 року направив на адресу позивача простою письмовою кореспонденцією.

Реєстр № 61 засвідчує те, що перелічені в ньому відправлення, в тому числі і відправлення адресоване ОСОБА_1 (індекс 18000, АДРЕСА_1 ), здані відправником Опер. Центр ПАТ «Альфа-Банк» у відділення звязку Чернігів - 24 поштамту ЦПЗ № 1 за адресою: м. Чернігів, пр-т. Перемоги, 1а 13 жовтня 2017 року, що також стверджується печаткою відділення поштового звязку Чернігів 24.

При цьому з аналізу листа-відповіді суд встановив, що на порушені у звернені ОСОБА_1 питання ПАТ «Альфа-Банк» надано вичерпні та деталізовані відповіді з посиланням на норми закону та умови договору. Розяснено, зокрема, що операція за картковим рахунком була проведена до дзвінка ОСОБА_1, опротестовані трансакції проведені коректно, у відповідності з Правилами Міжнародної Платіжної Системи. Для вирішення питання про повернення грошових коштів рекомендовано позивачу слідувати рекомендаціям правоохоронних органів для подальшого розслідування ситуації. Для розгляду питання щодо можливості отримання страхового відшкодування рекомендовано звернутися до страхової компанії. Також зазначено про те, що під час візиту ОСОБА_1 до відділення Банку ним не було надано паспорт громадянина України або інший документ, що посвідчує особу та відповідно до законодавства України може бути використаним на території України для укладення правочинів, а надані ним дані не є документом, що може бути використаний для встановлення його особи під час укладання правочинів, рекомендовано надалі при собі мати паспорт, реєстраційний номер облікової картки платника податків та подати інформацію (офіційні документи) щодо місця його проживання або місця перебування чи місця тимчасового перебування в Україні.

На ряду з викладеним суд встановив, що оскільки з карткового рахунку позивача № 2820, відкритого згідно договору № 630544023 від 22 грудня 2016 року, невідомими особами незаконно знято 450 грн., ПАТ «Альфа-Банк» 27 листопада 2017 року направив листа № 88418-23.1-6/6 страховій компанії ПрАТ СК «Альфа Страхування», згідно з яким погодив направлення суми страхової виплати з метою відшкодування фінансових збитків ОСОБА_1

Законом України «Про звернення громадян» передбачено безумовне право особи на одержання відповіді на свою заяву (звернення) від будь-якого суб'єкта звернення незалежно від виду та форми власності, оскільки саме так державою гарантується забезпечення і утвердження прав, свобод та інтересів людини, закріплених Конституцією та чинним законодавством, що є головним обов'язком держави.

Відповідно до статті 15 Закону України «Про звернення громадян» органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов'язані об'єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

Статтею 20 приведеного Закону визначено, що звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п'ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п'яти днів.

Зважаючи на викладене, колегія суддів, вважає, що суд першої інстанції, правомірно дійшов висновку, що відповідачем позивачеві надано відповідь в межах своїх повноважень, об'єктивно, в спосіб та в строки, відповідно вимог зазначеного Закону, а тому підстави для задоволення позовних вимог щодо визнання дій (бездіяльності) посадових осіб ПАТ «Альфа-Банк» протиправними та зобовязання посадових осіб банку ретельно розглянути звернення позивача, відповідно до законодавства України та надати йому відповідь, відсутні.

Відповідно до ч.5 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

А тому суд приходить до висновку, що не підлягає доказуванню відсутність протиправних дій банку під час виготовлення та надсилання позивачу відповіді на його заяву від 28 вересня 2017 року.

Суд вважає, що вимоги позивача визнати, що поширені ПАТ «Альфа Банк» відомості, що ОСОБА_1 вчинив злочин, а саме не своєчасно сплатив відсотки по кредитній картці, не відповідають дійсності та принижують його честь, гідність та ділову репутацію, та наносять йому морально - матеріальну шкоду та зобовязати ПАТ «Альфа Банк» припинити неправомірні дії щодо приниження честі, гідності, ділової репутації відносно нього не підлягають до задоволення з огляду на наступне.

Пунктом 14 постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної чи юридичної особи» передбачено, що при вирішенні питання про відкриття провадження у справі судам слід звертати увагу на відповідність позовної заяви вимогам статті 119 ЦПК. Така заява має містити, зокрема, відомості про те, в який спосіб була поширена інформація, що порушує особисті немайнові права позивача, яка саме інформація поширена відповідачем (відповідачами), із зазначенням часу, способу й осіб, яким така інформація повідомлена, інші обставини, які мають юридичне значення, посилання на докази, що підтверджують кожну з таких обставин, а також зазначення способу захисту, в який позивач бажає захистити своє порушене право.

Пунктом 15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної чи юридичної особи», передбачено, що При розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого

може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в)

поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє

особисте немайнове право.

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного звязку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Поширенням інформації також є вивішування (демонстрація) в громадських місцях плакатів, гасел, інших творів, а також розповсюдження серед людей листівок, що за своїм змістом або формою порочать гідність, честь фізичної особи або ділової репутації фізичної та юридичної особи.

Проте судам необхідно враховувати, що повідомлення оспорюваної інформації лише особі, якої вона стосується, не може визнаватись її поширенням, якщо особа, яка повідомила таку інформацію, вжила достатніх заходів конфіденційності для того, щоб ця інформація не стала доступною третім особам .

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Пунктом 18 Постанови №1 визначено, що згідно з положеннями статті 277 ЦК і статті 10 ЦПК обовязок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається наа відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

Згідно з ч.ч.1, 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ч.2 ст. 83 ЦПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Позивачем, ані до позовної заяви, ані в судовому засіданні не надано доказів, які підтверджують те, що ПАТ «Альфа Банк» поширив відомості, що не відповідають дійсності та принижують його честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_1

Так, позивач не навів відомостей про те, в який спосіб була поширена інформація, що порушує його особисті немайнові права, осіб, яким така інформація повідомлена, інші обставини, які мають юридичне значення, посилання на докази, що підтверджують кожну з таких обставин.

Як зазначено вище, постановою Апеляційного суду Черкаської області від 26 червня 2018 року встановлено, що на звернення ОСОБА_1 від 28 вересня 2017 року ПАТ «Альфа-Банк» 6 жовтня 2017 року підготував лист-відповідь за вих. № 71984-23.1-б/б, який згідно п. 68 реєстру № 61 13.10.2017 направив на адресу позивача простою письмовою кореспонденцією.

При цьому з аналізу листа-відповіді суд встановив, що на порушені у зверненні ОСОБА_1 питання ПАТ «Альфа -Банк» надано вичерпні та деталізовані відповіді з посиланням на норми закону та умови договору.

Із наведеного не вбачається, що відповідач розповсюджував відомості про позивача, вказані у листі-відповіді від 6 жовтня 2017 року за вих. № 71984-23.1-б/б, зокрема, факт несплати ОСОБА_1 наявного боргу за кредитом, третім особам. Вказана інформація повідомлялася лише позивачу.

У звязку з цим відсутня сукупність обставин, що відповідно до п. 15 Постанови №1 становлять юридичний склад правопорушення, а саме: відсутні обставини поширення банком інформації; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності (як зазначено вище, Апеляційний суд Черкаської області встановив, що відповідач надав позивачу вичерпні та деталізовані відповіді з посиланням на норми закону та умови договору).

Також не підлягає до задоволення вимога позивача про зобовязання відмінити накладений штраф від 2 жовтня 2017 року про просрочку внесення суми ОМП (не своєчасну сплату відсотків по кредиту), та вилучити з бази даних інформацію про нього як не гідного платника ОМП, та відсотків по кредиту, оскільки позивачем не зазначено у звязку з чим штрафна санкція, накладена банком за прострочення сплати чергового платежу підлягає до списання та не доведено що в базі даних знаходиться інформація про нього, як не гідного платника ОМП, та відсотків по кредиту

Так як позивач не довів суду порушення його праві відповідачем, то і підстав для відшкодування моральної шкоди в сумі 1000000 грн. немає.

Згідно статтею 23 ЦК України передбачено, що моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» визначено що під моральною шкодою слід розуміти втрату немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній і чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих завязків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків (п. 3).

Згідно з п.п. 4, 5 вказаної Постанови у позовній заяві про відшкодування моральної шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, яким неправомірними діями чи бездіяльністю заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами цей розмір підтверджується Обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відповідно до частини першої ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків встановлених частиною другою цієї статті.

Виходячи з приписів ст.ст. 23, 1167 ЦК України, підставою відповідальності за завдану моральну шкоду є склад цивільно-правового правопорушення, що складається з наступних елементів: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні.

Умовою відповідальності є неправомірне рішення, дія чи бездіяльність, внаслідок яких завдано моральну шкоду. Зобовязання відшкодувати моральну (немайнову) шкоду виникає лише за умови, що вказана шкода є безпосереднім наслідком певної протиправної дії (бездіяльності). За загальним правилом, зобовязання відшкодувати моральну шкоду виникає з вини відповідача. Відповідальність без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством.

Тому позов в частині стягнення моральної шкоди до задоволення не підлягає. У звязку з цим питання її суми суд не обговорює.

Оскільки позивач, при зверненні до суду з позовом, звільнений від сплати судового збору на підставі п.9 ч.5 Закону України «Про судовий збір», то судові витрати слід віднести за рахунок держави.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 23, 1167 ЦК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної чи юридичної особи», ст.ст. 76-81, 263-265,268,273 ЦПК України,-

вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_1 (АДРЕСА_2, іпн. ) до Публічного акціонерного товариства «Альфа Банк» (код 23494714) про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Черкаської протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення буде складено 21 вересня 2018 року.

Головуючий: ОСОБА_2