РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2018 року м. Київ

Солом'янський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Українця В.В.

при секретарі Трофимчук К.О.

розглянувши за правилами спрощеного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», третя особа ОСОБА_2 про визнання недійсним пункту іпотечного договору,

в с т а н о в и в:

04 червня 2018 року ОСОБА_1 звернувся в суд з зазначеним позовом до ПАТ «Укрсоцбанк», третя особа ОСОБА_2 про визнання недійсним пункту іпотечного договору.

Свої вимоги мотивує тим, що 30 вересня 2008 року між ОСОБА_2 та ТзОВ «УніКредіт Банк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», укладено іпотечний договір № МRTG-56/S. За умовами договору в якості забезпечення виконання умов договору про іпотечний кредит № МRTG-56 від 30 вересня 2007 року було передано в іпотеку нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1. Право власності на предмет іпотеки ОСОБА_2 набула перебуваючи з ним у зареєстрованому шлюбі.

Іпотечний договір, містить умови про задоволенні вимог іпотекодержателя в разі неналежного виконання умов кредитного договору, викладені у вигляді іпотечного застереження, передбаченого ст. 36 Закону України «Про іпотеку». Пункти 9.3., 9.3.1., 9.3.2. іпотечного договору є договором про задоволення вимог іпотекодержателя викладеним у вигляді відповідного застереження. Цей договір включає в себе умови «договору іпотеки» та «договору про задоволення вимог іпотекодержателя».

Зазначає, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя є окремим від іпотечного договору договором, який потребує нотаріального посвідчення, на його укладення повинна бути також надана нотаріально засвідчена згода другого з подружжя.

Позивач не надавав нотаріальної засвідченої згоди на укладання договору про задоволення вимог іпотекодержателя викладеного в пунктах 9.3., 9.3.1., 9.3.2. іпотечного договору, та відсутність такої згоди дає підстави вважати вказані умови іпотечного договору недійсними.

Просить суд ухвалити рішення, яким визнати недійсним пункти 9.3., 9.3.1., 9.3.2. іпотечного договору № MRTG-56/S від 30 вересня 2008 року, укладеного між ОСОБА_2 та ТзОВ «УніКредіт Банк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк».

Ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 06 червня 2018 року відкрито спрощене позовне провадження в справі.

Ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 06 червня 2018 року відмовлено в задоволенні заяви позивача про забезпечення позову в справі.

Ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 20 серпня 2018 року зобов'язано приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу надати Солом'янському районному суду м. Києва копію матеріалів нотаріальної справи щодо укладення іпотечного договору № MRTG-56/S від 30 вересня 2008 року, укладеного між ОСОБА_2 та ТзОВ «Уні-Кредит Банк».

Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Відповідачем ПАТ «Укрсоцбанк» відзив на позовну заяву до суду не подавався.

Третя особа пояснення щодо позову до суду не подавала.

Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, судове засідання в справі не проводилось та особи, які беруть участь у справі не викликались.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що 05 липня 1991 року зареєстровано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с. 10).

13 вересня 2008 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Івановою С.М., зареєстрований в реєстрі за № 5781 (а.с. 9).

30 вересня 2008 року між ОСОБА_2 та ТзОВ «УніКредіт Банк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», укладено іпотечний договір № МRTG-56/S. За умовами договору в якості забезпечення виконання умов договору про іпотечний кредит № МRTG-56 від 30 вересня 2007 року було передано в іпотеку нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1. Договір іпотеки посвідчений приватним нотаріусом КМНО Івановою С.М., зареєстрований в реєстрі за № 5784 (а.с. 5-8).

Позивач посилається на те, що пункти 9.3., 9.3.1., 9.3.2. іпотечного договору є договором про задоволення вимог іпотекодержателя викладеним у вигляді відповідного застереження, а договір про задоволення вимог іпотекодержателя є окремим від іпотечного договору договором, тому на його укладення повинна бути також надана нотаріально засвідчена згода другого з подружжя.

Відповідно до ст. 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

Вбачається, що сторони в договорі чи відповідному застереженні можуть передбачити як передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в позасудовому порядку, так і надання іпотекодержателю права від свого імені продати предмет іпотеки як за рішенням суду, так і на підставі відповідного застереження в договорі про задоволення вимог іпотекодержателя чи застереження в іпотечному договорі на підставі договору купівлі-продажу.

У п. 9.3. договору іпотеки зазначено, що за рішенням іпотекодержателя задоволення його вимог може здійснюватися в позасудовому порядку:

9.3.1. Шляхом переходу до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання згідно з цим застереженням пре задоволення вимог іпотекодержателя відповідно до наведених умов.

У випадку набуття іпотекодержателем права звернення стягнення на предмет іпотеки іпотекодавець цим договором підтверджує свою згоду на передачу у власність іпотекодержателю предмета іпотеки. При цьому різниця між вартістю предмету іпотеки (визначеною на підставі експертної оцінки предмета іпотеки та/або на підставі зафіксованої в цьому договорі оцінки предмета іпотеки сторонами) та фактичною сумою заборгованості іпотекодавця перед іпотекодержателем на дату прийняття іпотекодержателем одностороннього рішення про придбання предмета іпотеки у власність підлягає відшкодуванню іпотекодавцю.

Підписанням цього договору іпотекодавець засвідчує, що він надає іпотекодержателю згоду на прийняття іпотекодержателем одностороннього рішення про перехід права власності на предмет іпотеки до іпотекодержателя (придбання предмету іпотеки у власність) у випадку виникнення у іпотекодержателя права звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до умов цього договору та вимог чинного законодавства України.

Іпотекодавець підписанням цього договору також засвідчує, що наявності будь-яких інших документів, крім цього договору та письмового рішення іпотекодержателя про придбання предмета іпотеки у власність, для реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки не вимагається.

Цей договір та письмове рішення іпотекодержателя про придбання предмета іпотеки у власність мають силу правовстановлюючих документів та засвідчують перехід права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іпотекодержателя. Право власності на предмет іпотеки переходить до іпотекодержателя з дати прийняття ним письмового рішення про придбання предмета іпотеки у власність.

9.3.2. Шляхом продажу іпотекодержателем предмета іпотеки відповідно до наведених нижче умов.

У випадку набуття іпотекодержателем права звернення стягнення на предмет іпотеки іпотекодержатель набуває право від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу з дотриманням умов, визначених в Законі України «Про іпотеку». При цьому ціною продажу предмета іпотеки, буде сума, визначена за відповідним договором купівлі-продажу предмета іпотеки. Кошти отримані банком за реалізацію предмета іпотеки будуть в першу чергу спрямовані на погашення заборгованості іпотекодавця перед банком, а залишок, у разі його наявності буде повернуто іпотекодавцю. Одночасно з цим, іпотекодержатель має право на свій розсуд укласти договір купівлі-продажу предмета іпотеки на підставі здійсненої на його замовлення експертної оцінки предмета іпотеки та/або на підставі зафіксованої в цьому договорі оцінки предмета іпотеки Сторонами.

Іпотекодавець підписанням цього договору засвідчує, що наявності будь-яких інших документів, крім цього договору та договору купівлі-продажу предмета іпотеки, укладеного іпотекодержателем з покупцем предмета іпотеки, для реєстрації права власності покупця на предмет іпотеки не вимагається.

Цей договір та договір купівлі-продажу предмета іпотеки, укладений іпотекодержателем з покупцем (покупцями), мають силу правовстановлюючих документів та засвідчують перехід права власності на предмет іпотеки до покупця по договору купівлі-продажу, укладеному з іпотекодержателем.

Позивач зазначає, що він не надавав нотаріальної засвідченої згоди на укладання договору про задоволення вимог іпотекодержателя викладеного в пунктах 9.3., 9.3.1., 9.3.2. іпотечного договору № MRTG-56/S від 30 вересня 2008 року, тому вказані умови іпотечного договору є недійсними.

Згідно зі ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу.

Статтею ст. 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно ч. 3 ст. 61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно з ч. 4 ст. 65 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

До складу майна, що підлягає поділу, входить загальне майно, наявне у подружжя на час розгляду справи, і те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї.

Отже, укладення одним з подружжя договору щодо розпорядження спільним майном без згоди другого з подружжя може бути підставою для визнання такого договору недійсним лише в тому разі, якщо суд установить, що той з подружжя, хто уклав договір щодо спільного майна, та третя особа - контрагент за таким договором, діяли недобросовісно, зокрема, що третя особа знала чи за обставинами справи не могла не знати про те, що майно належить подружжю на праві спільної сумісної власності, і що той з подружжя, хто укладає договір, не отримав згоди на це другого з подружжя.

За змістом статей 572, 575 ЦК України іпотека є видом забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право у разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки.

Відповідно до ст. 578 ЦК України та ст. 6 Закону України «Про іпотеку майно, що є у спільній власності, може бути передане у заставу (іпотеку) лише за згодою усіх співвласників.

Така згода за своєю правовою природою є одностороннім правочином. Згідно із частиною першою ст. 219 ЦК України у разі недодержання вимоги закону про нотаріальне посвідчення одностороннього правочину такий правочин є нікчемним.

Згідно з ч. 2 ст. 369 ЦК України та ч. 2 ст. 65 СК України при укладенні одним із подружжя договору щодо розпорядження спільним майном вважається, що він діє за згодою другого з подружжя.

На виконання вимог ухвали суду приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Івановою С.М. було матеріалів нотаріальної справи щодо укладення іпотечного договору № MRTG-56/S від 30 вересня 2008 року.

З матеріалів цієї справи вбачається, що 30 вересня 2008 року приватним нотаріусом засвідчено справжність підпису ОСОБА_1 в заяві від 30 вересня 2008 року. У цій заяві зазначено, що ОСОБА_1 дає згоди своїй дружині ОСОБА_2 на передачу в іпотеку квартири АДРЕСА_1 на умовах за її розсудом.

Суд вважає, що в такому випадку позивачем була надана згода на укладання договору іпотеки на відомих йому умовах, що підтверджується його заявою, його волевиявлення було вільним, тому підстави для визнання недійсними п.п. 9.3., 9.3.1., 9.3.2. Іпотечного договору відсутні.

Відсутність укладення застереження, яке міститься в договорі іпотеки, у формі окремого нотаріально посвідченого правочину також не є підставою для визнання недійсними умови правочину.

Посилання позивача на те, що йому не було відомо про умови договору, які передбачать право банку на звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку спростовуються заявою від 30 вересня 2008 року, яка нотаріально посвідчена, У цій заяві позивач надав згоду своїй дружині ОСОБА_2 на передачу в іпотеку квартири на умовох за її розсудом.

З огляду на наведене, в задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись статтями 203, 215, 219, 572, 575, 578 ЦК України, статтями 60, 61, 65 СК України, статтями 36-38 Закону України «Про іпотеку», статтями 3, 4, 10, 13, 76-82, 89, 133-142, 223, 259, 263-265, 268, 272, 273 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в :

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1) до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» (03150, м. Київ, вул. Ковпака, 29, ), третя особа ОСОБА_2 (АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_2) про визнання недійсним пункту іпотечного договору.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду міста Києва через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: