Постанова

Іменем України

26 вересня 2018 року

м. Київ

справа № 369//8665/16-ц

провадження № 61-20992св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Кузнєцова В. О., Погрібного С. О.,

СтупакО. В. (суддя-доповідач), Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3,

відповідачі: Тарасівська сільська рада Києво-Святошинського району Київської області, державний кадастровий реєстратор Управління Держгеокадастру у Києво-Святошинському районі Київської області,

треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Явір-93» ЛТД, ОСОБА_4,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28 листопада 2016 року у складі суді КовальчукЛ. М. та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 17 травня 2017 року у складі колегії суддів: Суханової Є. М., Данілова О. М., Мережко М. В.,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2016 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до Тарасівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, державного кадастрового реєстратора Управління Держгеокадастру у Києво-Святошинському районі Київської області, треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Явір-93» ЛТД (далі - ТОВ «Явір-93» ЛТД), ОСОБА_4, про визнання незаконним і скасування рішення, скасування державної реєстрації земельної ділянки, зобов'язання вчинити певні дії.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що вона є власником земельної ділянки, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 Київської області. Право власності на її земельну ділянку посвідчується державним актом на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1, виданим 09 лютого 1996 року на підставі рішення виконкому Тарасівської сільської ради від 07 грудня 1995 року № 115/12, яким у її власність передано земельну ділянку площею 0,2512 га. На підставі рішення Тарасівської сільської ради № 159/2 від 19 жовтня 2001 року, яким передано у її власність земельну ділянку площею 0,0084 га, у державний акт були внесені відповідні зміни. На земельній ділянці розташований її будинок, в якому вона постійно мешкає. Частина земельної ділянки використовується під город і сад. По межі земельної ділянки встановлена огорожа. Поряд із її земельною ділянкою розташований магазин, який відчужений ТОВ «Явір-93» ЛТД у власність ОСОБА_4Наприкінці 2015 року після завершення ремонтних робіт у магазині та влаштування у вказаному приміщенні кафе ОСОБА_4 влаштовано вихід у її сад.Вважає, що внаслідок прийняття Тарасівською сільською радою як органом місцевого самоврядування низки рішень, якими надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_2, в оренду, та про передачу земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_2 у користування ОСОБА_4, порушені її права, оскільки спірними рішеннями в користування сторонніх осіб передано частину її майна.

Посилаючись на викладене, позивач, з урахуванням уточнених позовних вимог, просила визнати незаконним і скасувати рішення Тарасівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області про надання дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передачу в оренду земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_2, якій присвоєно кадастровий номер НОМЕР_2, та скасувати державну реєстрацію земельної ділянки; визнати незаконним і скасувати рішення Тарасівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 02 жовтня 2015 року № 15 «Про надання дозволу громадянці України ОСОБА_4 на складання проекту землеустрою щодо відведення в довгострокову оренду терміном на 49 років земельної ділянки, площею 0,0559 га за адресою: АДРЕСА_2, в зв'язку з купівлею-продажем нежитлового приміщення в ТОВ «Явір-93» ЛТД»; зобов'язати державного кадастрового реєстратора Управління Держгеокадастру у Києво-Святошинському районі Київської області виключити з Державного земельного кадастру відомості щодо сформованої земельної ділянки, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2, площею 0,0559 га, кадастровий номер НОМЕР_2.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28 листопада 2016 року позов ОСОБА_3 задоволено частково. Визнано незаконним і скасовано рішення Тарасівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області ХХХХІІІ сесії VІ скликання від 02 жовтня 2015 року № 15 «Про надання дозволу громадянці України ОСОБА_4 на складання проекту землеустрою щодо відведення в довгострокову оренду терміном на 49 років земельної ділянки площею 0,0559 га за адресою: АДРЕСА_2, у зв'язку з купівлею-продажем нежитлового приміщення в ТОВ «ЯВІР-93» ЛТД».Зобов'язано державного кадастрового реєстратора Управління Держгеокадастру у Києво-Святошинському районі Київської області виключити з Державного земельного кадастру відомості щодо сформованої земельної ділянки, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2, площею 0,0559 га, кадастровий номер НОМЕР_2. У задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем доведено і надано докази, що прийняття Тарасівською сільською радою Києво-Святошинського району Київської області оспорюваного рішення порушує її права, оскільки спірним рішенням передано у користування ОСОБА_4 частину земельної ділянки, що належала їй, і у зв'язку з перетином частини її земельної ділянки із земельною ділянкою з кадастровим номером НОМЕР_2 вона позбавлена можливості реалізувати свої права з володіння, користування та розпорядження своєю власністю у тих межах і в тій площі, що закріплені державним актом на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1, що виданий 09 лютого 1996 року, зокрема, на внесення відомостей про земельну ділянку до Державного земельного кадастру, внаслідок чого неможливо отримати витяг із державного земельного кадастру, який є обов'язковим документом при вчиненні правочинів щодо земельної ділянки.

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 17 травня 2017 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Залишаючи рішення суду першої інстанції без змін, суд апеляційної інстанції виходив із того, що оспорюваним рішенням порушуються права ОСОБА_3 щодо володіння, користування та розпорядження належною їй земельною ділянкою.

У червні 2017 року представник ОСОБА_4 - ОСОБА_5 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28 листопада 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 17 травня 2017 року, в якій просив скасувати зазначені судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням судами першої й апеляційної інстанцій норм процесуального права та неправильним застосування норм матеріального права. Вказує на те, щосуд першої інстанції прийняв необґрунтоване рішення, оскільки внаслідок неявки в судове засідання третьої особи - ОСОБА_4 не було повно і всебічно з'ясовано всі обставини у цій справі. Земельна ділянка площею 0,0424 га виділена магазину № 7 Боярського споживчого товариства Києво-Святошинського РСС ще до отримання у власність ОСОБА_3 земельної ділянки. Згідно з державним актом на земельну ділянку ОСОБА_3 і договору оренди, укладеного між ТОВ «Явір-93» ЛТД та Тарасівською сільською радою, виникло накладення, яке зі слів колишнього власника магазину компенсовано ОСОБА_3 рішенням Тарасівської сільської ради від 19 січня 2001 року № 159/2 шляхом надання їй додаткової земельної ділянки площею 0,0084 га. У судах першої та апеляційної інстанції не з'ясовано та не надано оцінку визнанню позову представником відповідача - Тарасівської сільської ради, а саме: на підставі чого колегіальний орган прийняв оскаржуване рішення та чому відповідач під час розгляду цієї справи змінив свою думку.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 червня 2017 року відкрито касаційне провадження в указаній справі та надано строк на подання заперечення.

У липні 2017 року ОСОБА_3 подала заперечення на касаційну скаргу, згідно з якими, 31 травня 2016 року Державним кадастровим реєстратором Управління Держгеокадастру у Києво-Святошинському районі Київської області за результатами розгляду заяв від 24 травня 2016 року № ЗВ-016 та № 3В-016 про внесення відомостей до Державного земельного кадастру прийнято рішення про відмову у внесенні відомостей з таких підстав: знаходження в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки або її частини (перетин із земельною ділянкою НОМЕР_2).

Ухвалою від 18 жовтня 2017 року справу призначено до судового розгляду.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У травні 2018 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ зазначену справу передано до Верховного Суду.

Станом на час розгляду справи у Верховному Суді від інших учасників справи не надходило відзивів на касаційну скаргу.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Згідно з частиною першою статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки їх ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Судові рішення відповідають вимогам статей 213, 214 ЦПК України 2004 року щодо законності та обґрунтованості.

Судом установлено, що відповідно до державного акта на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1 ОСОБА_3 на підставі рішення виконкому Тарасівської сільської ради від 07 грудня 1995 року № 115/12 передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,2512 га, яка розташована на території Тарасівської сільської ради, землю передано для обслуговування житлового будинку.

Земельна ділянка з кадастровим номером НОМЕР_2, що розміщена за адресою: АДРЕСА_2, перебувала в оренді у ТОВ «Явір-93» ЛТД.

Рішенням Тарасівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області ХХХХІІІ сесії VІ скликання ІІ засідання від 02 жовтня 2015 року «Про надання дозволу громадянці України ОСОБА_4 на складання проекту землеустрою щодо відведення в довгострокову оренду терміном на 49 років земельної ділянки площею 0,0559 га за адресою: АДРЕСА_2, у зв'язку з купівлею-продажем нежитлового приміщення у ТОВ «Явір -93» ЛТД вирішено: 1. Надати дозвіл ОСОБА_4 на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в довгострокову оренду терміном на 49 років площею 0,0559 га за адресою: АДРЕСА_2, кадастровий номер НОМЕР_2, у зв'язку з купівлею-продажем нежитлового приміщення в ТОВ «Явір-93» ЛТД; 2. Роботи з розробки проекту землеустрою розпочати після укладення договору із юридичною (фізичною) особою, яка відповідно до Закону України «Про землеустрій»є розробником документації із землеустрою; 3. Зміст проекту землеустрою повинен відповідати вимогам статті 50 Закону України «Про землеустрій»; 4. Розробка проекту землеустрою не дає право на використання земельної ділянки до встановлення її меж в натурі (на місцевості) та одержання документа, що посвідчує право на неї; 5. Матеріали, отримані за результатами розробки проекту землеустрою, подати на затвердження до сільської ради.

Рішенням № РВ-016 про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру від 31 травня 2016 року державним кадастровим реєстратором Управління Держгеокадастру у Києво-Святошинському районі Київської області розглянуто заяву ОСОБА_3 про внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру від 24 травня 2016 року (реєстраційний № ЗВ-016) разом із доданими до неї документами та відповідно до Порядку ведення Державного земельного кадастру прийнято рішення про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру з таких підстав: знаходження в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки або її частини: перетин із земельною ділянкою НОМЕР_2; площа співпадає на 0,8768 %.

Рішенням № РВ-016 про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру від 31 травня 2016 року Державним кадастровим реєстратором Управління Держгеокадастру у Києво-Святошинському районі Київської області розглянуто заяву ОСОБА_3 про внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру від 24 травня 2016 року (реєстраційний № ЗВ-016) разом із доданими до неї документами та відповідно до Порядку ведення Державного земельного кадастру прийнято рішення про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру з таких підстав: знаходження в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки або її частини: перетин із земельною ділянкою НОМЕР_2; площа співпадає на 19,8068 %.

Згідно з частиною другою статті 158 ЗК України виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей.

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є не порушним.

За статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

За положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до статті 126 ЗК України державний акт є документом, що посвідчує право власності на земельну ділянку, надану у власність відповідним рішенням.

Згідно зі статтею152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.

Статтею 57 ЦПК України 2004 року установлено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Згідно із частиною першою статті 58, частиною другою 59 ЦПК України 2004 року належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 179 ЦПК України 2004 року предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією (стаття 129 Конституції України).

За змістом статті 10 ЦПК України 2004 року цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Отже, суд першої інстанції, з яким цілком аргументовано погодився й суд апеляційної інстанції, дійшов правильного висновку про визнання оспорюваного рішення незаконним, оскільки частина земельної ділянки з кадастровим № НОМЕР_2 накладається на земельні ділянки позивача, а тому прийняття Тарасівською сільською радою Києво-Святошинського району Київської області рішень про надання дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передачу земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_2, якій присвоєно кадастровий № НОМЕР_2, свідчить про порушення її прав, оскільки спірним рішенням передано у користування третьої особи частину земельної ділянки, що належить їй.

Отже, ОСОБА_3 доведено факт порушення її прав як власника земельної ділянки, що підтверджується відповідними доказами у справі.

Твердження заявника про те, що суд першої інстанції порушив права ОСОБА_4 та не повідомив про день, час та місце розгляду справи, не є підставою для скасування рішення, оскільки ОСОБА_4 оскаржила рішення суду першої інстанції у суді апеляційної інстанції, який дав оцінку її запереченням та доводам.

Розглядаючи зазначений позов, суд повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку згідно зі статтями 57-60, 212 ЦПК України 2004 року, правильно встановив обставини справи, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Докази та обставини, на які заявник посилався в касаційній скарзі, були предметом дослідження судом апеляційної інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами попередніх інстанцій були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів, на правильність висновків судів вони не впливають та їх не спростовують.

Викладене дає підстави для висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін із підстав, передбачених статтею 410 ЦПК України.

Керуючись статтями 408, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28 листопада 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 17 травня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. А. Стрільчук

Судді: В. О. Кузнєцов

С.О. Погрібний

О.В. Ступак

Г. І.Усик