КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження 22-ц/824/344/2018 Головуючий у 1 інстанції - Мальцев Д.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

1 листопада 2018 року Київський апеляційний суд у складі:

Судді-доповідача Андрієнко А.М.,

Суддів : Поліщук Н.В., Соколової В.В.

При секретарі Дроздовій Ж.В.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника Ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області Хвостенка Володимира Степановича на рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 3 травня 2018 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області про стягнення заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Ліквідаційної комісії Головного управління МВС України в Київській області з позовом про стягнення заборгованості по заробітній платі у сумі 46 586 гривень 78 копійок на користь позивача, просив стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні, що складає 325 098, 76 грн., моральну шкоду в розмірі 5 000 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач перебував на службі в органах внутрішніх справ з 1.07.2014року по 05.01.2015 року. Перебуваючи в зоні АТО, отримав заробітну плату у сумі 20 567, 01 грн. До часу звільнення позивач не отримував заробітної плати. 23.01.2017 позивачу стало відомо, що заробітна плата була нарахована на загальну суму 62 272, 40 грн., однак, було виплачено лише 20 567,01 грн. Різницю в сумі 41 705, 39 грн. відповідачем в порушення вимог ст. 115, 116 КЗпП України при звільненні позивача виплачено не було. Крім того, заробітну плату позивач не отримував протягом 556 днів. За таких обставин просив стягнути на свою користь середній заробіток за весь час затримки розрахунку в розмірі 325 098, 76 грн., розмір якого збільшив в ході розгляду справи до 461 336 грн 71 коп. та стягнути з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі.

Зазначив також, що незаконними діями відповідача позивачу було завдано моральної шкоди, яку останній просив стягнути в розмірі 5000 гривень, посилаючись на те, що за відсутності заробітної плати він та його сім я були змушені зазнавати моральних та матеріальних страждань, вишукувати додаткові засоби для існування.

Рішенням Оболонського районного суду м.Києва від 3 травня 2018 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з Ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області на користь ОСОБА_3 заборгованість по заробітній платі в сумі 41 705 грн 39 копійок, середній заробіток за період з 5.01.2015 року по 21.03.2017 року у розмірі 461 336 грн 71 копійка без вирахування податків, зборів та обов'язкових платежів, моральну шкоду в розмірі 1000 гривень, а всього 504 042 гривні 10 коп.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник Ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області Хвостенко В.С. просить скасувати рішення суду та постановити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі, мотивуючи тим, що рішення було постановлено з порушенням норм процесуального права, неправильним застосуванням норм матеріального права, неповним з'ясуванням обставин справи.

Вказує, що суд першої інстанції в своєму рішенні не дав належної оцінки тим обставинам, що заробітну плату за позивача ОСОБА_3 отримував касир, первинні документи, а саме авансові звіти, відомості про грошове забезпечення та касові документи знищені згідно акта «Про відбирання на знищення та знищення справ, журналів УФЗБО ГУМВС України у Київській області» від 6.05.2016 року.

Зазначає, що судом невірно зроблено розрахунок заробітної плати, так як суд стягнув суму без урахування утримання податків і обов'язкових платежів, невірно розрахував суму середньоденної заробітної плати .

Крім того, відповідно до листа ГУМВС України в Київській області від 31.05.2018 року № 29/2001 станом на 1.06.2018 року заборгованості по виплаті грошового забезпечення ОСОБА_3 у Головного управління немає, а тому вважає, що суд стягнув кошти на його користь передчасно.

Судом першої інстанції не встановлено в чому полягає вина відповідача, а тому підстав для відшкодування моральної шкоди немає.

Представник Ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області в суді апеляційної інстанції підтримала апеляційну скаргу із підстав викладених в ній. Та просила її задовольнити.

Представник ОСОБА_3 просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого рішення, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.. 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Відповідно до ст.. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не раніше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів.

Судом встановлено, що позивачу в період проходження служби з 1.07.2014 року по 05.01.2015 року була нарахована заробітна плата відповідно до Довідки № 1311/1 від 1.12.2016 року ( а.с.12) в липні 2014 р - 7 201, 72 гривні, в серпні 2014 -13 193,55 гривні, у вересні - 7 938,12 гривень, у жовтні 2014 року - 8 795, 70 гривень, у листопаді 2014 року - 12 313, 85 гривень, у грудні 2014 року - 12 829, 46 гривень. Всього за вказаний період нараховано 62 272, 40 гривень, а отримав позивач 20 567, 01 грн, тому судом першої інстанції правомірно було стягнуто з відповідача на користь позивача різницю між нарахованою та виплаченою заробітною платою в розмірі 41 705 грн 39 копійок.

Посилання представника відповідача на те, що заробітна плата передавалася через касирів; що знищені первинні документи про виплату заробітної плати, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки ці обставини не спростовують доводів позивача про те, що заробітна плата не була йому виплачена відповідачем.

Відповідно до ст.. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Апелянт не надав достатніх та достовірних доказів на підтвердження того, що позивачу була виплачена нарахована заробітна плата.

Статтею 116 КЗпП України встановлено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо в день звільнення працівник не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Відповідно до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

З точки зору закону заходи, встановлені ст.117 КЗпП України, є відповідальністю роботодавця перед працівником в разі несвоєчасного розрахунку при звільненні.

Відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100, розрахунок розміру середньоденної заробітної плати проводиться виходячи з розміру заробітної плати за останніх два місяці роботи, які передували звільненню.

Останні місяці роботи позивача - це листопад та грудень 2014 року . У листопаді 2014 року позивачу нараховано - 12 313, 85 гривень, у грудні 2014 року - 12 829, 46 гривень. Суд при розрахунку середньоденної заробітної плати правильно виходив із кількості робочих днів, а не календарних, оскільки так передбачено Порядком обчислення середньої заробітної плати.

Щодо стягнення моральної шкоди колегія суддів не погоджується із доводами апелянта в тій частині, що позивач не довів в чому полягає моральна шкода, завдана йому роботодавцем, причинний зв'язок між діями відповідача та завданою моральною шкодою.

Позивач зазначив, що він, виконуючи свій обов'язок по захисту суверенітету України, перебуваючи в зоні АТО, не отримував в повній мірі заробітну плату, яка була єдиним джерелом доходу його сім'ї , що завдавало йому моральних страждань, оскільки були порушені його законні права на заробітну плату.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно з'ясував обставини справи, зібраним доказам дав належну оцінку та прийшов до правильного висновку про задоволення позовних вимог.

Постановлене судом рішення відповідає вимогам матеріального та процесуального права і не може бути скасоване з підстав, що наведені в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу представника Ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області Хвостенка Володимира Степановича залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 3 травня 2018 рокузалишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 2 листопада 2018 року.

Суддя-доповідач:

Судді: