КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2018 року місто Київ.

Справа № 760/18294/16-ц

Апеляційне провадження № 22-ц/824/814/2018

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Желепи О.В.,

суддів Музичко С.Г., Рубан С.М.,

секретар судового засідання Задерей І.В.

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 23 травня 2018 року (у складі судді Букіна О.М.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ОСОБА_3, третя особа: Служба в справах дітей Подільської районної в м. Києві державної адміністрації про усунення перешкод та визначення способів участі у спілкуванні з онукою,-

ВСТАНОВИВ:

Указом Президента України №452/2017 від 29 грудня 2017 року ліквідовано Апеляційний суд міста Києва та утворено Київський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Київську область і місто Київ, з місцезнаходженням у місті Києві.

В порядку п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. У разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду (п. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

За змістом повідомлення, розміщеного в газеті «Голос України», днем початку роботи Київського апеляційного суду визначено 03 жовтня 2018 року.

У зв'язку з викладеним вище, 03 жовтня 2018 року цивільні справи, які перебували в провадженні Апеляційного суду міста Києва, були перереєстровані в Київському апеляційному суді з проведенням їх автоматизованого розподілу між суддями новоутвореного суду.

Згідно протоколу автоматичного розподілу судової справи між суддями від 03 жовтня 2018 дану справу призначено судді-доповідачу Желепі О.В.

26.10.2016 позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів та просив суд винести рішення яким:

- зобов'язати ОСОБА_1 та ОСОБА_3 не перешкоджати ОСОБА_2 у спілкуванні з онукою ОСОБА_5;

- забезпечити побачення з онукою ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 щодня з 18:00 години до 20:30 години, щосуботи з 10:00 до 18:00 години та щонеділі з 10:00 до 18:00 години.

Свої вимоги мотивував тим, що є дідом ОСОБА_5,ІНФОРМАЦІЯ_1, батьками якої є відповідачі - ОСОБА_1 та ОСОБА_3.

Позивач зазначив що позбавлений можливості спілкуватися з онукою, оскільки сім`я його доньки з онукою не проживає за місцем реєстрації та телефони відповідачів не відповідають.

Позивач вважає, що дії відповідачів порушують його права на спілкування з онукою, а тому просить задовольнити позовні вимоги.

Рішенням Солом'янського районного суду міста Києва від 23 травня 2018 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Зобов'язано ОСОБА_1 та ОСОБА_3 не чинити перешкод ОСОБА_2 в спілкуванні з онукою ОСОБА_5,ІНФОРМАЦІЯ_1.

Визначено способи участі ОСОБА_2, у спілкуванні з онукою ОСОБА_5,ІНФОРМАЦІЯ_1, шляхом встановлення зустрічей з дитиною кожну другу суботу місяця з 14.00 год. до 16.00 год. у присутності обох або одного із батьків дитини ОСОБА_1 та ОСОБА_3.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилалась на невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, та неповноту судового розгляду, просила скасувати рішення суду першої інстанції повністю.

Зазначила, що позивачем виступив дідусь ОСОБА_2, однак його інтереси представляла бабуся ОСОБА_7. Всі докази по справі, зокрема, Висновок психологічного обстеження Міського центру дитини №027 від 02.03.2017р., на якому ґрунтується Висновок органу опіки і піклування Подільської районної в місті Києві державної адміністрації від 22.06.2017р. досліджують доцільності спілкування онуки з бабусею, в той час як позивачем виступає дідусь. Проте, суд першої інстанції не дав вказаним обставинам належної оцінки. Вказала на те, що бабуся негативно відзивається про батьків онуки, чим налаштовує дитину проти матері та батька і даний позов є ні що інше, як моральний тиск батьків на відповідачку.

Посилалась на те, що позивач по справі є інвалідом 2-ї групи та самостійно не може приділяти увагу онучці, з огляду на стан здоров'я.

Крім того, зазначила про те, що судом першої інстанції не досліджувались побутові умови проживання позивача, та не з'ясовувалось питання чи придатна квартира для перебування малолітньої дитини.

Відзив на апеляційну скаргу учасники справи до суду не подали.

Відповідачі до апеляційного суду не з'явились, про розгляд справи повідомлені.

Представник позивача в суді апеляційної інстанції заперечувала проти задоволення скарги.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 257 СК України баба, дід, прабаба, прадід, мають право спілкуватися зі своїми внуками, правнуками, брати участь у їх вихованні. Батьки чи інші особи, з якими проживає дитина, не мають права перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків. Якщо такі перешкоди чиняться, баба, дід, прабаба, прадід мають право на звернення до суду з позовом про їх усунення.

Відповідно до ч. 2 ст. 16 Закону України «Про охорону дитинства» батьки, інші члени сім'ї та родичі, зокрема ті, які проживають у різних державах, не повинні перешкоджати одне одному реалізувати право дитини на контакт з ними, зобов'язані гарантувати повернення дитини до місця її постійного проживання після реалізації нею права на контакт, не допускати неправомірної зміни її місця проживання.

Згідно ст. 263 СК України спір щодо участі баби діда, прабаби, прадіда, брата, сестри, мачухи, вітчима у вихованні дитини вирішується судом відповідно до ст. 159 СК України.

Відповідно до ст. 159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров'я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 3 Конвенції ООН про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Відповідно до ч.2 ст. 6 Конвенції про права дитини передбачено, що Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання та здоровий розвиток дитини.

Відповідно до ст. 1 Закону України &q?о ;Про охорону дитинства&q?ив; контакт з дитиною - це реалізація матір'ю, батьком, іншими членами сім'ї та родичами, у тому числі тими, з якими дитина не проживає, права на спілкування з дитиною, побачення зазначених осіб з дитиною, а також надання їм інформації про дитину або дитині про таких осіб, якщо це не суперечить інтересам дитини.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 10 Закону України &quti;Про охорону дитинства&q?а;; держава здійснює захист дитини від усіх форм фізичного і психічного насильства, образи, недбалого і жорстокого поводження з нею у тому числі з боку батьків або осіб, які їх замінюють.

Згідно ч.2 ст.1 СК України метою регулювання сімейних відносин є зміцнення сім'ї як соціального інституту і як союзу конкретних осіб; утвердження почуття обов'язку перед батьками, дітьми та іншими членами сім'ї; побудови сімейних відносин на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки; забезпечення кожної дитини сімейним вихованням, можливістю духовного та фізичного розвитку.

Відповідно до ст.7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, при цьому, сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Задовольняючи частково позов, суд вважав встановленими такі обставини.

Позивач є дідусем ОСОБА_5,ІНФОРМАЦІЯ_1, батьками якої є ОСОБА_1 та ОСОБА_3.

Між сторонами існують конфлікти щодо участі у вихованні та спілкуванні з дитиною - ОСОБА_5, внаслідок яких позивач усунутий від можливості спілкуватись з онукою, що підтверджується листом Уповноваженого Президента України з прав дитини про проведення бесіди з відповідачем - ОСОБА_1 щодо права бабусі і дідуся на участь у вихованні онуки (а.с.2).

Відповідачами не надано допустимих та беззаперечних доказів того, що позивач, який є дідом дитини, несе загрозу та його подальше спілкування з дитиною суперечило б інтересам останньої.

Також, на вимогу відповідача ОСОБА_1 було зроблено запит до Національної поліції України щодо викликів поліції стосовно ОСОБА_8, однак як вбачається з наданої до суду інформації, з баз (банків) даних МВС відомості про факти викликів поліції у період з 1997 року по 2014 рік, відсутні.

Крім того, відповідачами не надано доказів, що позивачем застосовувалось фізичне або психічне насильство, недопустимі методи виховання відносно дитини.

Згідно Висновку органу опіки та піклування Подільської районної в місті Києві державної адміністрації від 22.06.2017 вбачається, що Подільська районна в місті Києві державна адміністрація, як орган опіки та піклування, вирішила за доцільне визначити гр. ОСОБА_2 (за довіреністю ОСОБА_7) час спілкування зі своєю малолітньою онукою ОСОБА_5,ІНФОРМАЦІЯ_1, з урахуванням стану здоров'я дитини, за попередньою домовленістю з батьками дитини гр. ОСОБА_1 та ОСОБА_3 та в їх присутності таким чином: кожну другу суботу місяця з 14 год. 00 хв. до 19 год. 00 хв. Якщо друга субота місяця припадає на день відрядження батька або матері малолітньої ОСОБА_5,ІНФОРМАЦІЯ_1, батьки дитини за два дні письмово попереджають гр. ОСОБА_8, або гр. ОСОБА_7.

З пояснень представника позивача та матеріалів справи встановлено, що позивач прагне спілкуватися з онукою та приймати участь у її вихованні.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення заяви ОСОБА_8, суд першої інстанції виходив із того, що позивач самостійно не може здійснювати та в повній мірі приділяти онуці увагу, з огляду на стан його здоров&qupt;я. В свою чергу, дитина не може тривалий час знаходитися з позивачем, з огляду на відсутність у дитини стійкої прихильності до діда та значного часу розлуки і спілкування з дідом.

Також суд виходив з того, що встановлення обмеження щодо місця зустрічі онуки з дідом за місцем проживання останнього, суперечить інтересам дитини, оскільки в такому випадку спілкування буде обмежене фактом присутності дитини у квартирі позивача, що в свою чергу може негативно вплинути на загальний розвиток дитини, виходячи з її фізичної та психо-емоційної характеристики, що зазначено у висновку психолога.

При цьому, суд зазначив, що у разі налагодження стосунків та встановлення стійкого та довірливого емоційного зв'язку з онукою, позивач не позбавлений права на зміну вказаного вище регламенту , шляхом збільшення чи зміну відповідних зустрічей.

Дослідивши наявні в справі письмові докази, колегія суддів встановила, що вищенаведені обставини справи, які суд вважав встановленими є доведеним, а висновок суду, та визначений судом порядок участі діда у вихованні онуки, повністю відповідає цим обставинам, вимогам закону, та інтересам дитини.

Оскільки відповідачами не надано допустимих та беззаперечних доказів того, що позивач, який є дідом дитини, несе загрозу та його подальше спілкування з дитиною суперечило б інтересам останньої, суд першої інстанції, дійшов обґрунтованого висновку щодо часткового задоволення позову ОСОБА_2.

Доводи апеляційної скарги, в частині того, що позивачем виступив дідусь, однак по обставинам справи досліджувалась доцільність спілкування онуки з бабусею, є безпідставними та підлягають відхиленню оскільки з рішення суду вбачається, що суд врахував стан здоров'я позивача, та вимоги останнього задовольнив частково, надавши мінімальний термін для спілкування діда з онукою.

Щодо посилань скаржника на те, що судом не досліджувались побутові умови проживання дідуся, то суд зазначає, що при вирішенні питання встановлення регламенту спілкування онуки з дідусем, таке дослідження не є обов'язковим та не передбачено законодавством, крім того, суд в рішенні зазначив, що місце зустрічей дідуся з онукою не може бути обмежене лише його місцем проживання.

Таким чином, аргументи, викладені в апеляційній скарзі, стосовно неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи, є недоведеними.

Посилання відповідача на неспроможність дідуся за станом здоров'я спілкуватись з онукою та здійснювати за нею належний нагляд не можуть бути підставою для відмови позивачу у праві бачитись з онукою. Навпаки, суд зобов'язав відповідача, яка є дочкою позивача, бути присутньою під час таких зустрічей та допомагати в такому спілкуванні. Догляд відповідачки за своїм не здоровим батьком в присутності дитини, може лише позитивно вплинути на її виховання, буде сприяти розвитку в неї якостей любові та співчуття до ближнього та до людей похилого віку.

Доводи скарги про негативне ставлення бабусі , яка є представником позивача, та в присутності якої будуть проходити зустрічі, до батьків неповнолітньої дитини, також не впливають на законність ухваленого судом рішення, оскільки суд встановив порядок зустрічей дівчинки з дідусем в присутності її батьків , а не його представника, а тому такі побачення можуть проходити без присутності бабусі.

Інші доводи скарги висновків суду не спростовують.

Суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому відповідно до ст. 375 ЦПК України , апеляційна скарга залишається без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1залишити без задоволення.

Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 23 травня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 01 листопада 2018 року.

Головуючий Желепа О.В.

Судді Рубан С.М.

МузичкоС.Г.