Постанова

Іменем України

03 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 127/18993/17-ц

провадження № 61-29178св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Журавель В.І. (суддя-доповідач), АнтоненкоН. О., Крата В. І.,

учасники справи:

заявник - ОСОБА_4,

боржник - ОСОБА_5,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 08 вересня 2017 року у складі судді Бар'як А. С. та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 05 жовтня 2017 року у складі колегії суддів: Берегового О. Ю., Денишенко Т. О., Луценка В. В.,

встановив:

У вересні 2017 року ОСОБА_4 звернувся до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_5 на його користь аліментів на утримання дочки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі ? частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня подання заяви до досягнення дитиною повноліття.

Вимоги обґрунтовував тим, що він і ОСОБА_5 є батьками дитини ОСОБА_6, яка фактично проживає з ним і перебуває на його утриманні.

Оскільки боржник має можливість надавати дитині матеріальну допомогу, просив заяву задовольнити.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 08 вересня 2017 року, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 05 жовтня 2017 року, відмовлено у прийнятті заяви ОСОБА_4

Суди мотивували відмову у прийнятті заяви тим, що в цьому випадку має місце спір про право.

До суду касаційної інстанції від ОСОБА_4 надійшла касаційна скарга, у якій він, посилаючись на порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Вважає, що суди безпідставно відмовили у прийнятті його заяви, оскільки він і донька зареєстровані та проживають за однією адресою, а наявність заперечення ОСОБА_5 щодо видачі судового наказу не свідчить про наявність спору.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 жовтня 2017 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано її з суду першої інстанції.

Від ОСОБА_5 надійшло заперечення на касаційну скаргу ОСОБА_4, у якому вона просить залишити без змін оскаржувані судові рішення.

Справу № 127/18993/17-ц та матеріали касаційного провадження передано до Верховного Суду.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи у прийнятті заяви про видачу судового наказу, місцевий суд, з яким погодився апеляційний суд, застосувавши положення статті 100 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) в редакції, чинній на час розгляду справи судами попередніх інстанцій, зробив висновок про наявність спору про право, який підлягає розгляду у порядку позовного провадження.

Колегія погоджується з такими висновками судів.

Відповідно до статті 95 ЦПК України (в редакції, чинній на час розгляду справи судами попередніх інстанцій) судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 96 цього Кодексу.

Судовий наказ може бути видано, у разі якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов'язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб (пункт 4 частини першої статті 96 ЦПК України в редакції, чинній на час розгляду справи судами попередніх інстанцій).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 100 ЦПК України (в редакції, чинній на час розгляду справи судами попередніх інстанцій) суддя відмовляє у прийнятті заяви про видачу судового наказу, у разі якщо із заяви і поданих документів вбачається спір про право.

Наявність спору про право, яке є підставою для відмови у прийнятті заяви про видачу судового наказу, вирішується суддею у кожному конкретному випадку, виходячи із характеру та обґрунтованості заявленої матеріально-правової вимоги і документів, доданих до заяви. Наявність спору можна встановити відсутністю документів, що підтверджують наявність суб'єктивного права у заявника; документів, що підтверджують порушення суб'єктивного права або документів, що підтверджують виникнення права вимоги. Крім того, мають ураховуватися обставини, якщо із доданих документів вбачається, що боржник заперечує, не визнає або оспорює свій обов'язок перед заявником (кредитором). Така вимога може бути вирішена лише у позовному провадженні.

Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції боржник ОСОБА_5 подала заперечення на апеляційну скаргу ОСОБА_4, у яких вона оспорювала свій обов'язок щодо сплати аліментів. Крім того, вона додала копії судових рішень в іншій справі за її позовом до ОСОБА_4 про стягнення аліментів.

Суди попередніх інстанцій, встановивши наявність спору про право, дійшли обґрунтованого висновку про відмову у прийнятті заяви про видачу судового наказу.

Аргументи касаційної скарги на законність оскаржуваних судових рішень не впливають, висновків судів не спростовують.

У зв'язку з наведеним колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвали судів попередніх інстанцій - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

постановив:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 08 вересня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 05 жовтня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді В. І. Журавель

Н. О. Антоненко

В. І. Крат