___________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 520/9458/15-ц
Провадження № 2/520/1595/18
УХВАЛА

10.10.2018 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого - судді Калініченко Л.В.

при секретарі - Єгоровій Н.Ю.,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в м. Одесі в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, в інтересах якої діє опікун ОСОБА_3, про стягнення грошових коштів,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Київського районного суду міста Одеси перебуває цивільна справа №520/9458/15-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, в інтересах якої діє опікун ОСОБА_3, про стягнення грошових коштів, в якій позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь грошові кошти, які були передані за попереднім договором №2 від 21.08.2013 року у розмірі 1500000 (один мільйон пятсот тисяч) гривень 00 (нуль) копійок.

У підготовче судове засідання позивач ОСОБА_1 не зявився, про дату, час і місце проведення судового засідання повідомлявся належним чином, однак надав до суду заяву в якій позовні вимоги підтримав, просить суд задовольнити, розгляд справи провести за його відсутності.

Представник відповідача ОСОБА_3, який діє як опікун ОСОБА_2, - ОСОБА_4 у підготовчому судовому засіданні просила суд залишити позовну заяву без розгляду на підставі ч.10 ст. 84 ЦПК України, оскільки позивачем не виконується ухвала суду від 15 червня 2017 року про витребування доказів.

Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши, вивчивши та проаналізувавши матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку.

З матеріалів справи вбачається, що 06 липня 2015 року ОСОБА_1 звернувся до Київського районного суду міста Одеси з позовом до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів, який під час розгляду справи уточнював та згідно з останньою редакцією позову просить суд, стягнути з відповідача на свою користь грошові кошти, які були передані за попереднім договором №2 від 21.08.2013 року у розмірі 1500000 (один мільйон пятсот тисяч) гривень 00 (нуль) копійок.

28 січня 2016 року заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси позовні вимоги позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь ОСОБА_1 грошові кошти, які були передані за попереднім договором №2 від 21.08.2013 року у розмірі 1500000 (один мільйон пятсот тисяч) гривень 00 (нуль) копійок. Стягнуто з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 3654 гривні 00 копійок.

19 грудня 2016 року звернувся до Київського районного суду м. Одеси з заявою про перегляд заочного рішення Київського районного суду м. Одеси від 28 січня 2016 року по цивільній справі №520/9458/15-ц ОСОБА_3, який діє як опікун в інтересах недієздатної ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 09.02.2017 року скасовано заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 28 січня 2016 року по цивільній справі №520/9458/15-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів, призначено справу до розгляду в загальному порядку, та призначено час і місце проведення попереднього судового засідання.

В попередньому судовому засіданні 15 червня 2017 року представник відповідача ОСОБА_3, який діє як опікун в інтересах недієздатної ОСОБА_2, - ОСОБА_4 заявила клопотання про призначення по справі почеркознавчої експертизи та витребування доказів.

Представник відповідача зазначила, що для підтвердження заперечень відповідача проти задоволення позову, щодо не підписання ОСОБА_2 спірного договору, є за необхідним призначення судової почеркознавчої експертизи в цій справі, на вирішення якої вона просить суд поставити питання: «Чи виконано підпис на попередньому договорі купівлі-продажу навпроти фамілії ОСОБА_2 особисто ОСОБА_2 або іншою особою?».

Однак, представник відповідача зазначила, що вважає за доцільне залишити вирішення вказаного клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи відкритим, та розглянути клопотання про витребування доказів, в якому представник позивача просила суд витребувати у позивача оригінал спірного договору купівлі-продажу від 21 серпня 2013 року, оскільки у відповідача відсутній примірник цього договору , він перебуває у позивача, а проведення вищевказаної експертизи без обєкта дослідження спірного договору буде неможливим.

Ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 15 червня 2017 року клопотання представника відповідача ОСОБА_3, який діє як опікун в інтересах недієздатної ОСОБА_2, - ОСОБА_4 про витребування доказів задоволено. Витребувано у ОСОБА_1, для подальшого вирішення питання про призначення судової почеркознавчої експертизи, оригінал попереднього договору купівлі-продажу квартири від 21 серпня 2013 року, який укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

23 серпня 2017 року до суду надійшла заява від позивача ОСОБА_1, в якій останній зазначив, що 21 серпня 2017 року ознайомлений з ухвалою суду від 15 червня 2017 року про витребування доказів, та у звязку з неможливістю виїхати до міста Одеси, просив суд надати час для подання оригіналу попереднього договору купівлі-продажу квартири від 21 серпня 2013 року, який укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

Також, з урахуванням заявлених сторонами по справі вимог та заперечень, заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, з метою зясування усіх обставин по справі, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, оскільки представником відповідача заявлено клопотання про призначення амбулаторної судово-психіатричної експертизи щодо встановлення психічного стану особи, судом 23 серпня 2017 року було постановлено ухвалу, якою призначено по цивільній справі №520/9458/15-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, в інтересах якої діє опікун ОСОБА_3, про стягнення грошових коштів амбулаторну судово-психіатричну експертизу, на вирішення якої поставлено наступне питання:

1. Чи могла ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними в момент укладення 21 серпня 2013 року попереднього договору №2?

Вказаною ухвалою суду, на час проведення експертизи, провадження по справі зупинено.

13 грудня 2017 року та 27 березня 2018 року до суду надійшли клопотання від експерта КУ «Одеський обласний медичний центр психічного здоровя» про надання додаткових документів для проведення амбулаторної судово-психіатричної експертизи, призначеної ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 23 серпня 2017 року, в яких експерт просив надати йому в розпорядження у тому числі належним чином завірену копію попереднього договору купівлі-продажу квартири від 21 серпня 2013 року, який укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

22.05.2018 року до Київського районного суду міста Одеси надійшли з КУ «Одеський обласний медичний центр психічного здоровя» матеріали цивільної справи №520/9458/15-ц, разом з листом про неможливість проведення експертизи та для приєднання до матеріалів справи додаткових документів для проведення експертного дослідження.

Ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 06.06.2018 року поновлено провадження по цивільній справі №520/9458/15-цза позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів.

Суд зазначає, що станом на 10 жовтня 2018 року, позивачем ОСОБА_1 ухвала Київського районного суду міста Одеси від 15 червня 2017 року не виконана, оригінал попереднього договору купівлі-продажу квартири від 21 серпня 2013 року, який укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, до суду не надано.

Суд зазначає, що відповідно до відповідно до ч.1 ст. 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обовязкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Статтею 258 ЦПК України встановлено, що судовими рішеннями є: 1)ухвали; 2)рішення; 3)постанови; 4)судові накази.

Судове рішення (постанова, ухвала) це акт судової влади, що здійснює захист порушених або оскаржених прав громадян і організацій шляхом підтвердження наявності або відсутності правовідносин і розпорядженням відповідних дій в майбутньому.

Обов'язок виконувати судове рішення (постанову) випливає не з рішення (постанови) суду як такого, а із санкцій, передбачених нормами права, що були застосовані судом. Навіть у тих випадках, коли закон передбачає відповідальність за невиконання рішень, ця відповідальність має на меті примусити зобов'язану рішенням суду особу виконати розпорядження норми, що застосував суд.

Одними з властивостей судового рішення, що вступило в законну силу є: можливість примусового виконання судового рішення мимо волі зобов'язаної особи та обов'язковість, яка полягає в тому, що судове рішення, що вступило в законну силу, стає обов'язковим для всіх органів, підприємств, установ, організацій, посадових осіб і громадян і підлягають виконанню на всій території України. Рішення, що вступило в законну силу, є обов'язковим і підлягає точному виконанню. Усі державні органи, посадові особи й окремі громадяни, зобов'язані сприяти виконанню рішення суду, виконуючи вимоги державного виконавця.

Відповідно до вимог статті 84 ЦПК України, особи, які не мають можливості подати доказ, який витребовує суд, або не мають можливості подати такий доказ у встановлені строки, зобовязані повідомити про це суд із зазначенням причин протягом пяти днів з дня вручення ухвали. У разі неповідомлення суду про неможливість подати докази, витребувані судом, а також за неподання таких доказів з причин, визнаних судом неповажними, суд застосовує до відповідної особи заходи процесуального примусу, передбачені цим Кодексом.

Так, суд зазначає, що 23 серпня 2017 року ОСОБА_1 повідомив суд, що 21 серпня 2017 року ознайомлений з ухвалою суду від 15 червня 2017 року про витребування доказів, та повідомив про неможливість надати до суду витребуваний доказ, у звязку з неможливістю приїхати до міста Одеси, у звязку з чим просив суд надати йому час для подання оригіналу попереднього договору купівлі-продажу квартири від 21 серпня 2013 року, який укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

Починаючи з 21 серпня 2017 року, тобто більше ніж рік, позивачем ОСОБА_1 витребуваний ухвалою суду від 15.06.2017 року доказ до суду не надано, про додаткові причини ненадання до суду доказу суд не повідомлено, ухвала суду не виконана.

Невиконання позивачем ухвали суду від 15.06.2017 року, робить неможливим розгляд справи, оскільки для підтвердження психічного стану відповідача на час підписання спірного договору, ухвалою суду від 23 серпня 2017 року було призначено амбулаторну судово-психіатричну експертизу, для проведення якої також за необхідно належним чином завірена копія попереднього договору купівлі-продажу квартири від 21 серпня 2013 року, який укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

Судом враховується, що відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з ч.1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція), кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини зауважив, що «право на суд», одним із аспектів якого є право доступу, не є абсолютним і може підлягати обмеженням; їх накладення дозволене за змістом. Проте такі обмеження повинні застосовуватись з легітимною метою та повинні зберігати пропорційність між застосованими засобами та поставленого метою (VOLOVIK v. UKRAINE, N 15123/03, § 55, ЄСПЛ, від 06 грудня 2007 року).

Водночас, згідно з п.п. 22-29 рішення ЄСПЛ у справі від 28.03.2006 року «Мельник проти України», право доступу до суду не є абсолютним, воно може бути обмеженим. Тим не менше право доступу до суду не може бути обмеженим таким чином або у такій мірі, що буде порушена сама його сутність. Ці обмеження повинні мати законну мету та бути пропорційними між використаними засобами та досягнутими цілями. При цьому правила регулювання строків мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані. У той же час такі правила в цілому або їх застосування не повинні перешкоджати сторонам використовувати доступні засоби захисту.

Також Європейський суд з прав людини зазначає, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але й реальним (Рішення Суду у справі «Жоффре де ля Прадель проти Франції» від 16.12.1992 року).

З практики Європейського суду з прав людини випливає, що Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод не гарантує захист теоретичних та ілюзорних прав, а гарантує захист прав конкретних та ефективних (Рішення Суду у справі «Артіко проти Італії» (Artico c. Italie) від 13 травня 1980 року).

Згідно з ч. 10 ст. 84 ЦПК України, у разі неподання учасником справи з неповажних причин або без повідомлення причин доказів, витребуваних судом, суд залежно від того, яка особа ухиляється від їх подання, а також яке значення мають ці докази, може визнати обставину, для зясування якої витребовувався доказ, або відмовити у його визнанні, або може здійснити розгляд справи за наявними в ній доказами, або, у разі неподання таких доказів позивачем, - також залишити позовну заяву без розгляду.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 257 ЦПК України, суд постановляє ухвалу про залишення заяви без розгляду, якщо позивач без поважних причин не подав витребувані судом докази, необхідні для вирішення спору.

З урахуванням вищевикладеного, у звязку з неможливістю ухвалення судом законного та обґрунтованого рішення без витребуваних ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 15 червня 2017 року доказів, які не надано позивачем без поважних причин протягом одного року, в силу наведених вище положень статті 257 ЦПК України, позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2, в інтересах якої діє опікун ОСОБА_3, про стягнення грошових коштів, підлягає залишенню без розгляду.

Керуючись ст. 84, 257 ЦПК України, п. 15.5 Перехідних положень Розділу ХІІІ ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, в інтересах якої діє опікун ОСОБА_3, про стягнення грошових коштів залишити без розгляду.

Розяснити позивачеві ОСОБА_1, що залишення позову без розгляду, не перешкоджає повторному зверненню до суду з цим позовом, після усунення умов, що були підставою для залишення заяви без розгляду.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Одеської області шляхом подання до Київського районного суду м. Одеси апеляційної скарги на ухвалу суду протягом пятнадцяти днів з дня її складення.

Повний текст ухвали суду складено 10.10.2018 року.

Головуючий Калініченко Л. В.