Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/4864/18
Провадження № 2/711/1577/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 вересня 2018 року м. Черкаси

Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого судді Позарецької С.М.

при секретарі - СемиволосІ.М.

за участю позивача - ОСОБА_1

та відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів, -

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернувся в Придніпровський районний суд м. Черкаси з позовом до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів.

Свої вимоги мотивує тим, що 10 березня 2017 року між ним та відповідачем був укладений договір позики грошей, засвідчений розпискою, згідно з яким, він передав відповідачу в позику кошти у сумі 5000 грн. на строк до 15 квітня 2017 року.

Між тим, станом на день подання позовної заяви, відповідач свої зобов?язання не виконав, борг не повернув. Заборгованість становить 5000 грн.

Таким чином, позивач просить суд, - стягнути з ОСОБА_2 на свою користь заборгованість у розмірі 5000 грн. та судові витрати.

Ухвалою суду від 02 липня 2018 року по справі відкрито провадження та призначене судове засідання. Дана цивільна справа визнана судом малозначною (незначної складності) і розглядається в порядку спрощеного позовного провадження із викликом сторін. Сторони заперечень щодо такого порядку розгляду справи не надали.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав та пояснив, що 10 березня 2017 року відповідач взяв обов?язок (в усній формі) виконати роботи з виготовлення меблів і в рахунок виконання вказаних робіт ОСОБА_2 отримав від нього кошти в розмірі 5000 грн., про що написав розписку. Строк виконання зобов?язання вони визначили до 15 квітня 2017 року, проте, відповідач до даного часу кошти не повернув і роботи не виконав. На підставі вищевикладеного, просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі та стягнути з відповідача на свою користь понесені судові витрати (судовий збір) в розмірі 704 грн. 80 коп.

У відповіді на відзив позивач вказує, що оскільки оригінал розписки знаходиться у позивача, то даний факт підтверджує те, що саме грошові кошти були передані позивачем відповідачеві і останній зобов»язання щодо повернення позики не виконав.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 позовні вимоги не визнав та пояснив, що розписку, про яку вказує позивач, він писав, але ОСОБА_1 не давав і, як вона у нього опинилася, йому невідомо. Також зазначив, що він не пам?ятає, кому він міг давати таку розписку, можливо це зразок розписки. Факт отримання коштів від ОСОБА_1 заперечив, а тому у задоволенні позовних вимог просив відмовити у повному обсязі. На позов подано відзив, у якому зазначено, що оскільки розписка не містить дані про особу, у якої отримано в борг грошові кошти, то не можливо визначити, що стороною договору позики є саме позивач. Просить відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши доводи позивача та відповідача, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи в їх сукупності, всебічно, повно та обєктивно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

В судовому засіданні встановлено, що відповідно до розписки від 10 березня 2017 року, оригінал якої досліджено в судовому засіданні, ОСОБА_2, взяв у борг 5000грн., строком на 1 місяць.

Крім того, ОСОБА_2 зобовязався повернути вказану суму боргу до 15 квітня 2017 року, про що зазначено у вище зазначеній розписці від 10 березня 2017 року, яка складена та підписана відповідачем власноручно. Дані обставини відповідач не заперечує. Між тим, розписка не містить посилання на те, від кого саме ОСОБА_2 отримав грошові кошти.

Відповідно до ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Способи захисту визначені ст. 16 ЦК України.

Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч. ч. 3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України).

Пунктом третім ч. 1 ст. 3 ЦК України визначено, що свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства.

Згідно із статтею 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Як передбачено ст. 627 ЦК України, відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України). Договір є обовязковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Відповідно до частин 1,2 статті 631 ЦК, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (ст. 638 ЦК України). Загальні положення про договір визначені розділом ІІ гл. 52 Цивільного Кодексу України.

Згідно із ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність іншій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у 10 разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до ч.ч.1 та 2 ст.207 ЦК України правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обовязки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Відповідно до вимог ст. 1049 ЦК України, - позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Як передбачено ст. 509 ЦК України, зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку; зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу; зобовязання має грунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Висновки з цього приводу викладені в постанові судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 11 листопада 2015 року по справі №6-1967цс15.

Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобовязання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобовязанням їх повернення та дати отримання коштів.

Між тим, з розписки, складеної 10 березня 2017 року, вбачається, щоОСОБА_2, взяв у борг 5000 грн., строком на 1 місяць і зобов?язався повернути вказану суму до 15 квітня 2017 року. При цьому, дана розписка не містить істотних умов договору - відомостей про те, від кого отримані вказані кошти (позикодавця), а також зобовязання про їх повернення конкретній особі (позикодавцю), а тому її не можливо вважати документом, що стверджує про вчинення правочину між відповідачем та позивачем. Таким чином, відсутні підстави вважати, що сторонами фактично в письмовій формі був укладений договір позики.

На основі повно і всебічно зясованих обставин, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог та відповідач, як на підставу своїх заперечень, підтверджених сторонами доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний звязок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про неможливість задоволення заявлених позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись Конституцією України, ст. ст. 3, 6, 15, 16, 202, 207, 509, 626, 627, 628, 629, 631, 1046, 1047, 1049 ЦК України, ст.ст. 3, 4, 5, 10, 12, 13, 19, 76-81, 259, 265, 268, 273, 274, 277, 279 ЦПК України (в ред. від 03 жовтня 2017 року), суд, -

в и р і ш и в:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів, - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення через суд першої інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст судового рішення складений 27 вересня 2018 року.

Головуючий: ОСОБА_3