Справа №635/3841/18
Провадження №2/635/2340/2018

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 серпня 2018 року Харківський районний суд Харківської області у складі:

Головуючого судді Панас Н.Л.

При секретарі Крилєвській І.А.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у с.Покотилівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1, який мешкає за адресою: Харківська область, Харківський район, с.Глибоке, вул.Центральна, 9/1 до Глибоцької Сільської ради Харківського району Харківської області, , юридична адреса: Харківська область, Харківський район, с.Глибоке, вул.Радянська, 1, третя особа - Харківська районна державна адміністрація Харківської області, , юридична адреса: м.Харків, Григорівське шосе, 57 про визнання права власності на земельну ділянку (пай), -

ВСТАНОВИВ:

У червні 2018 року позивач звернувся до суду з позовом де вказує, що у 1998 році отримав сертифікат на земельну частку (пай) на території Глибоківської сільської ради Харківської області, розміром 5,93 умовних кадастрових гектарів, на землях реформованого КСП імені Кірова, серії ХР №01588084, який був виданий на підставі розпорядження Харківської райдержадміністрації №817 від 25.09.1997 року та зареєстрований в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за №84 від 11.02.1998 року. На теперішній час він має намір реалізувати своє право власності на зазначену частку, але невзмозі цього зробити через втрату сертифікату. Тому просив визнати за ним право власності на зазначену земельну частку (пай).

Ухвалою судді Харківського районного суду Харківської області від 12 червня 2018 року позов було прийнято до провадження суду і призначено у підготовче судове засіданні на 01 серпня 2018 року.

Позивач та його представник у судове засідання не з»явились, надали суду письмові заяви з проханням розглядати справу у їх відсутність. Заявлені позовні вимоги підтримали і просили задовольнити.

Представник відповідача у судове засідання не з»явився, надав суду письмову заяву з проханням розглядати справу у його відсутність та вирішити справу на розсуд суду, у відповідності з вимогами діючого законодавства.

Представник третьої особи у судове засідання не з"явився, надав суду письмову заяву з проханням розглядати справу у його відсутність. Проти задоволення позову не заперечував.

Оскільки сторони у судове засідання не з»явились фіксація судового засідання, у відповідності з вимогами ч.2 ст.247 ЦПК України, не здійснювалась.

Дослідивши матеріали справи та з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд встановив наступне.

Як вбачається з листа заступника начальника Міськрайонного управління Держгеокадастру у Харківському районі та м.Люботин Головного Управління Держгеокадастру у Харківській області №К-505/0-0.23.061-547/156-18 від 17.05.2018 року, в Книзі реєстрації сертифікатів на земельні частки (паї) КСП імені Кірова за №84, зареєстрований сертифікат на право на земельну частку (пай) ХР №0158084, який виготовлений на ім»я ОСОБА_1 на підставі розпорядження Харківської райдержадміністрації Харківської області №817 від 25.09.1997 року і був ним особисто отриманий. Розмір земельної частки (паю) 5,93 умовних кадастрових гектара. Базова вартість частки 22901 грн. (а.с.9).

Згідно з листом Харківської райдержадміністрації Харківської області №08-19/967 від 02 травня 2018 року, позивач звертався до Харківської райдержадміністрації за отриманням дублікату сертифікату на земельну частку (пай), але отримати його не зміг через відсутність бланків сертифікатів. І позивачеві було рекомендовано звернутися до суду (а.с.12).

Як вбачається з інформації, виданої виконкомом Глибоцької сільської ради Харківського району Харківської області 18 листопада 2015 року за №731, позивачеві, за наслідками проведення жеребкування із земель КСП ім.Кірова, була виділена земельна ділянка контур №16, ділянка №25, площею 5,13 га (а.с.13).

Як вбачається з копії газети "Трибуна" сертифікат на право на земельну частку (пай) ХР №0158084, який виготовлений на ім»я ОСОБА_1, вважається недійсним (а.с.14).

Надаючи правову кваліфікацію викладеним вище обставинам, суд виходить з наступного.

Згідно з вимогами ст.16 Цивільного Кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту є відновлення становища, яке існувало до порушення.

Відповідно до вимог ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Згідно зі ст.ст.12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частинами 1, 5, 6 статті 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно зі ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (1950 року), ратифікованої Законом від 17 липня 1997 року №475/97-ВР (далі Конвенція), передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Відповідно до вимог ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об'єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об'єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Примусове відчуження таких об'єктів з наступним повним відшкодуванням їх вартості допускається лише в умовах воєнного чи надзвичайного стану. Конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом.

Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

В статті 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» від 05.06.2003 № 899-IV визначено, що право на земельну частку (пай) мають: колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку; громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом; громадяни та юридичні особи України, які відповідно до законодавства України набули право на земельну частку (пай); громадяни України, евакуйовані із зони відчуження, відселені із зони безумовного (обов'язкового) або зони гарантованого добровільного відселення, а також громадяни України, що самостійно переселилися з територій, які зазнали радіоактивного забруднення, і які на момент евакуації, відселення або самостійного переселення були членами колективних або інших сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які проживають у сільській місцевості. Громадянам, зазначеним в абзаці п'ятому частини першої цієї статті, земельні ділянки в натурі (на місцевості) виділяються із земель запасу чи резервного фонду в розмірі земельної частки (паю) члена сільськогосподарського підприємства, розташованого на території відповідної ради. У разі відсутності на території відповідної ради необхідних площ земель запасу чи резервного фонду земельна ділянка за їх згодою може бути виділена в натурі (на місцевості) меншого розміру або за рахунок земель запасу чи резервного фонду, розташованих на території іншої ради в межах області. Право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку.

Згідно пункту 2 Указу Президента України від 08.08.1995 № 720/95м «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є: свідоцтво про право на спадщину; посвідчені у встановленому законом порядку договори купівлі-продажу, дарування, міни, до яких додається сертифікат на право на земельну частку (пай); рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).

В статті 5 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» зазначено, що сільські, селищні, міські ради та районні державні адміністрації в межах їх повноважень щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) уточняють списки осіб, які мають право на земельну частку (пай).

Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акта про право власності на землю (пункт 17 розд. X "Перехідні положення" ЗК). Член колективного сільськогосподарського підприємства (далі - КСП), включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку.

Кожному громадянину України, згідно статті 14 Конституції України гарантується право на землю.

У відповідності до пункту «а» частини третьої статті 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання прав.

Абзацом 7 статті 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» визначено, що право на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з нормами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Стаття 76 ЦПК України передбачає, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч.4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а відповідно до ч.2 ст.78 цього ж Кодексу обставини справи, які за законом мають бути підтверджені засобами доказування, не можуть бути підтверджені іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 95 ЦПК України письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи.

Таким чином, враховуючи, що позивачем втрачено оригінал правовстановлюючого документу - Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ХР №01588084, виданого 11.02.1998 року Харківською районною державною адміністрацією Харківської області на підставі рішення №817 від 25 вересня 1997 року, суд вважає за можливе задовольнити позов повністю.

У відповідності з вимогами ст.141 ЦПК України, судові витрати залишаються за позивачем.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.7-11, 141, 263-265 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1, який мешкає за адресою: Харківська область, Харківський район, с.Глибоке, вул.Центральна, 9/1 до Глибоцької Сільської ради Харківського району Харківської області, , юридична адреса: Харківська область, Харківський район, с.Глибоке, вул.Радянська, 1, третя особа - Харківська районна державна адміністрація Харківської області, , юридична адреса: м.Харків, Григорівське шосе, 57 про визнання права власності на земельну ділянку (пай) задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1, який мешкає за адресою: Харківська область, Харківський район, с.Глибоке, вул.Центральна, 9/1, право власності на земельну частку (пай) на території Глибоківської сільської ради Харківської області, розміром 5,93 умовних кадастрових гектарів, на землях реформованого КСП імені Кірова, яка належить йому на підставі сертифікату на земельну частку (пай) серії ХР №01588084, який був виданий на підставі розпорядження Харківської райдержадміністрації №817 від 25.09.1997 року та зареєстрований в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за №84 від 11.02.1998 року.

Судові витрати залишити за позивачем.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи за веб-адресою: hr.hr.court.gov.ua на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет.

До початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів зі дня складання повного тексту рішення через Харківський районний суд Харківської області до апеляційного суду у межах територіальної юрисдикції якого перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 01 серпня 2018 року.

Суддя Н.Л.Панас