Провадження № 2/331/808/2018
Справа № 331/2679/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2018 року місто ОСОБА_1

Жовтневий районний суд міста ОСОБА_1 в складі :

головуючого - судді - Скользнєвої Н.Г.

за участю секретаря - Постарнак М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 (місце реєстрації: АДРЕСА_1) до ОСОБА_3 (місце реєстрації: АДРЕСА_2) про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання та заборгованості за ними,

В С Т А Н О В И В:

29.03.2018 р. до Жовтневого районного суду м. Запоріжжя надійшла позовна заява ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення: аліментів на утримання повнолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в твердій грошовій сумі в розмірі 1000 (одна тисяча) гривень щомісячно, до досягнення нею 23-х років за умови, що вона буде продовжувати навчатися; заборгованості по аліментам на утримання повнолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, за минулий час, а саме: за період з жовтня 2015 року по березень 2018 року в розмірі 30000 (тридцять тисяч) гривень.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що з 30 квітня 1997 року він знаходився з ОСОБА_3 у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 06 грудня 2010 року.

Від шлюбу у позивача та відповідача народилися діти; вони є батьками повнолітньої дочки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, та неповнолітньої дочки ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 06.12.2010 року ОСОБА_2 зобов'язаний виплачувати аліменти на користь ОСОБА_3, у розмірі 1/3 частини усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку до повноліття дитини.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 27.06.2014 року № 331/1712/13-ц (2/331/722/14) було змінено розмір аліментів на утримання доньки ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 до 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму на місяць і до повноліття дитини, у зв'язку з тим, що старша донька ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, з 28.09.2012 р. почала жити в батька.

Також, зазначеним рішенням суду стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 на утримання доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, аліменти в розмірі 600, 00 грн. ( шістсот гривень 00 коп.) щомісячно, починаючи з дня звернення до суду з 28 лютого 2013 року і до повноліття дитини.

Відповідно до договору № 02030304/222 від 14.08.2014 р. про надання освітніх послуг з підготовки фахівця з вищою освітою, спільна повнолітня донька - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, навчається у Запорізькому національному технічному університеті Економіко-гуманітарного інституту гуманітарного факультету за фахом «філологія», денна форма навчання. Термін навчання за договором з 01.09.2014 р. по 30.05.2018 р., загальна вартість послуги за навчання складає 42 194 (сорок дві тисячі сто девяносто чотири) гривні.

Крім того позивач зазначає, що спільна повнолітня донька - ОСОБА_4 у звязку із навчанням і повною зайнятістю не працює, а тому непостійних доходів позивача вистачає лише на їх на витрати, щодо їх спільного проживання.

Позивач вказує, що відповідачка має самостійний заробіток, однак на утримання доньки матеріальної допомоги не надає, та просить стягнути з відповідачки на свою користь аліменти на утримання повнолітньої доньки в твердій грошовій сумі в розмірі 1000 (одна тисяча) гривень до досягнення нею 23-річного віку.

Позивач та його представник, кожен в окремості, у судове засідання не зявилися, але від ОСОБА_2 27 серпня 2018 року до суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, зазначивши, що позов підтримує та просить суд його задовольнити. (а.с. 87)

Представник відповідача надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, зазначивши, що проти задоволення позову заперечує з підстав, викладених по тексту відзиву на позовну заяву.

Ухвалою суду від 18 квітня 2018 року зазначену справу прийнято та відкрито провадження. Вирішено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. (а.с. 18-19)

30.05.2018 р. від відповідача по справі до суду надійшов відзив на позовну заяву, з доданими до нього копіями документів. З письмового відзиву вбачається, що відповідач позов не визнає повністю, зазначивши, що її доход є нерегулярним, окрім того, на її утриманні знаходиться спільна з позивачем неповнолітня донька ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4. Посилається на те, що згідно із розрахунком заборгованості зі сплати аліментів від 08.05.2018 р., наданим державним виконавцем Олександрівського відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_1 Луць, позивач станом на 30.04.2018 р. має заборгованість по сплаті аліментів за рішеннями суду в розмірі 64 485,20 грн.. Таким чином, позивач неналежним чином виконує свої обовязки щодо утримання неповнолітньої дитини. У звязку із чим, саме на ній лежить весь тягар щодо належного утримання неповнолітньої доньки, та додатковими витратами на дитину, що викликані особливими обставинами - її хворобою. Зазначає, що внаслідок скрутного фінансового становища, не має можливості надавати їх спільній повнолітній дочці - ОСОБА_4 матеріальну допомогу у звязку із навчанням останньої. В той же час, повнолітня дочка - ОСОБА_4 такої матеріальної допомоги не потребує, оскільки навчається на бюджетній основі та отримує стипендію, яка є постійним джерелом її доходу та повністю покриває її потреби щодо придбання канцелярських засобів, необхідних для навчання та витрат на проїзд та харчування, тощо. З приводу вимоги щодо стягнення заборгованості по аліментам за минулий час, а саме: за період з жовтня 2015 року по березень 2018 року в розмірі 30 000 гривень, заперечує, зазначивши що заборгованості по сплаті аліментів на утримання повнолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 вона не має, позивач не порушував питання щодо сплати аліментів за визначений час. На підставі викладеного, просила суд у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити в повному обсязі. (а.с. 31-51)

07.06.2018р. від позивача по справі на адресу суду надійшла відповідь на відзив відповідача, яка мотивована тим, що дійсно ОСОБА_4 у 2014 році вступила на навчання до вищого навчального закладу на контрактній основі та він самостійно сплачував послуги, про що наведено у позовній заяві. Переведення ОСОБА_4 на бюджетну форму навчання є показником її відмінного навчання та складання поточних іспитів на відмінно, що свідчить про те, що ОСОБА_4 ставиться до навчання відповідно та більшість свого часу присвячує саме навчанню. Наполягає на тому, що відповідачка не цікавиться обставинами навчання дочки та не допомагає останній матеріально. Посилання на тяжкий матеріальний стан відповідачки вважає неспроможними, оскільки остання у 2018 році виїжджала на заробітки до ОСОБА_6, в період з 1999 року по 2017 рік вела підприємницьку діяльність, має можливість сплачувати послуги адвоката по двом цивільним справам, які знаходяться в провадженні Жовтневого районного суду м. Запоріжжя одночасно. На підставі викладеного, просить суд його позов задовольнити. (а.с. 64)

13.06.2018р. від відповідача по справі до суду надійшли заперечення в порядку ст.. 180 ЦПК України, з яких вбачається, що ОСОБА_3 наполягає на своєму відзиві на позовну заяву та просить суд у задоволенні позову відмовити в повному обсязі. (а.с. 69-72)

Ухвалою суду від 14 червня 2018 року закрито підготовче провадження по зазначеній справі та її призначено до розгляду по суті. (а.с. 75)

Сторонами заявлені судові витрати, повязані з розглядом справи, а саме:

- позивачем ОСОБА_2 в розмірі 2 500 (дві тисячі пятсот) грн. витрати, повязані з правничою допомогою його представника ОСОБА_7, на підставі договору про надання послуг правничої допомоги. (а.с. 65-67)

- відповідачкою ОСОБА_3 в розмірі 9 500 (девять тисяч пятсот) грн. витрати, повязані з правничою допомогою її представника адвоката ОСОБА_8, на підставі договору про надання правової допомоги від 22.01.2018 р. (а.с. 53-54, 56)

Суд, вивчивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, взявши до уваги надані сторонами докази, письмові відзив на позовну заяву, відповідь на відзив та заперечення, приходить до наступного.

Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Матеріалами справи встановлено, що з 30 квітня 1997 року ОСОБА_2 знаходився з ОСОБА_3 у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 06 грудня 2010 року.

Від шлюбу у позивача та відповідача народилися діти; вони є батьками повнолітньої дочки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, та неповнолітньої дочки ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 06.12.2010 року ОСОБА_2 зобов'язаний виплачувати аліменти на користь ОСОБА_3, у розмірі 1/3 частини усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку до повноліття дитини.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 27.06.2014 року № 331/1712/13-ц (2/331/722/14) було змінено розмір аліментів на утримання доньки ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 до 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму на місяць і до повноліття дитини, у зв'язку з тим, що старша донька ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, з 28.09.2012 р. почала жити в батька. Також, зазначеним рішенням суду стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 на утримання доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, аліменти в розмірі 600, 00 грн. ( шістсот гривень 00 коп.) щомісячно, починаючи з дня звернення до суду з 28 лютого 2013 року і до повноліття дитини. (а.с. 10-12)

Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з ст.51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняється державою. Батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття.

Статтею 199 СК України визначено, що якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Згідно з ч. 1 ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" судам роз'яснено, що обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Тобто однією з умов для задоволення позову є можливість платника надавати матеріальну допомогу, а якщо така можливість підтверджена, то в якому розмірі, який би максимально відповідав інтересам обох сторін з урахуванням встановлених у справі обставин.

Лише та обставина, що на батьків покладено обов'язок утримувати повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, сама по собі не може бути підставою для задоволення позовних вимог.

Частиною 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. №2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" роз'яснено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У справі Bellet v. France Суд зазначив, що "стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права".

Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно зі ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до вимог ст.. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до ч. 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обовязків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Із змісту вказаної норми права вбачається, що відомості про факти, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, повинні бути одержані із зазначених у законі джерел і передбаченими у законі способами.

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, є студенткою бюджетної форми навчання 4 курсу Гуманітарного факультету Запорізького національного технічного університету IV рівня акредитації, з терміном навчання з 01.09.2014 року по 30 травня 2018 року, про що свідчить довідка від 21.03.2018 року за № 8824. (а.с. 5)

Доказів того, що ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, продовжує навчання після 30 травня 2018 року, матеріали справи не містять.

При цьому, судом встановлено, що ОСОБА_4 під час навчання у ЗНТУ отримувала стипендію, зокрема, нею була отримана стипендія в такому розмірі:

- за період з 01.10.2015 по 31.12.2015 в сумі 2 475,00 грн. (довідка ЗНТУ від 10.05.2018 р. № 214);

- за період з 01.01.2016 по 31.12.2016 в сумі 10 238,29 грн. (довідка ЗНТУ від 10.05.2018 р. № 215);

- за період з 01.01.2017 по 31.12.2017 в сумі 17 061,90 грн. (довідка ЗНТУ від 10.05.2018 р. № 216);

- за період з 01.01.2018 по 30.04.2018 в сумі 7 612,20 грн. (довідка ЗНТУ від 10.05.2018 р. № 217). (а.с. 42-45)

Факт навчання ОСОБА_4 в ЗНТУ на бюджетній формі навчання також підтверджується копією витягу з наказу ЗНТУ № 318-с від 31.08.2015 р., відповідно до якого ОСОБА_4, студенці 2 курсу гуманітарного факультету, змінена форма фінансування навчання з контрактної на бюджетну з 01.09.2018 р. з призначенням стипендії. (а.с. 46)

Крім того, довідками ЗНТУ від 29.05.2018 р. за вих. №№ 34 та 35 підтверджується той факт, що за договором № 02030304/222 від 14.08.2014 р. позивачем було сплачено лише за 1 та 2 семестри 1-го року навчання, сума в розмірі 8 650 грн. (а.с. 47-48).

Таким чином, зазначені факти повністю спростовують доводи позивача, що спільна повнолітня донька - ОСОБА_4 навчається у ЗНТУ на платній основі та те, що загальна вартість послуги за навчання складає 42 194 гривні.

Одночасно судом встановлено, що протягом 2015 2017 років відповідач ОСОБА_3 не мала регулярних доходів, оскільки ніде не працювала та не займалася підприємницькою діяльністю, про що свідчать відомості з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків, надані Відділенням в Олександрівському районі м. Запоріжжя Запорізької обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Запорізькій області від 15.05.2018 р. за вих. № 2875/14/08-26-08. (а.с. 49)

Згідно із останнім консультативним висновком Комунальної установи «Запорізька міська багатопрофільна дитяча лікарня № 5» від 08.01.2018 р., ОСОБА_5 (молодша донька позивача та відповідача, яка мешкає з відповідачем та перебуває на її утриманні) хворіє на бронхіальну астму, транзиторну кристалургійну інфекцію сечових шляхів, та потребує відповідного лікування, в тому числі зміні клімату під час цвітіння, що потребує періодичного вивезення дитини до іншої кліматичної зони. (а.с. 50)

Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 08.05.2018 р., наданим державним виконавцем Олександрівського відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_1 Луць, ОСОБА_2 станом на 30.04.2018 р. має заборгованість перед ОСОБА_3 по сплаті аліментів за вищенаведеними рішеннями судів в розмірі 64 485,20 грн. (а.с. 51)

Аналізуючи встановлені в судовому засіданні обставини, враховуючи матеріальне становище ОСОБА_4, яка до 30 травня 2018 року навчалася на бюджетній формі навчання та отримувала стипендію, а також враховуючи матеріальне становище ОСОБА_3, суд приходить до висновку, що ОСОБА_3 не має можливість надавати повнолітній дочці ОСОБА_4 матеріальну допомогу у звязку із її навчанням, а остання такої матеріальної допомоги не потребує.

Щодо вимоги ОСОБА_2 про стягнення з ОСОБА_3 на її користь заборгованості по аліментам на утримання повнолітньої доньки, суд вважає за необхідне зауважити наступне.

Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства, закріпленого статтею 13 ЦПК України, учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Пунктом 4 частини 3 статті 175 ЦПК України встановлено, що позовна заява в тому числі повинна містити зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні

Згідно із вимогами частини 3 статті 49 ЦПК України до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви.

Ні позивач, ні його представник, до закінчення підготовчого засідання не подали суду будь-яких уточнень, змін та доповнень до позову.

У позовній заяві, позивач, в тому числі, просить суд стягнути на його користь заборгованості по аліментам на утримання повнолітньої доньки за минулий час, а саме за період з жовтня 2015 по березень 2018 року (загалом тридцять місяців) в сумі 30 000 гривень.

Зазначену заборгованість позивач просить стягнути на підставі ст. 201 та ст. 194 Сімейного кодексу України.

При цьому, представник позивача - ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснив суду, що позивач з 01.09.2014 і до 2018 року мав фінансову змогу самостійно надавати матеріальну допомогу своїй доньці ОСОБА_4 у звязку із її навчанням, а тому раніше не звертався до суду із вимогами щодо стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання.

Відповідач проти зазначених вимог заперечує, та наголошує, що не має рішення суду, яке набрало законної сили, щодо стягнення з неї на користь позивача аліментів на утримання повнолітньої доньки, та, відповідно, у відповідача не має перед позивачем ніякої заборгованості по аліментам на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_4, доказів зворотного позивачем не надано.

Відповідно до ст. 201 СК України, до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу.

В свою чергу, частина 1 статті 194 СК України визначає, що аліменти можуть бути стягнуті за виконавчим листом за минулий час, але не більш як за три роки, що передували пред'явленню виконавчого листа до виконання.

Тобто, в даному випадку, виходячи із змісту позовної заяви, предметом даної позовної вимоги є стягнення саме заборгованості по аліментам на утримання повнолітньої доньки, а підставою норма статті 194 СК України.

В частині 1 статті 194 СК України визначено порядок стягнення аліментів за виконавчим листом за минулий час, тобто в порядку виконавчого провадження. Зазначена норма розрахована на випадки, коли рішення суду про сплату аліментів, що набрало законної сили, не виконувалося через непред'явлення з тих чи інших причин виконавчого листа до виконання.

Таким чином суд вважає, що позивачем та його представником при поданні позову було неправильно обрано спосіб захисту його прав - невірно зазначені предмет та підстава даної позовної вимоги, та сплутані із правилом, закріпленим в ч. 2 ст. 191 СК України, що визначає підстави, при наявності яких суд може ухвалити рішення про стягнення аліментів за минулий час за позовом одного з батьків.

Аналізуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення: аліментів на утримання повнолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в твердій грошовій сумі в розмірі 1000 (одна тисяча) гривень щомісячно, до досягнення нею 23-х років за умови, що вона буде продовжувати навчатися; заборгованості по аліментам на утримання повнолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, за минулий час, а саме: за період з жовтня 2015 року по березень 2018 року в розмірі 30000 (тридцять тисяч) гривень, задоволенню не підлягають.

Вирішуючи вимогу відповідачки про стягнення з позивача витрат на правничу допомогу, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. До останніх, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч.3 ст. 3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Статтею 60 ЦПК України визначено, що представником в суді може бути адвокат або законний представник.

Згідно ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Згідно ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи, витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

30.05.2018 р. через канцелярію суду представник відповідача адвокат ОСОБА_8 подав суду відзив на позовну заяву, до якого був доданий попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат. (а.с. 53-54)

28 серпня 2018 року через канцелярію суду представник відповідача адвокат ОСОБА_8 подав заяву про розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у звязку з розглядом справи.

Відповідно до вказаної заяви, з урахуванням раніше поданого попереднього (орієнтованого) розрахунку суми судових витрат, заявлені витрати, які відповідач сплатила та/або має сплатити у звязку з розглядом справи у розмірі 9 500 (девять тисяч пятсот) гривень.

01.11.2018 р. через канцелярію суду на підтвердження заявленого відповідачем розміру судових витрат, її представником адвокатом ОСОБА_8, були надані суду засвідчені копії додаткової угоди від 27 серпня 2018 року до договору про надання правової допомоги від 22.01.2018 р., акту наданих послуг, касового ордеру на суму 9 500 грн.

На підтвердження витрат на правничу допомогу адвоката в розмірі 9500,00 грн. відповідачем долучено до матеріалів справи: ордер серії ЗП 037374 від 25.05.18р., відповідно до якого адвокат ОСОБА_8 на підставі договору про надання правової допомоги № б/н від 22.01.2018 року уповноважений представляти інтереси ОСОБА_3 у Жовтневому районному суді м. Запоріжжя; договір про надання правової допомоги № б/н від 22.01.2018р.; угоду від 22.05.2018р. до договору про надання правової допомоги № б/н від 22.01.2018р.; акт наданих послуг від 29.05.2018р.; додаткова угода до угоди від 22.05.2018р. до договору про надання правової допомоги № б/н від 22.01.2018р.; акт наданих послуг від 31.10.2018р.; квитанція до прибуткового касового ордеру № 1 від 01.11.2018р. про сплату правничих послуг у розмірі 9500,00 грн. (а.с. 28-30, 55-54)

Як на доказ щодо суми витрат на правничу допомогу позивач посилається на перелік виконаних робіт (наданих послуг), яким встановлено, що адвокатом ОСОБА_8 виконані наступні роботи:

1) усна консультація щодо визначення та узгодження правової позиції по справі (до 2-х годин роботи) 500,00 грн.;

2) ознайомлення з матеріалами справи 25.05.2018р. (до 2-х годин роботи) 1000,00 грн.;

3) складання заяв по суті відзиву на позовну заяву 1500,00 грн.;

4) складання та подання заяв, клопотань і заперечень щодо процесуальних питань заява про виклик свідка 1000,00 грн.;

5) участь у судовому засіданні 31.05.2018р. (до 2-х годин роботи) 1000,00 грн.;

6) складання заяв по суті заперечення на відповідь на відзив 1500,00 грн.;

7) участь у судовому засіданні 14.06.2018р. (до 2-х годин роботи) 1000,00 грн.;

8) участь у судовому засіданні 01.08.2018р. (до 2-х годин роботи) 1000,00 грн.;

9) участь у судовому засіданні 28.08.2018р. (до 2-х годин роботи) 1000,00 грн.

Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Між тим, суд вважає, що у відповідності до положень ч. 4 ст. 137 ЦПК України вказаний розмір гонорару є завищеним, зважаючи на те, що справа є нескладною, час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг) не відповідає фактичним обставинам справи, виходячи з наступного.

З додаткової угоди до угоди від 22.05.2018р. до договору про надання правової допомоги № б/н від 22.01.2018р. вбачається, що один час роботи адвоката ОСОБА_9 становить 500,00 грн.

Відповідно до п. 2 переліку виконаних робіт (наданих послуг) адвокатом ОСОБА_8, визначеного актом наданих послуг від 31.10.2018р., вбачається, що останнім виконано вид робіт: ознайомлення з матеріалами справи 25.05.2018р. (до 2-х годин роботи), за що сплачено 1000,00 грн.

Враховуючи, що час ознайомлення з матеріалами справи є невеликим обсягом роботи, суд приходить до висновку, що в даному випадку можливо обмежитися до 1 години роботи з урахуванням підготовки заяви про ознайомлення з матеріалами справи, прибуттям до суду та фактичним ознайомленням зі справою з 24-х аркушів, що становить 500,00 грн.

Проте, як вбачається з матеріалів справи, адвокат ОСОБА_8 ознайомлювався з матеріалами справи 25.05.2018 року, які складалися лише з 24 сторінок, більшість з яких становили ті документи, які були отримані відповідачем ОСОБА_10 від суду засобами поштового звязку (ухвала суду про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі, позовна заява з доданими до неї копіями документів). (а.с. 25)

Відповідно до п. 2 переліку виконаних робіт (наданих послуг) адвокатом ОСОБА_8 вбачається, що останнім виконано вид робіт: участь у судових засіданнях 31.05.2018р., 14.06.2018р., 01.08.2018р., 28.08.2018р., за що сплачено по 1000,00 грн. за кожне судове засідання до 2-х годин роботи.

Проте, як вбачається з журналів судових засідань:

-31.05.2018 року розгляд справи за участю адвоката ОСОБА_8 тривав 0 годин 20 хвилин (а.с. 58-59);

-14.06.2018 року розгляд справи за участю адвоката ОСОБА_8 тривав 1 годин 00 хвилин (а.с. 76-78);

-01.08.2018 року розгляд справи за участю адвоката ОСОБА_8 тривав 0 годин 31 хвилин (а.с. 76-78);

-28.08.2018 року розгляд справи за участю адвоката ОСОБА_8 тривав 0 годин 00 хвилин, оскільки розгляд спарви не відбувся у звязку із знаходженням судді Скользнєвої Н.Г., як слідчого судді, у нарадчій кімнаті по розгляду скарги в порядку КПК України (а.с. 88).

Отже матеріалами справи підтверджений загальний час участі представника у судових засіданнях при розгляді справи 111 хв., що становить 924,63 грн. (500,00 грн. / 60 хв. Х 111 хв.)

Надалі, з урахуванням складності справи, а також змістом документів, суд приходить до висновку, що за складання заяв по суті справи, зокрема:: відзиву на позовну заяву, заяви про виклик свідка, заперечення на відповідь на відзив, достатня сплата правничої допомоги у розмірі 2000,00 грн.

Із зазначеного слідує, що витрати на правову допомогу по зазначеній справі в сукупності становлять 2924,63 грн.

Таким чином, вимога відповідача щодо відшкодування понесених витрати по сплаті витрат на правничу допомогу підлягає частковому задоволенню у розмірі 2924,63 грн., що є співмірним у відповідності до положень ч. 4 ст. 137 ЦПК України.

Керуючись статтями ст.ст. 263-265 ЦПК України, ст.ст.. ст.ст.. 182, 200 Сімейного кодексу України,суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_2 (місце реєстрації: АДРЕСА_1) до ОСОБА_3 (місце реєстрації: АДРЕСА_2) про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання та заборгованості за ними, відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, який зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 (ІПН: НОМЕР_1), на користь ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_6, яка зареєстрована та мешкає за адресою: АДРЕСА_2 (ІПН: НОМЕР_2), витрати на правничу допомогу в розмірі 2924 (дві тисячі девятсот двадцять чотири) гривні 63 копійок.

Повний текст судового рішення складено 05 листопада 2018 року.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Суддя: Н.Г.Скользнєва

01.11.2018