Справа № 310/8292/17
РІШЕННЯ

Іменем України

16 березня 2018 року м.Бердянськ

Бердянський міськрайонний суд Запорізької області у складі:

головуючого - судді Черткової Н.І.,

за участю секретаря судового засідання - Димово ї Л.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа орган опіки та піклування виконавчого комітету Бердянської міської ради Запорізької області про визначення місця проживання дитини,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, третя особа орган опіки та піклування виконавчого комітету Бердянської міської ради Запорізької області про визначення місця проживання дитини, посилаючись на наступні обставини. Позивач вказав, що з 2006 року по 2011 рік вони з відповідачем перебували у цивільному шлюбі.

Від шлюбу мають сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який після припинення шлюбних відносин залишився жити разом з позивачем.

Позивач вказав, що до теперішнього часу вони з відповідачем дійшли згоди щодо місця проживання сина - разом з ним, але відповідач не йде на домовленість щодо реєстрації місця проживання сина, тобто надати письмову згоду, щоб він мав можливість зареєструвати місце проживання сина за адресою їхнього з ним мешкання - АДРЕСА_1. Позивач вказав, що він виховує сина самостійно.

Позивач згоден із тим, щоб його син проживав з ним і надалі, однак для реєстрації місця проживання сина у відділі реєстрації місця проживання необхідно письмовий дозвіл матері (відповідача) на реєстрацію місця проживання дитини за певною адресою.

Позивач вказав, що на теперішіней час він офіційно працює, має час відводити дитину до школи, займатися із ним вечорами, гуляти та іншим чином піклуватися про нього, має стабільний самостійний дохід,може у повному обсязі створити всі необхідні умови для проживання та нормального розвитку дитини

Крім того, позивач проживає разом зі своїми батьками, які знаходяться на пенсії та мають сили і бажання доглядати за дитиною, коли позивача немає вдома.

Позивач зазначив, що відповідач не має достатнього постійного доходу для матеріального забезпечення умов проживання сина і мешкає не відомо де.

Позивач проживає у комфортабельній квартирі з сучасним ремонтом та обладнанням, де створені всі умови для проживання, виховання та утримання дитини, в квартирі також обладнана кімната для дитини, щоб син міг мати здоровий сон, навчатися, гратися.

З самого дитинства ОСОБА_3 позивач постійно піклується про дитину, добросовісно виконує всі батьківські обов'язки.

Відповідач ніяким чином свої батьківські обов'язки не виконує, не сплачує аліменти на утримання дитини, які були присудженні на підставі рішення суду від 26.11.2014 року.

Позивач вказав, що проживання сина разом з ним відповідає його інтересам, оскільки він має можливість забезпечити йому належні умови проживання, повною мірою займатися вихованням дитини, чого відповідач забезпечити не взмозі. В судове засідання представник позивача не з»явився, надав судові заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з»явився, надав судові заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнав у повному обсязі. Представник третьої особи в судове засідання не з»явився, надав судові заяву про розгляд справи за його відступної, проти задоволення позовних вимог не заперечував. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає позов підлягаючим задоволенню з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що сторони перебували у цивільному шлюбі і мають від нього малолітню дитину ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Судом встановлено, що відповідач не йде на домовленість щодо реєстрації місця проживання сина, тобто відмовляється надати письмову згоду, щоб позивач мав можливість зареєструвати місце проживання сина за адресою їхнього з ним мешкання - АДРЕСА_1.

Встановлено, що позивач виховує сина самостійно, але, щоб дитина проживала з ним і надалі, для реєстрації місця проживання сина у відділі реєстрації місця проживання необхідно письмовий дозвіл матері дитини - відповідача по справі на реєстрацію місця проживання дитини за певною адресою.

Судом встановлено, що позивач офіційно працевлаштований, має час відводити дитину до школи, займатися із ним вечорами, гуляти та іншим чином піклуватися про нього, має стабільний самостійний дохід, може у повному обсязі створити всі необхідні умови для проживання та нормального розвитку дитини, позивач проживає у комфортабельній квартирі з сучасним ремонтом та обладнанням, де створені всі умови для проживання, виховання та утримання дитини, в квартирі також обладнана кімната для дитини.

Встановлено, що з самого дитинства ОСОБА_3 позивач постійно піклується про дитину, добросовісно виконую всі батьківські обов'язки. Відповідач ніяким чином свої батьківські обов'язки не виконує, не сплачує аліменти на утримання дитини, які було стягнуто на підставі рішення суду від 26.11.2014 р.

Відповідно до висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Бердянської міської ради про визначення місця проживання малолітньої дитини від 02.03.2018 року № 01-1497/47 орган опіки та піклування вважає доцільним визначити місце проживання ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 з батьком- Дахновським ОСОБА_4. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків..

Відповідно до положень ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Статтею 171 СК України регламентовано, що дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім'ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім'ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси.

Відповідно до положень ч.1 ст.3, ч.1 ст.9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками в супереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

З огляду на викладене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, керуючись ст.ст. 160, 161 СК України з урахуванням визнання відповідачем позову, з метою якнайкращого забезпечення прав та інтересів дитини, суд прийшов до висновку, що місцем проживання малолітнього ОСОБА_3 слід визначити з батьком- Дахновським С.О.

Верховний Суд України в Постанові від 14 грудня 2016 року у справі №6-2445цс16, виклав таку правову позицію: в принципі 6 Декларації прав дитини проголошено, що дитина для повного і гармонічного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі - в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина, крім випадків, коли є виняткові обставини, не має розлучатися зі своєю матір'ю.

Таким чином, при ухваленні рішення, судом встановлені обставини, досліджені письмові докази у їх сукупності та співставленні, а також зроблені висновки відносно того, що позивач є працюючим, має постійний дохід, характеризуються лише з позитивної сторони, житлові умови є належними для проживання та виховання малолітньої дитини.

При цьому судом не встановлено виняткових обставин у розумінні положень статті 161 СК України та принципу 6 Декларації прав дитини, які б свідчили про неможливість проживання дитини з батьком та необхідність їх розлучення, а тому суд при ухваленні рішення дійшов до висновку, визначити місце проживання малолітньої дитини хлопчика, саме з батьком.

Крім того, судом встановлено, що у позивача також є батьки, які допомагають йому, як матеріально, так і у догляді за дитиною.

Таким чином, проживання ОСОБА_3 разом з позивачем відповідає його інтересам, оскільки він має можливість забезпечити йому належні умови проживання, повною мірою займатися вихованням дитини, чого відповідач забезпечити не в змозі.

На підставі ст.ст. 24, 51 Конституції України, ст.ст. 3, 9 Конвенції про права дитини від 20.11.1989р., яку ратифіковано постановою ВР за №789-ХІІ від 27 лютого 1991р., ст.ст.141, 157, 160, 161, 171 СК України, п.6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року та керуючись ст.ст. 259, 263, 264, 265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа орган опіки та піклування виконавчого комітету Бердянської міської ради Запорізької області про визначення місця проживання дитини, - задовольнити. Визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 разом з його батьком ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, який зареєстрований за адресою ІНФОРМАЦІЯ_4.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Якщо справу розглянуто за заявою осіб, визначених частиною другою статті 4 ЦПК України рішення суду, що набрало законної сили, є обовязковим для особи, в інтересах якої було розпочато справу. Якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом предявлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

Повний текст рішення суду складено 23 березня 2018 року.

Суддя: