Постанова

Іменем України

26 вересня 2018 року

м. Київ

справа № 442/7352/16-ц

провадження № 61-9056св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Лесько А. О., Мартєва С. Ю. (суддя-доповідач), Сімоненко В. М., Штелик С. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3,

відповідач - Виконавчий комітет Стебницької міської ради Львівської області,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Апеляційного суду Львівської області від 12 вересня 2017 року в складі колегії суддів: Бойко С. М., Копняк С. М., Ніткевича А. В.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У листопаді 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Виконавчого комітету Стебницької міської ради Львівської області про відшкодування майнової і моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями і бездіяльністю органу місцевого самоврядування.

Позовна заява мотивована тим, що він поніс витрати на виконання рішень Виконавчого комітету Стебницької міської ради Львівської області від 15 червня 2007 року № 177, від 20 червня 2008 року № 274, від 22 січня 2010 року № 472, якими йому було надано дозвіл на збір матеріалів погодження місця розміщення виділеної земельної ділянки для прибудови квіткового магазину та офісу із внесенням змін до генерального плану, надано згоду на погодження місця розташування об'єкта та на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки загальною площею 72 кв. м для прибудови магазину до багатоповерхового житлового будинку на АДРЕСА_1 та зобов'язано виготовити дозволи на погодження місця розташування об'єкта та на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки міськземфонду у ліцензованій групі.

У подальшому рішенням Виконавчого комітету Стебницької міської ради Львівської області від 21 травня 2010 року № 523 скасовано рішення від 22 січня 2010 року № 472, яке він оспорив в судовому порядку і постановою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 12 грудня 2011 року рішення Виконавчого комітету Стебницької міської ради від 21 травня 2010 року № 523 скасовано.

Однак рішеннями Виконавчого комітету Стебницької міської ради Львівської області від 18 липня 2012 року № 294 та від 26 вересня 2012 року № 320 йому відмовлено у затвердженні матеріалів з виготовлення проекту землеустрою з відведення земельної ділянки та надання її в оренду.

Постановою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 25 грудня 2012 року ці рішення за його позовом були визнані незаконними та скасовані, зобов'язано Стебницьку міську раду Львівської області розглянути та затвердити матеріали проекту землеустрою з відведення йому земельної ділянки.

Постанова Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 25 грудня 2012 року набрала законної сили і була звернута ним до виконання в примусовому порядку, проте Виконавчий комітет Стебницької міської ради Львівської області та його посадові особи судове рішення не виконують, у зв'язку з чим державний виконавець двічі накладав штраф та вніс подання про притягнення винних осіб до кримінальної відповідальності за невиконання судового рішення, виконавче провадження закінчено.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_3 просив стягнути з Виконавчого комітету Стебницької міської ради Львівської області на його користь майнову шкоду в розмірі 19 816,27 грн - витрати, які він поніс на виготовлення проектної документації із землеустрою щодо відведення йому земельної ділянки на АДРЕСА_1 під прибудову квіткового магазину та офісу до будинку, з урахуванням інфляційних втрат, з яких: вартість замовленої ним проектно-пошукової документації - 8 694,00 грн; вартість підготовки документів до видачі державного акта державним підприємством «Центр державного земельного кадастру» - 3 284,83 грн; вартість виготовлення витягу з державного реєстру прав - 124,00 грн; вартість консультацій Державного управління охорони навколишнього середовища з питань розроблення природоохоронної програми - 205,02 грн.

Крім того, ОСОБА_3 просив стягнути з Виконавчого комітету Стебницької міської ради Львівської області на його користь 5 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок бездіяльності органу місцевого самоврядування.

Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 23 березня 2017 року в складі судді Хомика А. П. позов задоволено частково.

Стягнуто з Виконавчого комітету Стебницької міської ради Львівської області на користь ОСОБА_3 19 351,83 грн на відшкодування майнової шкоди, 1 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди, 551,20 грн понесених судових витрат. У решті позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що оскільки до цього часу відповідач не виконав свої зобов'язання перед позивачем за рішенням суду, позивач має право вимагати від відповідача сплатити понесені ним витрати на виготовлення проекту землеустрою, який протягом тривалого часу не затверджений, з урахуванням інфляційних втрат за весь час прострочення, а також на компенсацію моральної шкоди.

Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 12 вересня 2017 року рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 23 березня 2017 року скасовано, в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивоване тим, що немає правових підстав для задоволення позовних вимог про відшкодування майнової та моральної шкоди в порядку статей 1173, 1174 ЦК України.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення суду апеляційної інстанції скасувати, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку про те, що статті 1173, 1174 ЦК України у правовідносинах, що виникли між сторонами, застосовуватися не можуть.

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Суд першої інстанції, стягуючи з Виконавчого комітету Стебницької міської ради Львівської області на користь ОСОБА_3 19 351,83 грн на відшкодування майнової шкоди, 1 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди та 551,20 грн судових витрат, виходив із того, що відповідач не виконав свої зобов'язання перед позивачем за рішенням суду, позивач має право вимагати від відповідача сплатити понесені ним витрати на виготовлення проекту землеустрою, який протягом тривалого часу не затверджений, з урахуванням інфляційних втрат за весь час прострочення, а також на компенсацію моральної шкоди.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи в позові, зазначав, що 1173, 1174 ЦК України у правовідносинах, що виникли між сторонами, застосовуватися не можуть.

Суд касаційної інстанції погоджується з висновком суду апеляційної інстанції з огляду на наступне.

Статтями 1173, 1174 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування (їх посадовими або службовими особами) при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів (цих осіб).

Відповідно до частини другої статті 17 КАС України спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності, підвідомчі адміністративним судам.

Із аналізу зазначених вище норм вбачається, що у справі про відшкодування майнової та моральної шкоди на підставі статей 1173, 1174 ЦК України, яка розглядається судом в порядку цивільного судочинства, на підтвердження факту неправомірності (незаконності) дій, рішень та/або бездіяльності органу місцевого самоврядування (його посадових осіб), особа, яка вважає, що такими діями (рішеннями) та/або бездіяльністю їй завдано шкоди, повинна надати, зокрема, судове рішення про визнання таких дій (рішень) та/або бездіяльності незаконними, оскільки загальним судам цивільної юрисдикції такі справи непідвідомчі, а підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Оскільки вимоги про відшкодування майнової та моральної шкоди позивач пов'язує із незаконністю (протиправністю) дій та/або бездіяльності відповідача щодо неприйняття рішення про затвердження наданих ним матеріалів проекту землеустрою з відведення земельної ділянки для прибудови магазину на АДРЕСА_1 та надання її в оренду, однак, судове рішення на підтвердження протиправності таких дій та/або бездіяльності відповідача, який є суб'єктом владних повноважень, позивач не надав, правові підстави для задоволення вимог про відшкодування майнової та моральної шкоди в порядку статей 1173, 1174 ЦК України відсутні.

Крім того, заподіяння шкоди позивач також обґрунтовує й невиконанням відповідачем рішення суду, проте за невиконання боржником рішення суду законом встановлений інший вид відповідальності.

Суд апеляційної інстанції правильно встановив, що рішеннями Стебницької міської ради Львівської області від 15 червня 2007 року № 177, від 20 червня 2008 року № 274, від 22 січня 2010 року № 472 ОСОБА_3 надано дозвіл на збір матеріалів погодження місця розміщення виділеної земельної ділянки для прибудови квіткового магазину та офісу із внесенням змін до генерального плану, надано згоду на погодження місця розташування об'єкта та на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки загальною площею 72 кв. м для прибудови магазину до багатоповерхового житлового будинку на АДРЕСА_1 та зобов'язано виготовити дозволи на погодження місця розташування об'єкта та на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки міськземфонду у ліцензованій групі.

Рішенням Стебницької міської ради Львівської області від 21 травня 2010 року № 523 рішення Стебницької міської ради Львівської області від 22 січня 2010 року № 472 скасовано.

Постановою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 12 грудня 2011 року рішення Стебницької міської ради від 21 травня 2010 року № 523 скасовано.

Рішеннями Стебницької міської ради Львівської області від 18 липня 2012 року № 294 та від 26 вересня 2012 року № 320 ОСОБА_3 відмовлено у затвердженні матеріалів з виготовлення проекту землеустрою з відведення земельної ділянки та надання її в оренду.

Постановою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 25 грудня 2012 року ці рішення визнані незаконними та скасовані, зобов'язано Стебницьку міську раду Львівської області розглянути та затвердити матеріали проекту землеустрою з відведення ОСОБА_3 земельної ділянки.

Постанова Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 25 грудня 2012 року набрала законної сили і звернута ОСОБА_3 до виконання в примусовому порядку, проте Стебницька міська рада Львівської області та його посадові особи судове рішення не виконали.

Отже, суб'єктом прийняття рішень є Стебницька міська рада Львівської області, а не Виконавчий комітет Стебницької міської ради Львівської області.

За загальнодоступними відомостями Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Стебницька міська рада Львівської області та Виконавчий комітет Стебницької міської ради Львівської області є різними юридичними особами.

Таким чином, за відсутності встановлення будь-якої вини Виконавчого комітету Стебницької міської ради Львівської області суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у позові. Будь-яких заяв про заміну відповідача на належного ОСОБА_3 не подавав.

Доводи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанції не спростовують, на законність рішення не впливають та зводяться до переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції згідно з вимогами статті 400 ЦПК України.

При вирішенні справи суд апеляційної інстанції правильно визначив характер правовідносин між сторонами, застосував закон, що їх регулює, повно і всебічно дослідив матеріали справи та надав належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Згідно зі статтею 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанції - без змін.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Львівської області від 12 вересня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді: А. О. Лесько

С.Ю. Мартєв

В.М. Сімоненко

С.П. Штелик