Справа № 419/1277/18
Провадження № 2/419/312/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 серпня 2018 року Новоайдарський районний суд Луганської області

у складі: головуючого судді - Іванової О. М.,

при секретарі - Логвиновій О. А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Новоайдар Луганської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання такими, що втратили право на користування житловим приміщенням, третя особа - Новоайдарська селищна рада, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Новоайдарського районного суду Луганської області з позовною заявою в інтересах ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання такими, що втратили право на користування житловим приміщенням, третя особа - Новоайдарська селищна рада.

В обґрунтування позовних вимог представник позивачів зазначив, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є власниками житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_2.

Відповідачі ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстровані у вищевказаному будинку, проте фактично за місцем реєстрації не мешкають. Так, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не проживають за місцем рееєстрації з 2015 року, а ОСОБА_6 - з 2014 року. У добровільному порядку відповідачі знятися з реєстрації з належного позивачам на праві приватної власності будинку не погоджуються, внаслідок чого позивачі позбавлені можливості в повній мірі володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном. На підставі вищевикладеного представник позивача вимушений звернутися до суду з позовною заявою в інтересах ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання такими, що втратили право на користування житловим приміщенням, за захистом прав позивачів.

Представник позивачів - ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на підставі договору про надання правової допомоги та ордеру (а.с.32, 33), у судове засідання не з'явився, надав до суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити (а.с.35).

Позивачі - ОСОБА_2, ОСОБА_3 у судове засідання не з'явились, надали до суду письмову заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримали в повному обсязі (а.с.31).

Відповідач - ОСОБА_4, яка діє також в інтересах малолітнього ОСОБА_5, у судове засідання не з'явилась, надала суду письмову заяву, у якій просила розглянути справу без її участі, позовні вимоги визнала, не заперечувала проти їх задоволення (а.с.30).

Відповідач - ОСОБА_6 у судове засідання не з'явилась, надала суду письмову заяву, у якій просила розглянути справу без її участі, позовні вимоги визнала, не заперечувала проти їх задоволення (а.с.27).

Представник третьої особи Новоайдарської селищної ради - Шопін І.В. у судове засідання не з'явився, надав суду письмову заяву, у якій просив розглянути справу за його відсутності, при розгляді справи покладався на розсуд суду (а.с.26).

Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Згідно положень ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

У відповідності до положень частини до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що заявлені вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі за наступних підстав.

Положеннями ст. ст. 319 ЦК України, 150 ЖК України передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Відповідно до ст. 383 ЦК України будинок використовується власником для власного проживання та проживання членів його сім'ї.

Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є власниками житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_2, що підтверджується копією свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя від 23.07.1980 року, за реєстром №997 (а.с.10) та копією технічного паспорту на житловий будинок АДРЕСА_2 (а.с.11).

Відповідачі ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстровані у вищевказаному будинку, що підтверджується копією домової книги (а.с.12).

Згідно акту, наданого 14.05.2018 року депутатом Новоайдарської селищної ради (а.с.13), ОСОБА_2 та ОСОБА_3 проживають за адресою: АДРЕСА_2, разом з ними за вказаною адресою зареєтровані ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5, та онук ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_6, котрі за вказаною адресою не проживають з 2015 року, та онука - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_7, котра за вказаною адресою не проживає з 2014 року. У добровільному порядку відповідачі знятися з реєстрації з належного позивачам на праві приватної власності будинку не погоджуються, внаслідок чого позивачі позбавлені можливості в повній мірі володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном.

Відповідно до ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Відповідно до п. 1 ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого житла. Втручання у це право здійснюється виключно з підстав, передбачених п. 2 ст. 8 Конвенції.

Зазначене покладає на Україну в особі її державних органів зобов'язання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення ЄСПЛ у справі «Пауел і Райнер проти Сполученого Королівства» від 21.02.1990 р.). Такий захист поширюється як на власника квартири (рішення ЄСПЛ у справі «Джілоу проти Сполученого Королівства» від 24.11.1986 р.), так і наймача (рішення ЄСПЛ у справі «Ларкос проти Кіпру» від 18.02.1999 р.).

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 3 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 зареєстровані за місцем перебування за адресою: РФ, АДРЕСА_1, що підтверджується копіями свідоцтв про реєстрацію за місцем перебування НОМЕР_1, НОМЕР_2 (а.с.28, 29).

Згідно ст. 317 ЦК України власникові належить право володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (ч.ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України).

Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Частинами 2, 3 ст. 386 ЦК України визначено, що власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Згідно з ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Судом достовірно встановлено, що відповідачі не користуються житлом за місцем реєстрації понад один рік, позовні вимоги визнали та не заперечують проти їх задоволення, що дає суду законні підстави для задоволення позову та визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням.

Висновки суду підтверджуються письмовими доказами, дослідженими у судовому засіданні.

На підставі ст. ст. 15, 29, 317, 319, 321, 355, 369, 383, 386, 391, 405 ЦК України, ст. ст. 71, 150 ЖК України, керуючись ст. ст. 12, 13, 259, 263, 264, 265 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання такими, що втратили право на користування житловим приміщенням, третя особа: Новоайдарська селищна рада - задовольнити.

Визнати ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, такими, що втратили право на користування житловим приміщенням - житловим будинком, що розташований за адресою: АДРЕСА_2.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Головуючий суддя О. М. Іванова