Справа № 752/8301/18
Провадження № 2/752/4267/18
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

(заочне)

14.08.2018 року Голосіївський районний суд м. Києва у складі

головуючого судді Шевченко Т.М.

з участю секретаря Павлюк В.В.,

розглянувши у судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - служба у справах дітей Києво - Святошинської районної державної адміністрації Київської області, про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька, -

в с т а н о в и в:

у квітні 2018 року ОСОБА_1 звернулася у суд з позовом до ОСОБА_2 про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька.

В обгрунтування своїх вимог позивач зазначає, що вона перебувала в громадянському шлюбі з ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 року у них народився син - ОСОБА_3. З 2012 р. сторони у справі не проживають разом. Дитина проживає разом з матір"ю за адресою: АДРЕСА_1 Спору щодо визначення місця проживання дитини між сторонами ніколи не виникало. Позивач у повному обсязі матеріально утримує та належним чином піклується про здоров"я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідач рідко спілкується з дитиною та, на думку позивача, самоусунувся від її виховання та утримання. Протягом декількох років після припинення стосунків з відповідачем ОСОБА_1 неодноразово вивозила сина за кордон з метою відпочинку та оздоровлення на нетривалий період часу, проте відповідач щоразу необгрунтовано та безпідставно затримував оформлення документів. Такі систематичні дії відповідача призводили до переносу запланованих поїздок за межі України та затримку у придбанні квитків.

Позивач уклала шлюб з ОСОБА_4, який є громадянином Молдови. З вказаного часу у позивача виникли труднощі в отриманні від батька дитини дозволу на вивезення сина за кордон та виготовлення документів, що надають право на виїзд неповнолітнього сина за межі України. Відповідач ОСОБА_2 перестав надавати у передбаченому законодавством України порядку дозвіл на виїзд малолітнього ОСОБА_3 за кодон для відвідування рідних.

15 квітня 2018 р. позивач надіслала відповідачу лист з проханням надати дозвіл на виїзд до Республіки Молдова та до Російської Федерації, на що жодної відповіді не отримала.

Оскільки така позиція відповідача, на думку позивача, шкодить інтересам дитини, не сприяє всебічному та гармонійному розвитку дитини, порушує право дитини на повний та гармонійний розвиток його особистості та вказує на зловживання відповідачем своїми батьківськими правами, ОСОБА_1 просить дозволити їй без згоди батька ОСОБА_2 оформлювати проїзний документ для виїзду неповнолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, за межі України строком дії до досягнення дитиною повноліття. Також позивач просить надати їй дозвіл на вивезення сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, за межі України за кордон без дозволу (згоди) та супроводу батька ОСОБА_2 строком до досягнення дитиною повноліття до Республіки Молдови та до Російської Федерації.

В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги та просила суд задовольнити позов з вищевказаних підстав.

Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Будь-яких заяв чи клопотань щодо поважності причин неявки в судове засідання до суду подано не було.

Третя особа в судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Направила до суду заяву, в якій просила розглянути справу за відсутності її представника та при ухваленні рішення виходити з інтересів дитини (а.с. 25).

Суд за згодою позивача ухвалив постановити заочне рішення згідно положень ч. 1 ст. 280 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів.

Вислухавши пояснення позивача та дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного.

У позовній заяві ОСОБА_1 зазначає, що сторони проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу та є батьками ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження НОМЕР_1, виданим 27 березня 2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Києво - Святошинського районного управління юстиції у Київській області. (а.с. 7).

Відповідно до ч. 1 ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п'ятою цієї статті.

Частиною 5 цієї статті визначено, що той із батьків, з ким за рішенням суду проживає дитина, самостійно вирішує питання щодо тимчасового виїзду дитини за межі України з метою лікування, навчання дитини за кордоном, відпочинку, за наявності довідки, виданої органом державної виконавчої служби, про наявність заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців.

Малолітній ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, проживає разом з матір'ю ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 8)

19 серпня 2017 року ОСОБА_1 уклала шлюб з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, громадянином Республіки Молдова, що підтверджується даними свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2

Позивач посилається на те, що відповідач ухиляється від надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон дитини для оздоровчого відпочинку, при цьому не пояснює свою відмову. Також зазначає, що батько не взмозі матеріально надати таку можливість дитині, та лише вона може забезпечити відпочинок дитини за кордоном.

З матеріалів справи вбачається, що позивач зверталася з проханням до відповідача про надання дозволу на виїзд дитини за кордон в оздоровчо-виховних цілях, в тому числі до Республіки Молдови та до Російської Федерації. Зазначений лист отримано відповідачем 29 березня 2018 року, проте він залишений без відповіді (а.с. 13).

Цивільна справа перебуває в провадженні суду з квітня 2018 року, проте відповідачем письмового, нотаріально посвідченого дозволу на виїзд дитини за кордон хоча б до однієї країни слідування надано не було.

Вбачається, що відповідач заперечує проти виїзду за межі України на відпочинок їх з позивачем сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Суд погоджується з доводами позивача, що у зв'язку з цим дитина була позбавлена можливості оздоровитися та відпочити за межами України, що є порушенням прав та інтересів дитини.

Згідно з абзацом 2 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

Відповідно до п. 3 Постанови Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57 Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку.

З п. 4 зазначеної постанови вбачається, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків здійснюється без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред'явлення, зокрема, рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Частиною 2 ст. 155 СК України визначено, що батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідач проти виїзду дитини за межі України для відпочинку заперечує, не зазначаючи причин.

Разом з тим, будь-яких належних доказів на підтвердження своїх заперечень відповідач суду не надав, зокрема, не обґрунтував чому мати дитини неспроможна забезпечити належний рівень безпеки, відпочинку та оздоровлення їх сина або, що позивач діє всупереч інтересам дитини.

За таких обставин, суд вважає, що відмова відповідача в наданні дозволу на виїзд сина за межі України є неправомірною та суперечить інтересам дитини.

Позивач просить надати дозвіл на тимчасовий виїзд за межі України до Республіки Молдови та до Російської Федерації для відпочинку та оздоровлення їх сина без згоди та супроводу його батька в супроводі матері ОСОБА_1

Суд вважає, що зазначений у позовній заяві термін та період перебування за межами України дитини без згоди батька не суперечить вимогам закону та відповідає інтересам дитини.

З огляду на наведене, позов підлягає задоволенню.

З урахуванням задоволення позову, на підставі ст. 141 ЦПК України, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає також704 грн. 80 коп. судового збору.

Керуючись статтями 141, 150, 155, 161 СК України, ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року №57, статтями 3, 4, 10, 13, 76-82, 89, 141, 223, 259, 263-265, 268, 272, 280-289 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - служба у справах дітей Києво - Святошинської районної державної адміністрації Київської області, про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька - задовольнити.

Надати дозвіл ОСОБА_1 оформлювати проїзний документ для виїзду неповнолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, за межі України строком дії до досягнення дитиною повноліття без згоди батька ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4.

Надати дозвіл на тимчасовий виїзд за межі України до Республіки Молдови та до Російської Федерації малолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, без згоди та супроводу його батька ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, в супроводі матері ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_4, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 на користь ОСОБА_1 704 грн. 80 коп. судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду міста Києва через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: