Справа № 317/5248/14-ц
№/п 2/317/2/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2018 року Запорізький районний суд Запорізької області

в складі:

головуючого судді Громової І.Б.,

при секретарі Коваль В.В.,

за участю представників: ОСОБА_1, ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжі в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа: приватний нотаріус Запорізького районного нотаріального округу ОСОБА_5 про визнання заповіту недійсним, -

ВСТАНОВИВ:

В грудні 2014 року до суду звернувся ОСОБА_3 з позовом до ОСОБА_4, третя особа: приватний нотаріус Запорізького районного нотаріального округу ОСОБА_5 про визнання заповіту недійсним. Вказаний позов уточнювався 18.01.2016 року.

Розпорядженням № 31 Запорізького районного суду Запорізької області від 18 травня 2017 року призначено проведення повторного автоматичного розподілу справи, у звязку з закінченням повноважень судді Мінгазова Р.В. згідно протоколу повторного автоматичного розподілу 21.05.2017 року судова справа передана на розгляд судді Запорізького районного суду Запорізької області Громовій І.Б.

В обґрунтування свого позову, ОСОБА_3 вказав, що 15.09.2013р. у віці 76 років померла ОСОБА_6, яка доводиться позивачу двоюрідною тіткою. Померла ОСОБА_6 проживала за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1. За вказаною адресою ОСОБА_6 проживала разом із своїм цивільним чоловіком ОСОБА_7, однак шлюб вони не укладали. Прожили разом як чоловік та жінка приблизно 30 років. Також позивач зазначив, що у вересні 2012 року його запросила до себе ОСОБА_6 та її чоловік ОСОБА_7 та повідомили позивача про те, що вони себе погано почувають, потребують сторонньої допомоги і з цих підстав вони хочуть скласти заповіт на імя позивача та попросити його про допомогу в нагляді за ними. Крім того ОСОБА_3 в позові зазначає, що йому було відомо про те, що по сусідству ОСОБА_6 та ОСОБА_7 проживає рідна племінниця ОСОБА_6 ОСОБА_8 разом із своєю сімєю, однак зі слів ОСОБА_6 йому відомо про те, що стосунки у останньої з племінницею ОСОБА_8 не складалися, в них виникали часті сварки і навіть бійки.

18.09.2012р. ОСОБА_6 разом із ОСОБА_7 та позивачем ОСОБА_3 на автомобілі останнього, як зазначено в позові, вирушили до м.Запоріжжя для складання заповіту, який посвідчила приватний нотаріус Запорізького міського округу ОСОБА_9 Вказаним заповітом ОСОБА_6 заповіла усе майно, що їй належить на день смерті позивачу.

Також позивач пояснював, що на момент складання заповіту 18.09.2012р. він проживав разом із ОСОБА_6 та ОСОБА_7 за адресою: Запорізька область Запорізький район смт.Балабине, вул. Депутатська, 6, забезпечував їх продуктами харчування, ліками, за необхідності відвозив їх до лікарні в смт.Кушугум Запорізького району Запорізької області та до Запорізьких медичних закладів, а дружина позивача приїжджала та готувала їжу.

В позові ОСОБА_3 зазначав, що ОСОБА_6 мала онкологічне захворювання, у звязку з чим він возив її на обстеження по всім закладам, згідно приписів лікарів. За зиму та весну 2013 року стан здоровя ОСОБА_6 та ОСОБА_7 значно поліпшився, у звязку з чим вони не потребували постійного догляду, тому ОСОБА_3 повернувся додому в м.Запоріжжя та продовжував їх забезпечувати харчами.

Наприкінці травня 2013 року, коли ОСОБА_3 в черговий раз привіз додому ОСОБА_6 продукти харчування, в її будинку вже була її племінниця ОСОБА_8 разом із невісткою ОСОБА_10, тому ОСОБА_3 зробив висновок, що ОСОБА_6 примирилася з племінницею.

В позові також зазначено, що 15.09.2013р. ОСОБА_6 померла, у звязку з чим ОСОБА_3 у січні 2014 року звернувся до приватного нотаріуса ОСОБА_5 із заявою про прийняття спадщини, однак йому було відмовлено, у звязку з тим, що після того, як ОСОБА_6 склала заповіт на імя позивача, вона склала новий заповіт на імя ОСОБА_4 (відповідача).

Про те, за яких обставин був складений заповіт на імя відповідача, як вказав ОСОБА_3 йому стало відомо лише наприкінці листопада 2014 року. Йому стало відомо, що опікунство над ОСОБА_6 не було встановлено, а заповіт ОСОБА_6 склала на імя ОСОБА_4 за декілька днів до своєї смерті.

Однак ОСОБА_3 впевнений, що заповіт, який був складений ОСОБА_6 на імя ОСОБА_4 є недійсним, оскільки ОСОБА_6 напередодні смерті не могла розмовляти, ходити, керувати своїми рухами та діями, оскільки 30.08.2013 року в неї стався інсульт та її паралізувало. При цьому ОСОБА_3 вважає, що відповідач не надав ОСОБА_6 належної допомоги, не викликав медичної допомоги та не госпіталізував її до лікарні, що призвело до погіршення її стану, вона не реагувала на довкілля, а тому вона не могла висловити своє волевиявлення у вигляді заповіту.

ОСОБА_3 вважає, що в такому випадку його права, як спадкоємця порушені, а тому вимушений був звернутись до суду із вказаним позовом в якому просив суд:

-визнати заповіт ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4, посвідчений 12.09.2013р. приватним нотаріусом Запорізького районного нотаріального округу ОСОБА_5, зареєстрований в реєстрі за №6887- недійсним;

-скасувати свідоцтво про право на спадщину за заповітом виданого приватним нотаріусом Запорізького районного нотаріального округу ОСОБА_5 25.06.2014р., яке зареєстроване в реєстрі за №3685 на імя ОСОБА_4 (земельна ділянка 0,3800га), свідоцтво про право на спадщину за заповітом виданого приватним нотаріусом Запорізького районного нотаріального округу ОСОБА_5 25.06.2014р., яке зареєстроване в реєстрі за №3682 на імя ОСОБА_4 (земельна ділянка 0,0602 га), свідоцтво про право на спадщину за заповітом виданого приватним нотаріусом Запорізького районного нотаріального округу ОСОБА_5 25.06.2014р., яке зареєстроване в реєстрі за №3688 на імя ОСОБА_4 (грошові вклади);

-визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом виданого приватним нотаріусом Запорізького районного нотаріального округу ОСОБА_11 на будинок по вул. Депутатська№6 в смт.Балабине Запорізького району Запорізької області.

В судовому засіданні ОСОБА_3 підтримав свій позов в повному обсязі та просив суд його задовольнити, додатково пояснив, що заповіт, який був складений ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 не містить особистого підпису заповідача та її рукописного тексту, що є грубим порушенням вимог форми складання заповіту. Крім того, ОСОБА_3 в судовому засіданні пояснював, що умови заповіту, який склала ОСОБА_6 на імя відповідача не були виконані, а саме однією із умов заповіту було те, що чоловік ОСОБА_6 ОСОБА_7, після її смерті повинен був залишитись проживати у будинку, який розташований за адресою: Запорізька область Запорізький район смт.Балабине, вул. Депутатська, 6. Натомість ОСОБА_3 вказав, що ОСОБА_7 доглядав до смерті він та ще й у своєму будинку. А відповідач створив ОСОБА_7 такі умови життя, за яких сам ОСОБА_7 не зміг залишитись в будинку, в якому він проживав з дружиною біля тридцяти років. Позивач ОСОБА_3 вважає, що всі досліджені в судовому засіданні докази вказують на те, що заповіт був складений з порушенням норм законодавства, а покази свідків, які були допитані під час судового розгляду лише цьому підтвердження, а тому просив суд взяти це до уваги при винесені рішення.

В судовому засіданні також була присутні представник позивача - адвокат ОСОБА_1, яка підтримала позов ОСОБА_3 в повному обсязі, просила суд його задовольнити, додатково зазначивши, що при визнанні недійсним заповіту з підстав, передбачених ч.1 ст. 225 ЦК України необхідно враховувати , що предметом доказування є та обставина, що особа заповідач у момент складання заповіту не усвідомлювала своїх дій та не могла керувати ними. Представник вважає, що ОСОБА_6 не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними зважаючи на свій стан здоровя, підтвердженням цього, як вказала представник є висновки двох експертиз, які були проведені під час судового розгляду. Також адвокат ОСОБА_1 вважає, що при складанні заповіту ОСОБА_6 на імя ОСОБА_4 були допущені грубі порушення норм Цивільного Кодексу України, в тому числі і ст. 1248 ЦК України, а тому просила суд позов ОСОБА_3 задовольнити в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_4 в судові засідання не зявлявся, до суду надав письмові пояснення згідно яких вбачається, що 15 вересня 2013р. померла ОСОБА_6. Як вказав ОСОБА_4, його мати була рідною племінницею померлій ОСОБА_6 У самій ОСОБА_12 дітей не було, а тому вона відносилися до його мами, як до рідної дитини, а до нього особисто, як до рідного онука та за життя вони підтримували близькі, родинні стосунки з померлою.

Сама ОСОБА_6 біля 30 років мешкала разом із ОСОБА_7. При цьому мешкали вони без реєстрації шлюбу, оскільки сама ОСОБА_6 цього не бажала. Померла неодноразово казала відповідачу, що вона боїться реєструвати шлюб, так як у разі її смерті все залишиться ОСОБА_7, однак вона цього не дуже хотіла. Також ОСОБА_4 вказав, що ОСОБА_7 був на протязі 6 років зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 в будинку родини відповідача, це будинок навпроти будинку померлої ОСОБА_6, бо сама ОСОБА_6 не бажала його реєструвати у себе. Також ОСОБА_4 вказав, що за своє життя, ОСОБА_6 була прооперована з приводу патології щитовидної залози у 2006р. та перенесла операцію видалення злоякісних новоутворень шкіри у 2013р. Однак не дивлячись на такий, з першого погляду, хворобливий стан, у лікаря психіатра ніколи не оглядалась, на обліку не перебувала та психічними захворюваннями або розладами не страждала.

Крім того, ОСОБА_13 повністю заперечив твердження позивача про те, що останній повністю забезпечував ОСОБА_6 Раніше він не проявляв такого інтересу до ОСОБА_6 та ОСОБА_7 та близьких стосунків не підтримував. ОСОБА_13 припускає , що його метою було отримання заповіту. Та після досягнення мети він зник. Починаючи з травня 2013р., як вказує ОСОБА_13, позивач жодного разу не зявився в оселі ОСОБА_6 Весь час про ОСОБА_6 та ОСОБА_7 піклувалась родина відповідача. Про те, що ОСОБА_6 склала на імя ОСОБА_3 заповіт, вона повідомила сімю ОСОБА_13 з її слів вона була змушена це зробити, бо ОСОБА_3 постійно на цьому наполягав, а насправді вона цього не бажала, а тому хотіла переписати заповіт на свого онука.

Обставину щодо відсутності за місцем мешкання ОСОБА_6 з травня 2013 року та на час її смерті в вересні 2013 року та після цього до подачі заяви до нотаріальної контори ОСОБА_3 не заперечував.

Також ОСОБА_4 пояснив, щодо нього звернулась ОСОБА_6І із проханням допомогти їй з нотаріусом та запросити його до дому для складання заповіту. Він зателефонував до приватного нотаріуса ОСОБА_5, яка 12 вересня 2013р. приблизно о 10 годині ранку приїхала до ОСОБА_6 Про що вони розмовляли ОСОБА_4 не відомо, при цій зустрічі він присутнім не був, але після цього нотаріус поїхала та цього ж дня приблизно о 17 годині приїхала ще раз. При складанні заповіту ОСОБА_4 також не був присутнім, а тому подробиці та обставини його складання йому не відомі. Підготовкою складання заповіту він не займався, свідків, які були присутні при складанні заповіту, він не викликав. Зі слів ОСОБА_6 відповідачу стало відомо, що вона склала на нього заповіт.

В поясненнях ОСОБА_4 зазначено, що в день складання заповіту 12.09.2013р. ОСОБА_6 була лежачою, але абсолютно контактною, розмовляла окремими фразами, однак розуміла що говорила, відповідала на питання, впізнавала людей та називала їх по іменам. 13.09.2013р. до ОСОБА_6 була викликана швидка медична допомога. Особисто ОСОБА_13 при цьому присутній не був, оскільки знаходився на роботі. Зі слів ОСОБА_7 саме він викликав швидку. 14.09.2014р. вже мати відповідача - ОСОБА_8 викликала до ОСОБА_6 швидку медичну допомогу через те, що у ОСОБА_6 піднялась температура. 15.09.2013 року ОСОБА_6 померла, однак він вже приїхав додому після настання смерті.

На підставі вищевикладеного ОСОБА_4, зазначив що вважає позов ОСОБА_3 надуманим, безпідставним, жодним чином не обґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню, тому просив суд відмовити в задоволені позову.

В судовому засіданні був присутній представник відповідача адвокат ОСОБА_2, який проти позову ОСОБА_3 заперечував в повному обсязі, зважаючи на те, що

оскаржуваний заповіт було посвідчено приватним нотаріусом Запорізького районного нотаріального округу ОСОБА_5, який за своєю формою та змістом повністю відповідає вимогам закону, оскільки при складанні вказаного заповіту були виконані всі вимоги ст.ст. 1248, 1252, 1253 ЦК України. Крім того, представник вказав, що відповідно до ч.1 ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила в момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті за позовом інших осіб чиї цивільні права або інтереси порушені. Стороною позивача, на думку представника, не було надано доказів того, що ОСОБА_6 під час складання заповіту на імя відповідача була неспроможна розуміти значення своїх дій та керувати ними.

Третя особа приватний нотаріус ОСОБА_5 також була присутня в судовому засіданні, пояснила наступне:

12.09.2013 р. до її контори надійшов телефонний виклик від родичів ОСОБА_6 Вона здійснила виїзд до будинку заповідача, оскільки ОСОБА_6 була особою похилого віку та хворіла. Також нотаріус зазначає. що під час спілкування з ОСОБА_6 їй стало відомо, що остання раніше склала заповіт на іншу людину та позбавила свого чоловіка ОСОБА_7, у разі своєї смерті, на право проживати у будинку, який розташований за адресою: Запорізька область, Запорізькій район, смт. Балабино, вул. Депутатська, буд. 6, а тому вона просила нотаріуса скласти новий заповіт на імя її онука та зазначити у вказаному заповіті, що ОСОБА_7 після її смерті матиме право проживати у вказаному будинку. Нотаріус зазначила, що ОСОБА_6 переймалась за долю свого чоловіка. У звязку з хворобливим станом ОСОБА_6 була дуже слабка. Вона розмовляла але тихенько, розуміла питання, які задавала їй нотаріус та відповідала на них. Як вказала нотаріус, у звязку з хворобливим станом ОСОБА_6 заповіт був складений в той же день в присутності двох свідків але у ввечері, оскільки складання такого заповіту потребувало підготовки, а також повинні були прийти свідки з документами. Нотаріус також зазначила, що коли вона приїхала додому ОСОБА_6 вдруге, остання ще більше ослабла, тому заповіт був підписаний від імені іншої особи, однак вказана процедура передбачена законодавством. При складанні заповіту були присутні два свідки та виконавець заповіту, яким були розяснені їх права та обовязки. Заповіт був складений та оголошений вголос свідками та нотаріусом, а ОСОБА_6 підтвердила, що вона згодна із його текстом. Після чого текст заповіту був підписаний виконавцем та свідками. Дієздатність особи перед складанням заповіту була встановлена нотаріусом шляхом спілкування з ОСОБА_6, оскільки ОСОБА_6 дійсно розуміла про що в неї питають та пояснювала, що метою складання вказаного заповіту є те, що ОСОБА_7 після її смерті буде проживати в будинку, а не залишиться на вулиці. Також нотаріус зазначила, що під час спілкування з ОСОБА_6, вона досить грамотно визначала свою позицію. ОСОБА_6 бажала скласти заповіт на свого онука ОСОБА_4 у звязку з чим її волевиявлення було виконано. Оскільки заповіт був складений в порядку встановленому Законом, третя особа - приватний нотаріус ОСОБА_5 заперечувала проти позову ОСОБА_3 та просила відмовити в його задоволені.

Вивчивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін по справі, свідків, проаналізувавши в цілому надані суду докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_3 є такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав:

Судом встановлено, що відповідно до заповіту, який був засвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області о 15-25 год. 18.09.2012 р.ОСОБА_9, ОСОБА_6, 08.03.1937р.н. заповіла все своє майно, де б воно не знаходилося і з чого воно не складалось на день її смерті ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 Вказаний заповіт був зареєстрований в реєстрі за №3890 (Т.1 а.с.8).

Відповідно до заповіту, який був посвідчений приватним нотаріусом Запорізького районного нотаріального округу запорізької області ОСОБА_5 12.09.2013р., ОСОБА_6, 08.03.1937р.н. заповіла все своє майно, де б воно не знаходилося і з чого воно не складалось на день її смерті ОСОБА_4, 05.04.1983р.н. При цьому у вказаному заповіті ОСОБА_6 поклала обовязок на ОСОБА_4 надати право довічного проживання та користування житловим будинком №6 по вул. Депутатська в смт. Балабине Запорізького району Запорізької області ОСОБА_7. Текст заповіту записано нотаріусом зі слів заповідача у звязку з похилим віком, хворобою та вадами зору та зачитано вголос нотаріусом, громадянамиМалачанським М.І. та ОСОБА_14, які є свідками складання заповіту. Вказаний заповіт був зареєстрований в реєстрі за №6887 (Т.1 а.с.9). Виконавцем цього заповіту було призначено ОСОБА_14, ІНФОРМАЦІЯ_4, про що остання надала нотаріусу заяву (Т.1 а.с.10)

Таким чином новим заповітом скасовано заповіт від 18.09.2012р.

Відповідно до свідоцтва про смерть серії І-ЖС №273354 від 18.09.2013р., копія якого міститься в матеріалах справи, ОСОБА_6 померла 15.09.2013 року (Т.1 а.с.6).

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1216 ЦК України, спадкування є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців).

У відповідності до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до вимог ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно ст. 1247 ч. 1-3 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення; заповіт має бути особисто підписаний заповідачем; якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу; заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251 - 1252 цього Кодексу.

Згідно ст. 1253 ч. 1, 2 ЦК України на бажання заповідача його заповіт може бути посвідчений при свідках. У випадках, встановлених абзацом третім частини другої статті 1248 і статтею 1252 цього Кодексу, присутність не менш як двох свідків при посвідченні заповіту є обов'язковою.

Відповідно до абз. третього частини другої ст. 1248 ЦК України якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках (стаття 1253 цього Кодексу).

Судом встановлено, що форма заповіту, дійсність якого оспорюється позивачем, відповідає вимогам ст. 1247 ч. 1-3 ЦК України(загальні вимоги до форми заповіту), зокрема:

- заповіт складено у письмовій формі;

- у заповіті зазначено місце та час його складення;

- заповіт підписаний особою, яка обрана заповідачем гр. ОСОБА_15 та двома свідками: ОСОБА_14 та ОСОБА_16 відповідно до частини четвертої статті 207 ЦК України, в якій йдеться про те, що якщо фізична особа у зв'язку з хворобою або фізичною вадою не може підписатися власноручно, за її дорученням текст правочину у її присутності підписує інша особа. Підпис іншої особи на тексті правочину, що посвідчується нотаріально, засвідчується нотаріусом або посадовою особою, яка має право на вчинення такої нотаріальної дії, із зазначенням причин, з яких текст правочину не може бути підписаний особою, яка його вчиняє;

- заповіт посвідчений приватним нотаріусом Запорізького районного нотаріального округу Запорізької області.

Згідно Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, під час здійснення нотаріальних дій Нотаріус зобовязаний установити волевиявлення особи, яка звернулась за вчиненням нотаріальної дії. Нотаріус зобов'язаний встановити дійсні наміри кожної із сторін до вчинення правочину, який він посвідчує, а також відсутність у сторін заперечень щодо кожної з умов правочину. Нотаріус посвідчує заповіти фізичних осіб з повною цивільною дієздатністю. Дієздатність громадянина, що звернувся за вчиненням нотаріальної дії, перевіряється нотаріусом на підставі наданих документів, передбачених статтею 43 Закону, що підтверджують його вік, а також на підставі переконаності нотаріуса в результаті проведеної розмови та розяснення наслідків вчинення нотаріальної дії у здатності цієї особи усвідомлювати значення цієї нотаріальної дії, її наслідків та змісту розяснень нотаріуса, а також відповідності волі і волевиявлення особи щодо вчинення нотаріальної дії.

У разі якщо за фізичну особу, яка внаслідок фізичної вади або хвороби не може власноручно підписати правочин і заяву або інший документ підписує інша фізична особа, нотаріус установлює особу громадянина, що бере участь у нотаріальній дії, і особу громадянина, який підписався за нього.

Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів.

У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним, про що зазначається перед його підписом.

Якщо заповідач унаслідок фізичної вади, хвороби або з будь-яких інших причин не може власноручно підписати заповіт, за дорученням заповідача він може бути підписаний іншою фізичною особою. На бажання заповідача, а також у випадках, якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватись не менше ніж при двох свідках.

Свідками можуть бути особи з повною цивільною дієздатністю.

Свідками не можуть бути: нотаріус; особи, на користь яких складено заповіт; члени сімї та близькі родичі спадкоємців за заповітом; особи, які не можуть прочитати або підписати заповіт.

Текст заповіту має містити відомості про особи свідків, а саме: прізвище, імя, по батькові кожного з них, дату народження, місце проживання, реквізити паспорта чи іншого документа, на підставі якого було встановлено особу свідка.

Свідки, при яких посвідчено заповіт, зачитують його вголос та ставлять свої підписи на ньому.

Отже з огляду на вищевикладене суд приходить до висновку, що приватний нотаріус Запорізького районного нотаріального округу ОСОБА_5 діяла в межах свої повноважень та згідно із Законом не порушуючи прав жодних із учасників вчинення правочину.

За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі (ст. 1257 ч. 2 ЦК України).

Підставою для визнання заповіту недійсним може бути не просто хвороба, навіть, важка, а абсолютна неспроможність заповідача в момент складання заповіту розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними (ВССУ, № 343/1571/14-ц, від 26.10.16)

Заповіт визнається недійсним тільки у випадку, коли заповідач при складанні заповіту абсолютно неспроможний усвідомлювати значення своїх дій та не може керувати ними (Постанова ВСУ від 29 лютого 2012р.)

Суду не надано доказів того, що волевиявлення заповідача ОСОБА_6 не було вільним і не відповідало її волі, навпаки надані суду докази свідчать про те, що ОСОБА_6 на час складання заповіту не мала таких захворювань, які могли б їй заважати чітко усвідомлювати свої дії.

Так в матеріалах справи містяться наступні докази:

-лист КЗ «Запорізька центральна районна лікарня» за № 13 від 17.02.2016р. з якого вбачається, що ОСОБА_17, ІНФОРМАЦІЯ_5 на обліку у лікарів невропатолога та психіатра КЗ «Запорізька центральна районна лікарня» не перебувала. Амбулаторна картка в реєстратурі відсутня.

-лист КЗ «Запорізька центральна районна лікарня» за № 01-13/2449 від 27.10.2016р. з якого вбачається, що ОСОБА_6, 08.03.1937р.н., яка померла 15.09.2013р. на момент смерті проживала за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_6, на обліку у лікаря нарколога КЗ «Запорізька центральна районна лікарня» не перебувала. Первинна медична документація (амбулаторна картка) в реєстратурі відсутня.

-лист Кушугумської міської поліклініки за № 01-19/36 від 27.10.2016р. з якого вбачається, що медична документація ОСОБА_18, ІНФОРМАЦІЯ_5, пгт. Балабине, вул. Депутатьска, буд. 6 (яка померла 15 вересня 2013р.) в поліклініці відсутня.

- лист КУ «Запорізька станція екстреної (швидкої) медичної допомоги ЗОР» за № 164/01-16 від 02.03.2015р. з якого вбачається, до ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_7 було здійснено два виїзди швидкої медичної допомоги: 13.09.2013р. та 14.09.2013р. Інформацію щодо результатів попереднього огляду працівниками бригади швидкої медичної допомоги відносно стану здоровя ОСОБА_6 надати немає можливості, оскільки результати попереднього огляду фіксуються в картці виклику бригади ШМД (форма 100/о), а згідно Наказу Міністерства охорони здоровя України за № 999 від 17.11.2013р. термін зберігання таких карток складає один рік. Щодо встановленого діагнозу, можливо було надати лише «попередній діагноз», встановлений під час виїзду бригади ШМД.

13.09.2013р. було встановлено «попередній діагноз»: чужорідне тіло в гортані (вставна щелепа), стійкі наслідки перенесеного гострого порушення мозкового кровообігу;

14.09.2013р. було встановлено «попередній діагноз»: гостре порушення мозкового кровообігу з лівостороннім геміпарезом (10.09.2013р.), гіпертермічний синдром.

Крім того, в матеріалах цивільної справи міститься довідка КУ «Запорізька станція екстреної (швидкої) медичної допомоги ЗОР» за № 107 від 25.12.2013р., якою встановлено, що до ОСОБА_6, 76 років, проживає: ІНФОРМАЦІЯ_8 викликали ШМД: 13.09.2013р. виїжджав фельдшер ОСОБА_19, а 14.09.2013р. виїжджав фельдшер Левадна.

Тобто посилання позивача ОСОБА_3 на те, що ОСОБА_6 перенесла перед своєю смертю інсульт та їй не була надана вчасно медична допомога спростовуються зазначеними вище відповідями медичних установ.

Також в судовому засіданні були допитані свідки: ОСОБА_14, ОСОБА_20 та ОСОБА_15

Свідок ОСОБА_14, яка була виконавцем заповіту, зокрема пояснила, що працює соціальним працівником, в силу покладених обовязків відвідувала ОСОБА_6 приблизно 1-2 рази на місяць. Для участі у складанні заповіту її запросив ОСОБА_7 та сама ОСОБА_6 десь за місяць, півтора. Після цього, коли вона приходила до ОСОБА_6, то ОСОБА_6 постійно нагадувала про заповіт. Під час складання заповіту ОСОБА_6 була слабка, однак коли свідок зайшла до кімнати де знаходилась ОСОБА_6І, вона впізнала всіх, привіталась та була задоволена.

Свідок ОСОБА_20, пояснила що є лікарем терапевтом Кушугумської міської поліклініки, працює 33 роки, постійно відвідувала ОСОБА_6 Такий діагноз, як інсульт ніколи ОСОБА_6 не ставився, обстеження з цього приводу не проводилося. ОСОБА_6 завжди спілкувалася із нею та при цьому постійно скаржилася на чоловіка. Свідок знову відвідала ОСОБА_6 10.09.2013р., вона зустріла її сидячі у ліжку, вони розмовляли, ніякого інсульту у ОСОБА_6 не було.

Свідок ОСОБА_15, пояснила що працює соціальним працівником на протязі 10 років, в силу покладених обовязків відвідувала ОСОБА_6 приблизно 1-2 рази на місяць. Для участі у складанні заповіту її запросив ОСОБА_7, а до цього часу була розмова із ОСОБА_6 на цю тему, вона постійно казала, що хоче оформити хату на онука ОСОБА_3, оскільки він тут виріс та у нього немає батьків. Під час складання заповіту ОСОБА_6 була слабенька, однак спілкувалася, відповідала на питання. Після складання заповіту, свідок підійшла до неї, взяла її за руку та запитала: чи всім вона задоволена, на що ОСОБА_6 відповіла, що так.

Під час судового розгляду були проведені посмертні судово-психіатрична експертизи: первинна та повторна.

У розумінні ст. 110 ЦПК України, при перевірці й оцінці експертного висновку суд повинен з'ясувати: достатність поданих експертові об'єктів дослідження; повноту відповідей на порушені питання та їх відповідність іншим фактичним даним; узгодженість між дослідницькою частиною та підсумковим висновком експертизи; обґрунтованість експертного висновку та його узгодженість з іншими матеріалами справи.

Згідно із приписами ст. 113 ЦПК України, якщо первинна експертиза буде визнана неповною або не досить ясною, може бути призначена додаткова експертиза, яка доручається тому самому або іншому експертові. При цьому під неясністю слід розуміти нечіткість, розпливчатість відповідей експерта, внаслідок чого стає незрозумілий хід думок експерта. А недостатньо повним є висновок, заснований на дослідженні не всіх наданих експертові об'єктів або що не містить вичерпних відповідей експерта на всі поставлені питання.

З висновку первинної посмертної судово- психіатричної експертизи від 12.10.2015 р. за №614 (Т.2 а.с.3-13) вбачається, що експерти КУ «Запорізька обласна клінічна психіатрична лікарня» встановили, що ОСОБА_6 на момент складання заповіту 12.09.2013р. виявляла ознаки психічного розладу у вигляді вираженого астенічного синдрому внаслідок органічного ураження головного мозку (церебральний атеросклероз, дисциркуляторна енцефалопатія, інсульт). Внаслідок чого вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними на час вчинення правочину 12.09.2013р.

За результатами проведення повторної посмертної судово-психіатричної експертизи експертами Українського науково дослідного інституту соціальної і судової психіатрії та наркології МОЗ України було зроблено висновок № 10 від 07.03.2017р., який містить в собі окремий висновок голови комісії (Т.2 а.с.173-183) , в якому зазначено, що: «протягом 2011-2013р. у підекспертної лікарями поліклініки декілька разів констатувалося значне зниження памяті, однак конкретні клінічні прояви мнестичних порушень описані не були, лікарем психіатром ОСОБА_6 ніколи не оглядалася.

При лікарському огляді 30.08.2013р. у ОСОБА_6 була діагностовано транзиторна ішемічна атака. Як у цей день, так і при наступному огляді (10.09.2013р.) підекспертна була доступна контакту і висловлювала скарги на стан свого здоровя, адекватні її обєктивному соматичному стану.

Разом з тим подальша динаміка загального та психічного стану ОСОБА_6 залишається неясною. Безпосередньо в день укладання заповіту 12.09.2013р. вона медичними працівниками не оглядалася.

Показання допитаних у справі на час проведення експертизи осіб стосовно психічного стану підекспертної у вересні 2013р. мають суперечливий характер.

Таким чином, дані наявної медичної документації є малоінформативними в плані діагностичної та експертної оцінки психічного стану ОСОБА_6 в момент складання заповіту 12.09.2013р. Пояснення допитаних у справі осіб (які не є фахівцями в галузі психіатрії) мають істотні суперечності, які не можуть бути усунені шляхом судово психіатричного експертного аналізу. Отже, сукупне дослідження наявних у справі фактичних даних не дозволяє дати вичерпної характеристики психічного стану ОСОБА_6 та визначити рівень її прогностичних та критичних здібностей на період часу, що цікавить суд. Враховуючи наведене, не можна однозначно констатувати наявність у ОСОБА_6 ознак будь-якого тяжкого психічного розладу на момент складання заповіту 12.09.2013р., але дійти категоричного висновку про її психічну збереженість у вказаний період часу також не є можливим.

За вказаних обставин, коли повторна посмертна психіатрична експертиза спростувала висновки первісної експертизи, експертами не надано категоричного висновку психічної неспроможності ОСОБА_6 розуміти своїх дій, а тому суд вирішує справу ґрунтуючись на фактичних обставинах, письмових доказах та показах свідків, які не були суперечливими.

Отже, судом встановлено, що на час складання заповіту волевиявлення заповідача ОСОБА_6 було вільним і відповідало її волі.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи . Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Стаття 79 ЦПК України вказує на достовірність доказів, тобто на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Суд зазначає, що твердження позивача про те ОСОБА_6 не могла підписати особисто заповіт у звязку з тим, що вона знаходилась в непритомному стані спростовуються допитаними в судовому засіданні свідками ОСОБА_15, ОСОБА_20 та ОСОБА_14, які всі пояснювали, що і на передодні смерті і в день складання заповіту ОСОБА_6 була притомна та розмовляла з оточуючими, розуміла та чітко усвідомлювала що відбувається навколо, відповідала на запитання.

Стосовно твердження позивача ОСОБА_3 про те, що умова заповіту не була виконана в частині того, що ОСОБА_7 буде проживати у будинку за адресою: Запорізька область Запорізький район, смт. Балабине, вул. Депутатська,6, суд зазначає, що стороною позивача не було доведено того, що ОСОБА_4 вимусив ОСОБА_7, через рік після смерті ОСОБА_6, покинути вказаний житловий будинок. Відповідно до ст. 29 ЦК України, особа, яка досягла чотирнадцяти років, має право вільно визначати своє місце проживання.

Посилання позивача на те, що ОСОБА_21 не могла усвідомлювати свої дії, керувати ними та взагалі розуміти що відбувається навколо неї є безпідставними, оскільки вони не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи. Стороною позивача до суду не було надано жодного доказу того, що ОСОБА_6 перенесла напередодні своєї смерті інсульт, який на думку позивача, міг би перешкоджати їй вільно висловлювати своє волевиявлення.

Окрім того, суд зазначає, що жодне посилання ОСОБА_3 на якісь події не були підтверджені фактами.

На підставі викладеного суд вважає, що позов ОСОБА_3 є не доведеним, тому в його задоволенні потрібно відмовити з підстав недоведеності.

Крім того, суд зазначає, що хоча сторони і посилались в судових дебатах на покази и свідків: ОСОБА_7, ОСОБА_19, ОСОБА_8 та ОСОБА_16, при винесені вказаного рішення, вони не досліджувались судом, відповідно до ч.12 ст. 33 ЦПК України, а тому не підлягають оцінці

Вказані свідки були допитані попереднім складом суду, клопотань про їх допит при розгляді справи в даному складі суду, сторони не заявляли або від їх допиту відмовились, а тому давати оцінку як доказу по справі, показам зазначених свідків суд не може.

Керуючись ст.ст. 1247, 1252, 1253, 1251, 1257, 1268 ЦК України, ст.ст. 13, 81, 89, 141, 259, 262, 263-265, 268 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволені позовних вимог ОСОБА_3 відмовити в повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Згідно з ч. 1 ст. 355 ЦПК України апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

У відповідності до п. п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно - телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Повний текст рішення суду виготовлений 11.10.2018 року.

Суддя І.Б.ГРОМОВА