КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/1065/2018
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2018 року м. Київ

колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ

Київського апеляційного суду в складі:

головуючого Болотова Є.В.,

суддів: Музичко С.Г., Рубан С.М.,

при секретарі Щербенко А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про визнання припиненими зобов'язань за договором іпотеки,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 03 липня 2018 року, ухваленого під головуванням судді Осаулова А.А., -

встановила:

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 03 липня 2018 року у задоволенні названого позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1просить скасувати рішення суду таухвалити нове рішення про задоволенняпозовних вимог.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 вимоги апеляційної скарги підтримав.

Представник ПАТ «Укрсоцбанк» проти апеляційної скарги заперечив.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із відсутності підстав для припинення зобов'язань за договором іпотеки.

Такі висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.

З матеріалів справи вбачається, що 15 листопада 2007 року між акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк») та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 030.29-50/264-К.

Сума кредиту: 200 000,00 доларів США.

Відсоткова ставка: 11,75 % річних.

Кінцевий термін повернення: 14 листопада 2022 року.

Цільове призначення кредиту: придбання квартири за адресою: АДРЕСА_1.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, 15 листопада 2007 року між акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк») та ОСОБА_1 укладено договір іпотеки № 030.29-50/264-К, за умовами якого ОСОБА_1передала в іпотеку квартиру № 19, загальною площею 55,30, кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до п. 6.3. договору іпотеки, цей договір набирає чинності з моменту його нотаріального посвідчення і діє до припинення основного зобов'язання. Дія цього договору також припиняється з інших підстав, передбачених чинним законодавством України, зокрема Законом України «Про іпотеку».

Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_1 зазначила, що рішенням Шевченківського районного суду від 23 вересня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 07 грудня 2016 року, у задоволенні позову ПАТ «Укрсоцбанк» до неї про стягнення заборгованості за кредитним договором № 030.29-50/264-К відмовлено. Оскільки вказаними судовими рішенням встановлено, що позовна давність за основними вимогами до неї як боржника за кредитним договором сплила, відтак припинились зобов'язання за договором іпотеки.

Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

За загальним правилом зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом (частини перша та друга статті 598 ЦК України).

Вирішуючи спір, суд першої інстанції вірно вважав пред'явлені позовні вимоги про припинення іпотеки необґрунтованими та безпідставними.

Так, стаття 17 Закону України «Про іпотеку» визначає підстави припинення іпотеки.

Зокрема абз. 2 ч. 1 ст. 17 Закону України «Про іпотеку» передбачає, що іпотека припиняється у разі припинення основного зобов'язання.

Проте Законом України «Про іпотеку» не передбачено такої підстави для припинення іпотеки, як сплив позовної давності до вимог кредитора за основним зобов'язанням.

Кредитний та іпотечний договори, укладені між сторонами, не встановлюють будь-яких інших умов припинення іпотеки, ніж це передбачено в законі.

Отже, якщо інше не передбачене договорами, сплив позовної давності до вимог кредитора сам по собі не припиняє основного зобов'язання за кредитним договором і не є підставою для припинення іпотеки згідно абз. 2 ч. 1 ст. 17 Закону України «Про іпотеку».

Доводи апеляційної скарги про те, що рішенням суду від 23 вересня 2016 року, яке набрало законної сили, встановлено, що позовна давність за основними вимогами до ОСОБА_1 як боржника за кредитним договором № 030,29-50/264-К від 15.11.2017 року сплинула з 11 жовтня 2015 року, та встановлено, що банк втратив право задовольнити свої вимоги за цим кредитним договором, відтак одночасно припинилась іпотека, колегія суддів відхиляє, оскільки Законом України «Про іпотеку» не передбачено такої підстави для припинення іпотеки, як сплив позовної давності до вимог кредитора за основним зобов'язанням.

Доводи апеляційної скарги про те, що кредит є споживчим, а тому в силу п. 7 ч. 11 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув, колегія суддів не приймає, оскільки суд першої інстанції з цього приводу своїх висновків не робив.

Інші доводи апеляційної скарги також не дають підстав для висновку, що судом при вирішенні спору були порушені норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду від 03 липня 2018 року постановлено з додержанням норм матеріального і процесуального права, відтак підстав для його скасування за доводами апеляційної скарги немає.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 382 Цивільного процесуального кодексу України, колегія суддів,-

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 03 липня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 05 листопада 2018 року.

Головуючий Є.В. Болотов

Судді: С.Г. Музичко

С.М. Рубан