Справа № 150/447/18
Провадження № 22-ц/772/1942/2018
Головуючий у суді 1-ї інстанції Цимбалюк Л. П.
Доповідач:Медяний В. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2018 рокуСправа № 150/447/18м. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області у складі колегії суддів:

головуючого Медяного В.М.,

суддів: Денишенко Т.О., Матківської М.В.,

з участю секретаря судового засідання Сніжко О.А.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3

відповідач - Мазурівська сільська рада Чернівецького району Вінницької області,

третя особа - державний нотаріус Чернівецької державної нотаріальної контори Вінницької області,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 4 апеляційну скаргу ОСОБА_3, подану його представником - ОСОБА_5, на ухвалу Чернівецького районного суду Вінницької області від 03 серпня 2018 року, постановлену у приміщенні Чернівецького районного суду Вінницької області (головуючий суддя Цимбалюк Л.П.), повне судове рішення складено 03 серпня 2018 року,

у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Мазурівської сільської ради Чернівецького району Вінницької області, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору - державний нотаріус Чернівецької державної нотаріальної контори Вінницької області, про визнання права власності на майно,

встановив:

У липні 2018 року ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом до Мазурівської сільської ради Чернівецького району Вінницької області, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору - державний нотаріус Чернівецької державної нотаріальної контори Вінницької області, про визнання права власності на майно.

Ухвалою Чернівецького районного суду Вінницької області від 20 липня 2018 року дану позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків протягом п'ятнадцяти днів.

Ухвалою Чернівецького районного суду Вінницької області від 03 серпня 2018 року позовну заяву ОСОБА_3 до Мазурівської сільської ради Чернівецького району Вінницької області, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору - державний нотаріус Чернівецької державної нотаріальної контори Вінницької області, про визнання права власності на спадкове майно повернуто позивачу з усіма доданими до неї документами.

В апеляційній скарзі скаржник просить скасувати ухвалу Чернівецького районного суду Вінницької області від 03 серпня 2018 року у цій справі як таку, що перешкоджає подальшому провадженню у справі та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. Вказує на неповне з'ясування судом обставин справи, невідповідність висновків суду їм та відсутність у суду належних підстав для повернення позовної заяви.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надійшов.

Представник позивача - ОСОБА_5 в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції апеляційну скаргу підтримала та просила її задовольнити, посилаючись на викладені доводи. Крім того, зазначила, що позивачем вчинялися дії, спрямовані на виконання вимог суду, однак він був позбавлений можливості надати зазначені докази із причин, що від нього не залежать.

Представник відповідача Мазурівської сільської ради Чернівецького району Вінницької області та третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору - державний нотаріус Чернівецької державної нотаріальної контори Вінницької області в судове засідання не з'явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце слухання справи, тому згідно вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України справа розглянута у їх відсутність.

Статтею 351 ЦПК України, в редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року, визначено, що судом апеляційної інстанції у цивільних справах є апеляційний суд, у межах апеляційного округу якого (території, на яку поширюються повноваження відповідного апеляційного суду) знаходиться місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Відповідно до п. 8 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується, а тому Апеляційний суд Вінницької області діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Вінницького апеляційного суду в апеляційному окрузі.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача, дослідивши матеріали справи та перевіривши відповідність оскаржуваної ухвали вимогам процесуального закону, колегія суддів апеляційного суду вважає, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Чернівецького районного суду Вінницької області від 20 липня 2018 року позовну заяву ОСОБА_3 залишено без руху у зв'язку з невідповідністю позову вимогам п. 6 ч.3 ст. 175 ЦПК України з тих підстав, позивачем не зазначено відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися, в тому числі, якщо законом визначений обов'язковий досудовий порядок урегулювання спору а також не надав постанову про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину, що унеможливить встановити обставини, які входять до предмета доказування у зазначеній категорії справ. Позивачеві надано п'ятнадцятиденний термін з дня отримання копії ухвали для виправлення недоліків позовної заяви.

Копію зазначеної ухвали позивач отримав 29 липня 2018 року.

01 серпня 2018 року на виконання вимог ухвали суду про залишення позовної заяви без руху ОСОБА_3 подав до суду заяву, в якій зазначив, що виконати вимогу суду про надання доказів - матеріалів спадкової справи не є можливим з незалежних від нього причин, додавши до неї лист державного нотаріуса Чернівецької державної нотаріальної контори Вінницької області від 31 липня 2018 року № 655/02-14 від 31 липня 2018 року, зі змісту якого убачається, що нотаріус у відповідь на заяву позивача щодо виконання ухвали Чернівецького районного суду Вінницької області від 18 липня 2018 року про забезпечення доказів, якою зобов'язано надати відповідні відомості зі спадкового реєстру та спадкові справи (та їх копії), в разі наявності, повідомив про неможливість надання таких відомостей та документів, посилаючись на ненабрання ухвалою суду законної сили та відсутність на ній відтиску гербової печатки.

Проте, суд першої інстанції, дійшов висновку про те, що подана заява не свідчить про виправлення недоліків позовної заяви, а тому постановив ухвалу від 03 серпня 2018 року про повернення позовної заяви.

Обґрунтовуючи таке рішення, суд першої інстанції виходив з того, що за змістом норми п. 6 ч. 3 ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися, в тому числі, якщо законом визначений обов'язковий досудовий порядок урегулювання спору, а ч. 5 ст. 177 ЦПК України встановлює обов'язок позивача додати до позовної заяви всі наявні у нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів). Неусунення ОСОБА_3 недоліків позовної заяви у визначений термін виключає можливість прийняття позову та відкриття провадження у даній справі.

Проте, з таким висновком суду першої інстанції апеляційний суду погодитись не може, з огляду на наступне.

Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п'яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Право вибору способу судового захисту належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 ЦК України, статті 3 і 4 ЦПК України).

Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (стаття 5 ЦПК України).

Вимоги до позовної заяви викладені в статті 175 ЦПК України.

Зокрема, даною нормою передбачено, що позовна заява повинна містити, зокрема: відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися, в тому числі, якщо законом визначений обов'язковий досудовий порядок урегулювання спору; відомості про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися; перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви; попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв'язку із розглядом справи.

Відповідно до ч. 5 ст. 177 ЦПК України позивач зобов'язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги. За змістом зазначеної норми саме на позивача покладається обов'язок обґрунтування своїх позовних вимог з викладом відповідних обставин та зазначенням доказів, що підтверджують такі обставини.

Відтак, саме по собі ненадання доказів на підтвердження позовних вимог не перешкоджає розгляду справи, оскільки може бути підставою для відмови в задоволенні позову по суті, а не для визнання позовної заяви неподаною.

Таким чином, заслуговують на увагу, доводи апеляційної скарги про те, що повернення судом позовної заяви з підстав відсутності документального підтвердження відмови нотаріуса у вчинення нотаріальної дії, зокрема у видачі свідоцтва про право на спадщину, не відповідають вимогам закону. Крім того, представник скаржника в судовому засіданні звернув увагу, що в позовній заяві позивач на виконання вимоги п. 5 ч. 3 ст. 175 ЦПК України зазначав, що заходи досудового врегулювання спору ним не проводилися, а також, що ухвалою Чернівецького районного суду Вінницької області від 18 липня 2018 року за заявою ОСОБА_3 про забезпечення доказів копії спадкових справ витребувані із Чернівецької державної нотаріальної контори Вінницької області.

Відповідно до п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» зазначено, що подання доказів можливе на наступних стадіях цивільного процесу, тому суд не вправі через неподання доказів при пред'явленні позову залишати заяву без руху та повертати її заявнику.

Таким чином, при вирішенні питання про відкриття провадження у справі суд першої інстанції як на підставу для залишення позовної заяви без руху чи її повернення не може посилатися на обставини, які можуть бути вирішені на інших стадіях цивільного процесу.

Однак, зазначене вище залишилося поза увагою суду першої інстанції, відтак апеляційний суд вважає, що його висновок про повернення позовної заяви позивачеві у зв'язку із не усуненням вказаних судом недоліків є передчасним.

Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободу від порушень і протиправних посягань.

Окрім іншого, апеляційний суд також враховує необхідність забезпечення права позивача на доступ до правосуддя, встановлене ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Ключовими принципами цієї статті є верховенство права та належне здійснення правосуддя. Ці принципи також є основоположними елементами права на справедливий суд.

Так, у справі Delcourt v. Belgium, Європейський суд з прав людини зазначив, що «у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення».

У справі Bellet у. France Європейський суд з прав людини зазначив, що «стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права».

Як свідчить позиція Європейського суду з прав людини у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Відповідно до п. 3, 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, місцевий суд допустив порушення норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, в зв'язку із чим апеляційний суд вважає, що ухвала суду підлягає скасуванню, а справа направленню до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 379, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, подану його представником - ОСОБА_5, задовольнити.

Ухвалу Чернівецького районного суду Вінницької області від 03 серпня 2018 року скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий : /підпис/ В.М. Медяний

Судді : /підпис/ Т.О. Денишенко

/підпис/ М.В. Матківська

Повне судове рішеня складено 08 жовтня 2018 року.

Згідно з оригіналом: