Ухвала

Іменем України

05 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 607/4126/14-ц

провадження № 61-42677ск18

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Крата В. І. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., ЖуравельВ. І., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03 травня 2018 року у складі судді Ромазана В. В., та постанову апеляційного суду Тернопільської області від 20 липня 2018 року у складі суддів: Ткача З. Є., Міщій О. Я., Шевчук Г. М., у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Укрсиббанк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про звернення стягнення на предмет іпотеки,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2014 року публічне акціонерне товариство «Укрсиббанк» (далі - ПАТ «Укрсиббанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 16 листопада 2007 року між ОСОБА_4 та АКІБ «Укрсиббанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсиббанк» було укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, відповідно до якого ОСОБА_4 отримав кредит у розмірі 30 000,00 доларів США із сплатою 13,25% річних за час фактичного користування кредитом з кінцевим терміном повернення 14 листопада 2017 року.

Для забезпечення виконання зобов'язань 16 листопада 2007 року між АКІБ «Укрсиббанк» та відповідачами ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 було укладено іпотечний договір, відповідно до умов якого, в іпотеку банку було передано нерухоме майно, а саме: квартиру, загальною площею 51,9 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

ОСОБА_4 не здійснював платежів в рахунок погашення суми кредитних коштів, чим порушив взяті на себе зобов'язання, внаслідок чого станом на 11 березня 2014 року утворилась заборгованість у розмірі 21 598,14 доларів США, яка складається із заборгованості за простроченим кредитом - 17 208,78 доларів США, заборгованості по простроченим процентам за користування кредитом - 3 546,23 доларів США, пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом - 5 434,57 гривень, пені за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам за користування кредитом - 2 352,47 гривень, всього за курсом НБУ станом на 11 березня 2014 року 199 478,24 гривень. У рахунок указаної заборгованості позивач просив суд звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру, загальною площею 51,9 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та належить відповідачам на праві спільної сумісної власності, встановивши спосіб реалізації нерухомого майна шляхом проведення прилюдних торгів предмета іпотеки, у межах процедури виконавчого провадження, з дотриманням вимог Закону України «Про іпотеку» та встановити початкову ціну, визначену на підставі оцінки майна здійсненої суб'єктом оціночної діяльності, проведеною відповідно до законодавства, а також стягнути судовий збір.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03 травня 2018 року, залишеним без змін постановою апеляційного суду Тернопільської області від 20 липня 2018 року, позов ПАТ «Укрсиббанк» задоволено частково. У рахунок погашення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту №0 від 16 листопада 2007 року у розмірі 19 948,14 доларів США, що за курсом НБУ станом не день ухвалення судового рішення складає 521 743,60 грн, звернуто стягнення на користь ПАТ «Укрсиббанк» на предмет іпотеки, а саме: квартиру АДРЕСА_1 та належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого та зареєстрованого Тернопільським міським бюро технічної інвентаризації 20 грудня 2000 року, записано в реєстрову книгу за № 33270, загальна площа 51,9 кв. м, житлова 30,5 кв. м із застосуванням процедури продажу - шляхом проведення прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження, із визначенням та встановленням початкової ціни, визначеної на підставі оцінки майна здійсненої суб'єктом оціночної діяльності проведеною відповідно до законодавства. Вирішено питання про розподіл судових витрат. Вказано, що рішення не підлягає примусовому виконанню на період чинності Закону України «Про мораторій на стягнення майна з громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03 червня 2014 року № 1304-VII.

Рішення судів мотивовані тим, що ОСОБА_4 не виконує належним чином зобов'язання за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 16 листопада 2007 року, не сплачує в передбачених договором розмірах і порядку кредит та відсотки за його користування, внаслідок чого станом на 11 березня 2014 року виникла заборгованість в розмірі 21 598,14 доларів США. Таким чином, з урахуванням встановлених обставин суд першої інстанції прийняв рішення про звернення стягнення предмет іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження, із визначенням та встановленням початкової ціни, визначеної на підставі оцінки майна здійсненої суб'єктом оціночної діяльності проведеною відповідно до законодавства. Суди встановили, що ОСОБА_4 протягом 2014 року частину заборгованості було сплачено. Висновок за результатами проведеної судово та судово-технічної експертизи документів від 19 лютого 2017 року №801/802/16-22, за висновками якого підписи у заяві на видачу готівки №8 від 26 березня 2008 року на суму 7 000 доларів США, виконано не ОСОБА_4, а іншою особою з наслідуванням якимось справжнім підписам ОСОБА_4 з попереднім тренуванням, судами до уваги не взято, оскільки відповідно до умов договором про надання споживчого кредиту №0 від 16 листопада 2007 рокунадання кредитних коштів є перерахуванням їх на поточний рахунок позичальника, а отримання коштів з поточного рахунку, який був відкритий позичальнику, знаходиться поза межами правовідносин сторін з приводу укладення і виконання банком умов договору про надання споживчого кредиту. При цьому, суд апеляційної інстанції, відхиляючи доводи ОСОБА_4 про те, що позивачем не був дотриманий позасудовий порядок врегулювання спору, передбачений 37 Закону України «Про іпотеку» та умовами іпотечного договору, виходив із положень частини другої статті 35 Закону України «Про іпотеку», яка встановлює право іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку.

ОСОБА_4 звернувся 16 серпня 2018 року через засоби поштового зв'язку до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03 травня 2018 року та постанову апеляційного суду Тернопільської області від 20 липня 2018 року. Посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Ухвалою Верховного Суду від 30 серпня 2018 року касаційну скаргу залишено без руху та надано строк для усунення недоліків. Особою, яка подала касаційну скаргу, на виконання ухвали Верховного Суду від 30 серпня 2018 року ці недоліки було усунуто.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди неправильно дали оцінку висновку експерта, оскільки ОСОБА_4 був допитаний у суді як свідок та вперше про існування заяви про видачу готівки на 7 000 доларів США від 26 березня 2008 року дізнався під час розгляду справи у суді. Таким чином, він отримав кредитних коштів на загальну суму 22 320,45 доларів США. Позивачем не був дотриманий позасудовий порядок врегулювання спору, передбачений 37 Закону України «Про іпотеку».

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких мотивів.

Аналіз частини третьої статті 33 Закону України «Про іпотеку» свідчить, що законом передбачено чітко визначені способи звернення стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання чи неналежного виконання забезпеченого іпотекою зобов'язання: рішення суду, виконавчий напис нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 235/3619/15-ц зроблено висновок, що «виходячи зі змісту поняття «ціна» як форми грошового вираження вартості товару, послуг тощо, аналізу норм статей 38, 39 Закону України «Про іпотеку» можна зробити висновок, що у розумінні норми статті 39 Закону України «Про іпотеку» встановлення початкової ціни предмета іпотеки у грошовому вираженні визначається за процедурою, передбаченою частиною шостою статті 38 цього Закону. Разом з тим, відповідно до статей 19, 57 Закону України «Про виконавче провадження» сторони виконавчого провадження під час здійснення виконавчого провадження не позбавлені можливості заявляти клопотання про визначення вартості майна, тобто визначення іншої ціни предмета іпотеки, ніж буде зазначена в резолютивній частині рішення суду, якщо, наприклад, така вартість майна змінилася».

Встановивши, що ОСОБА_4 не виконуються умови договору про надання споживчого кредиту, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, зробив обґрунтований висновок про наявність підстав для часткового задоволення позову.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Аналіз змісту касаційної скарги та оскарженого судового рішення свідчить, що правильне застосовування судом апеляційної інстанцій норм права є очевидним, а касаційна скарга - необґрунтованою.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Керуючись статтями 260, 394 ЦПК України Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03 травня 2018 року, та постанову апеляційного суду Тернопільської області від 20 липня 2018 року, у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Укрсиббанк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: В. І. Крат

Н.О. Антоненко

В.І. Журавель