Справа № 462/5639/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 жовтня 2018 року Залізничний районний суд м. Львова у складі:

головуючого-судді Гедз Б.М.

при секретарі Шумило Н.Б.

за участю позивачки ОСОБА_1

представника позивачки ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Львівський державний завод ?Лорта? про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати,-

в с т а н о в и в:

ОСОБА_4 10.09.2018 року звернулася до суду із позовом, в якому просить стягнути з ДП «ЛДЗ «Лорта» на її користь 32 020,14 грн. нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, без врахування податків та обов?язкових платежів, грошову компенсацію за 11 календарних днів невикористаної щорічної відпустки та вихідну допомогу в розмірі тримісячного середнього заробітку згідно ст. 44 КЗпП України. Свої позовні вимоги обгрунтовує тим, що протягом квітня-серпня 2018 року працювала у ДП «ЛТЗ «Лорта» на посаді приладиста 5 розряду відділу головного метролога. Протягом цього часу їй не виплачувалася заробітна плата, у зв'язку з чим вона змушена була звільнитися з роботи за власним бажанням, про що 13.08.2018 року подала заяву і 20.08.2018 року на підставі наказу №439к була звільнена. Відповідно до довідки про доходи невиплачена їй заробітна плата за період 01.04.2018 р. по 20.08.2018 р. становить 32 020 грн. 14 коп. Добровільно погасити заборгованість відповідач відмовляється, мотивуючи відсутністю коштів, тому звернулася з даним позовом до суду.

Ухвалою судді Залізничного районного суду м. Львова від 13.09.2018 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження, про що повідомлено сторони.

У судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали, поясненння надали аналогічні викладеним у позовній заяві, просять позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні позов визнав, зазначив, що дійсно при звільненні з ОСОБА_1 не було проведено розрахунку, не виплачено заробітну плату в розмірі 32020 грн. 14 коп.

Заслухавши пояснення позивача, представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_4 працювала у ДП «ЛТЗ «Лорта» на посаді приладиста 5 розряду відділу головного метролога та на підставі заяви від 13.08.2018 року була звільнена з роботи з 20 серпня 2018 року за власним бажанням, що підтверджується витягом з наказу №439к (а.с. 8, 9).

Також встановлено, що при звільненні з позивачем не було здійснено розрахунку.

Так, з довідки про доходи №122 від 20.08.2018 року вбачається, що невиплачена заробітна плата ОСОБА_1 за період з квітня по серпень 2018 року становить 32020,14 грн. (а.с. 10).

Долученою до матеріалів справи довідкою до акта огляду МСЕК серія 10ААА №856173 від 14.03.2012 року підтверджується, що ОСОБА_4 є інвалідом третьої групи загального захворювання, і їй протипоказана тяжка фізична праця (а.с.12).

Згідно із ст. 2 КЗпП України право громадян на працю, - тобто на одержання роботи з оплатою праці не нижче встановленого державою мінімального розміру, включаючи право на вільний вибір професії, роду занять і роботи, забезпечується державою. Працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою.

Відповідно до ст.7 ч.4 Конституції України, право на своєчасне одержання винагороди за працю захищене законом.

Частинами 1, 7 ст. 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до частини першої статті 94 Кодексу законів про працю України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану роботу.

У частині першій статті 1 Закону України «Про оплату праці» від 24 березня 1995 року, який є спеціальним нормативно-правовим актом, що регулює правовідносини у сфері оплати праці, міститься аналогічне визначення поняття заробітна плата.

Згідно ст. 115 Кодексу законів про працю України заробітна плата повинна виплачуватися робітнику регулярно у робочі дні у строки, встановлені колективною угодою, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, не перевищуючий шістнадцяти календарних днів.

А відповідно до ч.1 ст. 116 КУпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Відповідно до ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Положеннями ч. 1 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Виходячи з наведеного та враховуючи, що позивач дійсно перебувала у трудових відносинах із відповідачем та при звільненні з нею було здійснено розрахунку по заробітній платі, тому суд вважає за необхідне позов задовольнити в повному обсязі та стягнути з відповідача на користь позивача 32020 грн. 14 коп. заборгованості по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі.

На підставі ч.1 ст.141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави 704,80 грн. судового збору.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 82, 89, 141, 259, 258, 259, 263-268 ЦПК України, ст.ст. 47, 115 КЗпП України, суд, -

у х в а л и в:

Позов задовольнити.

Стягувати із Державного підприємства «Львівський державний завод «ЛОРТА», яке знаходиться за адресою: 79601, м. Львів, вул. Патона, 1, , р/р 9052 в Філії АТ «Укрексімбанк», МФО 322313 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, яка проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 32 020,14 грн. (тридцять дві тисячі двадцять гривень) 14 коп. нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, без врахування податків та обов?язкових платежів.

Стягнути із Державного підприємства «Львівський державний завод «ЛОРТА», яке знаходиться за адресою: 79601, м. Львів, вул. Патона, 1, , р/р 9052 в Філії АТ «Укрексімбанк», МФО 322313 на користь держави 704,80 грн. судового збору.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складення повного рішення суду - 12.10.2018 року.

Суддя: (підпис) ОСОБА_5

З оригіналом згідно.

Суддя: Б.М.Гедз