Справа №442/5403/18
Провадження №2/442/1883/2018
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

заочне

28 вересня 2018 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області

в складі:

головуючого - судді Хомика А.П.

з участю секретаря - Лужецької С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дрогобичі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовомОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,-

встановив:

14.08.2018 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів, в якому просить визнати їх такими, що втратили право користування будинком АДРЕСА_1. В обґрунтування позову, вказує на те, що йому належить вказаний будинок. В даному будинку є зареєстрованим відповідачі - ОСОБА_3 її племінник, ОСОБА_2 - її колишній чоловік, з яким вона розлучилась на підставі рішення Дрогобицького міськрайонного суду від 29.04.2013 року. Відповідачі не проживають за місцем реєстрації з 2015 року. Однак добровільно знятись з реєстрації не бажають.

Формальна реєстрація відповідача створює для неї багато незручностей.

Позивачка позовні вимоги підтримала і дала пояснення, які по суті і змісту, відповідають, викладеному у позовній заяві.

Відповідачі в судове засідання повторно не з'явилися, причин своєї неявки не повідомляли, однак належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи за останньою відомою судові адресою. Суд вважає цих осіб повідомленими про час та місце судового засідання. При таких обставинах суд визнав неявку відповідачів неповажною та розглянув справу у їх відсутності, провівши заочний розгляд справи.

Треті особи подали заяви про розгляд справи у їх відсутності та підтримання позову.

Суд, з'ясувавши обставини, безпосередньо дослідивши докази, дійшов висновку, що позов слід задоволити.

Встановлено, що позивачу ОСОБА_1 на підставі договору дарування р. №316 від 17.07.2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу Молокусом Б.В. належить житловий будинок, що по АДРЕСА_1 ( витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно КП ЛОР « Дрогобицьке міжміське бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» від 23.07.2012 року №34921527).

Відповідно до довідки КП « ЖЕО» Дрогобицької міської ради №833 від 10.08.2018 року у вказаному будинку є, зокрема, зареєстрованими ОСОБА_3, 1983 року народження - племінник для позивача як піднаймач та ОСОБА_2, 1969 року народження, - колишній чоловік для позивачки ( рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 29.04.2013 року у справі №442/2377/13).

Однак, відповідачі не проживають у вказаному будинку з 2015 року, їхні речі там відсутні (акт про відсутність особи за місцем реєстрації КП «ЖЕО» Дрогобицької міської ради від 13.08.2018 року та від 07.11.2016 року).

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

У разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою за змістом ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні».

Права власника житлового будинку визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

За змістом ч. 4 ст. 156 ЦК України, до членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій ст. 64 цього Кодексу. Відповідно до ст. 3 Сімейного кодексу України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права і обов'язки.

Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї ( в тому числі колишній член сім'ї) власника житла втрачає право на користування житлом у разі відсутності його без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником будинку або законом.

Разом з тим, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст.ст.71, 72, 116, 156 ЖК України; ст.405 ЦК України). Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 16.01.2012 (справа №6-57цс11).

Беручи до уваги наведене те, що відповідачі фактично добровільно залишили спірне житло і у ньому не проживають понад встановлені законом терміни - понад один рік, їх особисте майно у будинку відсутнє, не беру участі в утриманні житла, мають інше постійне місце проживання, суд дійшов висновку про те, що такі їх дії свідчать про втрату інтересу до вказаного житла. Окрім цього, будь-яких доказів щодо наявності домовленостей щодо порядку користування будинком між позивачем та відповідачами не здобуто, а з наданих доказів вбачається, що вони самостійно залишили жиле приміщення і протягом тривалого часу не намагалися вселитись у таке, тому їх слід визнати такими, що втратили право користування спірним будинком.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 76-83, 141, 223, 247, 259, 263, 264, 265, 280 ЦПК України, суд,-

ухвалив :

Позов задоволити.

Визнати ОСОБА_2, 1969 року народження та ОСОБА_3, 1983 року народження такими, що втратили право користування будинком АДРЕСА_1.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, тобто, шляхом подачі апеляційної скарги до Апеляційного суду Львівської області протягом 30 (тридцяти) днів з дня складання повного тексту рішення суду через суд Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя А.П. Хомик