Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 695/268/18

номер провадження 2/695/540/18

27 вересня 2018 року м. Золотоноша

Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області в складі :

головуючого судді Степченка М.Ю.

за участю секретаря Розпутньої І.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в місті Золотоноша цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Силікат-1», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача ОСОБА_2 управління Держгеокадастру у Черкаській області про витребування майна з чужого незаконного володіння, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Силікат 1» про витребування майна з чужого незаконного володіння.

Свою позовну заяву позивач обґрунтовує тим, що він є власником земельної ділянки загальною площею 2,8401 га, з кадастровим номером :05:006:0102, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована: Черкаська область, Золотоніський район, Ковтунівська сільська рада. На даний час вказану земельну ділянку протиправно використовує в своїй господарській діяльності ТОВ «Силікат-1», аргументуючи свою позицію тим, що між ним як власником земельної ділянки та «Силікат-1» укладений договір оренди землі, який зареєстрований в Золотоніському міськрайонному управлінні держкомзему у м. Золотоноша та Золотоніськму районі ГУ Держкомзему в Черкаській області.

Оскільки реєстрація договору оренди землі ТОВ «Силікат-1» здійснювалася в Золотоніському відділі Черкаської регіональної філії Центру ДЗК відповідно до пункту 3.2 Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі, затвердженої наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 04.05.1999 № 43., який постановою Вищого адміністративного суду України від 20.04.10р. №К- 8025/09 - визнано протиправними та скасовано, то норми п.3.2. Інструкції № 43 не породжують жодних правових наслідків від моменту прийняття такого акта.

На виконання вказаної постанови Вищого адміністративного суду України від 20.04.10р. № К-8025/09 було прийнято наказ Державного комітету України із земельних ресурсів від 03.06.2010 № 433, яким виключено вказаний пункт Інструкції.

Таким чином, договір оренди належної позивачеві земельної ділянки, що був зареєстрований ТОВ «Силікат-1» в Золотоніському відділі Черкаської регіональної філії ДП «Центр ДЗК при Держкомземі України» - не пройшов державну реєстрацію у встановленому законом порядку, тобто, у зв'язку з відсутністю державної реєстрації договір оренди землі з ТОВ Силікат-1» не є укладеним згідно зі статтями 210 та 640 ЦК України.

На підставі ст. 1212 ЦК України, з урахуванням уточнених позовних вимог, просить витребувати належну йому земельну ділянку з незаконного володіння ТОВ «Силікат-1».

Представник відповідача направив до суду відзив на позовну заяву, де просив відмовити у задоволенні позову, оскільки 30 квітня 2012 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Силікат-1» було укладено договір оренди земельної ділянки загальною площею 2,84 га строком на 12 років, з орендною платою 3,0 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, яка виплачується з 01.09 по 31.12 поточного року. Даний договір зареєстрований у міськрайонному управлінні Держкомзему у м. Золотоноша та Золотоніському районі ГУ Держкомзему в Черкаській області за №11140 від 26.10.2012 року. Згідно акту прийому-передачі земельної ділянки, 05.11.2012 року ОСОБА_1 передав в оренду, а ТОВ «Силікат-1» прийняло в оренду земельну ділянку площею 2,84 га відповідно до Договору оренди землі від 30 квітня 2012 року зареєстрованого у Книзі державної реєстрації договорів оренди № 11140 від 26.10.2012 року.

Договір оренди землі від 30 квітня 2012 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Силікат-1», є укладеним відповідно до вимог чинного законодавства, а саме: укладений в належній формі, сторони (ТОВ «Силікат-1» та ОСОБА_1 ) досягли згоди з усіх істотних умов (предмет договору - земельна ділянка загальною площею 2,84 га, нормативна грошова оцінка - 98 346,53 грн., строк дії договору - 12 років, та орендна плата - 3% від вартості оцінки земельного паю, термін виплати орендної плати- з 01.09.no 31.12 поточного року, один раз на рік) та інше.

Оскільки у розумінні ст. 203 ЦК України, договір оренди землі від 30 квітня 2012 року не суперечить Цивільному Кодексу України та іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, ОСОБА_1 мав необхідний обсяг цивільної дієздатності, договір спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, тому відсутні підстави для його розірвання, або визнання недійним.

Відповідно до ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

З 2011 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 09.09.2009р. за № 1021 «Про затвердження порядків ведення Поземельної книги і Книги записів про державну реєстрацію державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди землі» (зі змінами), що діяла до0 1.01.2013р., відповідними повноваженнями були наділені територіальні органи Держземагентства за місцем розташування земельної ділянки.

З 01.01.2013р. набрали чинність Закон України «Про Державний земельний кадастр», постанова кабінету Міністрів України від 17.10.2012 № 1051 «Про затвердження Порядку ведення Державного земельного кадастру», зміни до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

З прийняттям зазначених нормативних актів повноваження щодо державної реєстрації прав на земельні ділянки та скасування державної реєстрації цих прав не розповсюджуються на компетенцію органів земельних ресурсів України.

Таким чином, ТОВ «Силікат-1» на підставі Договору оренди земельної ділянки площею 2,8401 га кадастровий номер :05:005:0102, укладеного 30.04.2012р. між ОСОБА_1 та ТОВ «Силікат-1», який належним чином, відповідно до діючих на час укладання і реєстрації норм закону зареєстрований у міськрайонному управлінні Держкомзему у м. Золотоноша та Золотоніському районі ГУ Держкомзему в Черкаській області, тому є належним користувачем даної земельної ділянки.

Крім того, просить відмовити у позові внаслідок спливу строку позовної давності.

Ухвалою від 06.03.2018р. до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача залучено ОСОБА_2 управління Держгеокадастру у Черкаській області.

Третьою особою без самостійних вимог на стороні відповідача ОСОБА_2 управлінням Держгеокадастру у Черкаській області до суду направлені пояснення по суті спору, відповідно до яких третя особа вважає позовні вимоги ОСОБА_1 такими, що не підлягають до задоволення, оскільки питання щодо повернення земельної ділянки з чужого володіння можливо після вирішення питання щодо розірвання договору оренди землі та скасування державної реєстрації права оренди земельної ділянки.

Законом України від 06.09.2012 № 5245-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності», який набрав чинності 01.01.2013 внесено зміни до Земельного кодексу України, відповідно до частини четвертої статті 122 центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або користування для всіх потреб. Відповідно до пункту 4.13 Положення про ОСОБА_2 управління, затвердженого наказом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 17.11.2016 № 308, ОСОБА_2 управління наділене повноваженнями розпорядження землями державної власності сільськогосподарського призначення за межами населених пунктів.

Згідно облікових даних Міськрайонного управління у Золотоніському районі та м. Золотоноші ОСОБА_2 управління у власності ОСОБА_1, згідно державного акту на право приватної власності на землю від 01.07.2002 року серія І-ЧР № 029764, обліковується земельна ділянка в адмінмежах Ковтунівської сільської ради, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в розмірі 2,84 га. Також обліковується договір оренди землі площею 2,8401 га, укладений між ТОВ «Силікат-1» та ОСОБА_1, який зареєстровано 26.10.2012 року за № 11140, терміном дії - 12 років.

З огляду на викладене, відносини між власниками земельних ділянок та орендарями є виключно договірними, що регулюється шляхом підписання договору оренди землі. Інформація про скасування державної реєстрації вказаного договору оренди землі в Управлінні відсутня.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_3 уточнені позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити, оскільки, згідно даних з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна на земельну ділянку загальною площею 2,8401 га з кадастровим номером :05:006:0102, яка розташована: Черкаська область, Золотоніський район, Ковтунівська сільська рада, відомості про будь-які зареєстровані права, зокрема про оренду цієї земельної ділянки TOB «Силікат-1» відсутні. Відповідно, відповідач безпідставно використовує земельну ділянку, без законних на те підстав. Незважаючи на те, що договір оренди від 30.04.2012р. між позивачем і відповідачем був підписаний, однак за відсутності його належної реєстрації, він є неукладеним. Чинність договору позивачем не оспорювалася, грошові кошти, які він отримував нібито як орендну плату, являються відшкодуванням йому шкоди за незаконне зайняття земельної ділянки відповідачем. Крім того пояснив, що порушення прав позивача з боку відповідача є триваючим, тому вважає, що строк позовної давності в даному випадку не застосовується.

Представник відповідача за дорученням ОСОБА_4 у судовому засіданні позов не визнала, свої заперечення вона обґрунтовує тим, що між ОСОБА_1 та ТОВ «Силікат-1» 30.04.2012 року було укладено договір оренди землі. Даний договір підписаний ОСОБА_1 та ним не оскаржується, оскаржується лише його реєстрація, при цьому у період з 2012 по 2017 роках позивач отримував орендну плату. Вважає, що позивачем не доведено, що договір оренди від 30.04.2012р. не набрав чинності, оскільки не пройшов державну реєстрацію в порядку, встановленому законом. Не відповідають дійсності твердження позивача щодо реєстрації договору неповноважним органом, крім зазначеного у відзиві на позовну заяву, ще й з тих підстав, що згідно п.2 Постанови Кабінету Міністрів України № 835 від 01.08.2011 «Деякі питання надання Державним агентством земельних ресурсів та його територіальними органами адміністративних послуг» зі змінами внесеними згідно Постанови КМУ №808 від 06.08.2012 та 11.10.2012 (редакція діяла станом на 26.10.2012 - дата реєстрації Договору оренди земельної ділянки між ОСОБА_1 та ТОВ «Силікат-1») установлено, що до завершення здійснення заходів з утворення територіальних органів Державного агентства земельних ресурсів: адміністративні послуги згідно з переліком, затвердженим цією постановою, надаються територіальними органами Державного комітету із земельних ресурсів; функції з ведення Поземельної книги і Книги записів про державну реєстрацію державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди землі, а також функції, передбачені Тимчасовим порядком присвоєння кадастрового номера земельній ділянці, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 18 серпня 2010 р. № 749 (Офіційний вісник України, 2010 р., № 65, ст. 2263), покладаються на територіальні органи Державного комітету із земельних ресурсів. Міськрайонне управління Держкомзему у м. Золотоноша та Золотоніському районі Черкаської області реорганізовано шляхом приєднання до Управління Держземагентства у Золотоніському районі Черкаської області в 2013 році, а до того часу було територіальним органом Держземагентства, тому мало право реєструвати договори оренди.

Крім того вважає, що з часу реєстрації договору 26.10.2012р. минуло 7 років, тому сплинув час для оскарження даної події.

У судовому засіданні представник третьої особи ОСОБА_2 управління Держгеокадастру у Черкаській області ОСОБА_5 пояснила, що договір оренди, який був укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «Силікат-1» пройшов державну реєстрацію у Міськрайонному управлінні Держкомзему у м. Золотоноша та Золотоніському районі, відповідно до чинного на той час законодавства, договір не було скасовано, тому на даний момент він є дійсним.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи виникає спір.

Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та постановити рішення.

Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, вислухавши пояснення сторони позивача, заперечення сторони відповідача, оцінивши зібрані по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позов до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Судом встановлено наступні обставини.

Із договору оренди землі № б/н від 30 квітня 2012р. вбачається, що ТОВ «Силікат-1» та гр. ОСОБА_1 уклали даний договір та відповідно до якого орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку площею 2,84 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться в адмінмежах Ковтунівської сільської ради строком на 12 років.

Даний договір зареєстрований у міськрайонному управлінні Держкомзему у м. Золотоноша та Золотоніському районі Черкаської області за №11140 від 26.10.2012 року.

Згідно акту прийому-передачі земельної ділянки від 05.11.2012 року ОСОБА_1 передав в оренду, а ТОВ «Силікат-1» прийняло в оренду земельну ділянку площею 2,84 га відповідно до Договору оренди землі від 30 квітня 2012 року, зареєстрованого у Книзі державної реєстрації договорів оренди № 11140 від 26.10.2012 року.

У період з 2008 до 2010 років реєстрація правовстановлюючих документів на земельні ділянки здійснювалася структурними підрозділами Центру державного земельного кадастру згідно з Тимчасовим порядком ведення державного реєстру земель, затвердженого наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 02.07.2003 № 174, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 25.07.2003 за № 641/7962. Вказаний нормативний акт втратив чинність тільки 07.07.2012 року відповідно до наказу Міністерства аграрної політики та продовольства України.

З 2011 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 09.09.2009 за № 1021 «Про затвердження порядків ведення Поземельної книги і Книги записів про державну реєстрацію державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди землі» (зі змінами), що діяла до 01.01.2013, відповідними повноваженнями були наділені територіальні органи Держземагентства за місцем розташування земельної ділянки.

З 01.01.2013 набрали чинність Закон України «Про Державний земельний кадастр», постанова Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 № 1051 «Про затвердження Порядку ведення Державного земельного кадастру», зміни до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Згідно ч. 5 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою.

У відповідності до ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», за наявних інструкцій та документів і була проведена реєстрація договору оренди землі від 30.04.2012 року між ТОВ «Силікат-1» та ОСОБА_1 в Золотоніському міськрайонному управлінні Держкомзему у м. Золотоноша та Золотоніському районі ГУ Держкомзему в Черкаській області.

З 1 січня 2013 року вступив у дію Закон «Про Державний земельний кадастр», норми якого внесли ряд нововведень в земельні відносини. Істотно змінилася процедура реєстрації договорів оренди землі. 3 цієї дати встановлено, що орендар не може зареєструвати договір оренди, доки орендодавець - власник земельної ділянки не зареєструє свої права на землю, звернувшись до органів державної реєстраційної служби із відповідною заявою про реєстрацію права власності на земельну ділянку.

Закон № 1952-ІV (Закон України від 01.07.04 № 1952-ІV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень») визначає правові, економічні, організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації за цим Законом, та їх обтяжень і спрямований на забезпечення визнання та захисту державою цих прав, створення умов для функціонування ринку нерухомого майна.

Відповідно до ч.1 ст. 2 Закону № 1952-ІV державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

За приписами ч.3 ст. 10 цього Закону державний реєстратор: встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обовязкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення (у випадках, встановлених законом); відповідність повноважень особи, яка подає документи на державну реєстрацію прав та їх обтяжень; відповідність відомостей про нерухоме майно, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до вимог цього Закону; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або договір (угода) повязує можливість проведення державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав.

Згідно з ч.4 ст. 18 Закону № 1952-IV державній реєстрації підлягають виключно заявлені права та їх обтяження за умови їх відповідності законодавству і поданим документам.

Відповідно до п. 1-3 ч. 3 ст. 10 цього Закону під час проведення державної реєстрації прав, які виникли та зареєстровані в установленому порядку до 1 січня 2013 року, державний реєстратор запитує від органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, які відповідно до чинного на момент реєстрації законодавства проводили таку реєстрацію, інформацію (довідки, копії документів тощо), необхідну для реєстрації прав та їх обтяжень, якщо такі документи не були подані заявником або якщо документи, подані заявником, не містять передбачених цим Законом відомостей про правонабувача або про нерухоме майно. Органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, до яких надійшов запит, зобовязані безоплатно в установленому законодавством порядку протягом трьох робочих днів надати державному реєстратору відповідну інформацію, зокрема щодо зареєстрованих речових прав на нерухоме майно, у тому числі земельні ділянки.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що державний реєстратор під час проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно зобовязаний перевірити інформацію про наявність або відсутність вже зареєстрованих речових прав з метою недопущення одночасного існування їх подвійної державної реєстрації.

Таким чином, ТОВ «Силікат-1» набув право оренди земельної ділянки після держаної реєстрації Договору оренди землі від 30.04.2012р. в Золотоніському міськрайонному управлінні Держкомзему у м. Золотоноша та Золотоніському районі ГУ Держкомзему в Черкаській області, що повністю відповідає вимогам закону.

З огляду на викладене, суд не може погодитися із доводами представника позивача в частині того, що договір оренди земельної ділянки площею 2,84га з кадастровим № :05:006:0102, яка розташована: Черкаська обл., Золотоніський р-н, Ковтунівська сільська рада, був зареєстрований ТОВ «Силікат-1» у Золотоніському відділі Черкаської регіональної філії ДП «Центр ДЗК при держкомземі України», а тому є неукладеним, оскільки він був зареєстрованим у Міськрайонному управлінні Держкомзему у м. Золотоноша та Золотоніському районі Черкаської області.

Посилання сторони позивача на Постанову Верховного Суду України в постанові від 31.10.2012 про перегляд ухвали колегії суддів палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22.06.2011 у справі №6-105 цс12 суд вважає недоречним, оскільки теза про те, що Тимчасовий порядок ведення державного реєстру земель є підзаконним нормативним актом, а Держкомзем України не наділений повноваженнями прийняття порядку ведення державного реєстру земель, вирвана з контексту.

Так, у правовій позиції, висловленій у вище вказаній постанові зазначено, що згідно із ч. 2 ст. 20 Закону України від 6 жовтня 1998 року № 161-XIV «Про оренду землі» (дачі - Закон № 161-XIV) державна реєстрація договорів оренди землі проводиться в порядку, встановленому законом. У період дії вищезазначеного Закону, а саме з 1 січня 2004 року, набрав чинності Цивільний кодекс України, ст. 182 якого передбачено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації, а порядок поведення державної реєстрації прав на нерухомість і підстави відмови в ній установлюються законом.

Оскільки ст. 182 ЦК України передбачає реєстрацію речових прав на нерухомість, а прикінцевими та перехідними положеннями ЦК України не передбачено відстрочення її дії до прийняття відповідного закону (Закон України від 1 липня 2004 року № 1952-1V «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», набрав чинності 3 серпня 2004 року), то така реєстрація повинна була проводитись за Законом України від 21 травня 1997 року № 280/97-ВР «Про місцеве самоврядування в Україні» (далі - Закон № 280/97-ВР).

Згідно із ст. 33 Закону № 280/97-ВР до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить реєстрація суб'єктів права власності на землю; реєстрація права користування землею і договорів на оренду землі; видача документів, що посвідчують право власності і право користування землею.

Пунктом 3 постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 1998 року № 2073 «Про затвердження Порядку державної реєстрації договорів оренди землі» передбачено, що державна реєстрація договорів оренди проводиться виконавчим комітетом сільської, селищної та міської ради, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями за місцем розташування земельної ділянки.

Виходячи з вищенаведеного, договір оренди від 5 січня 2004 року, укладений в письмовій формі між позивачем та відповідачкою у справі та зареєстрований селищною радою за місцем розташування орендованої земельної ділянки, пройшов державну реєстрацію у встановленому законом порядку й відповідно до ст.ст. 210, 640 ЦК України є укладеним, а тому за змістом ст. 777 ЦК України та ст. 9 Закону №161-XIV породжує для сторін права та обовязки, у тому числі для позивача переважне перед іншими особами право на придбання орендованої ним земельної ділянки.

Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Сторони за договором купівлі-продажу земельної ділянки від 7 вересня 2006 року належним чином та в повному обсязі виконали визначені цим договором зобовязання. Тому суди дійшли правильних висновків щодо визнання недійсним договору про розірвання договору купівлі-продажу земельної ділянки, оскільки зобовязання за таким правочином у силу ст. 599 ЦК України припинилися виконанням, а тому сторони не могли укладати договір про його розірвання вже після його повного виконання, тобто після припинення зобов"язань за договором.

Таким чином, правова позиція Верховного Суду України підтверджує, що державна реєстрація договорів оренди землі проводиться в порядку, встановленому законом; реєстрація речових прав на нерухомість проводиться за тими законами, які діяли на час їх виникнення, оскільки прикінцевими та перехідними положеннями ЦК України не передбачено відстрочення її дії до прийняття відповідного закону.

Щодо посилання Позивача на Постанову Вищого адміністративного суду України від 20.04.2010 №К-8025/09 суд зазначає наступне.

Вищий адміністративний суд України 20.04.2010 у справі №К-8025/09 виніс постанову, в якій визнав протиправними та скасував п.1.4, абзаци 3,5,6 п.1.16, друге речення п.2.12, п.3.1, 3.2, 3.10, перше та четверте речення п.5.2 Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі, затвердженої наказом Державного Комітету України по земельних ресурсах від 04.05.1999 №43 (із змінами і доповненнями, внесеними наказами Державного комітету України по земельних ресурсах від 29.02.2000 №27, від 23.08.2001 № 144, від 19.02.2002 №17, від 02.07.2003 №174, від 29.12.2003 №322).

Вищий адміністративний суд України у даній справі визнав, що Державний комітет України по земельних ресурсах, затвердивши своїм наказом вказані положення Інструкції діяв у спосіб, що не передбачений чинним законодавством та вийшов за межі власних повноважень.

Однак слід зазначити, що Інструкція - це правовий акт, який створюється органами державного управління для встановлення правил, що регулюють організаційні, науково-технічні, технологічні, фінансові та інші спеціальні сторони діяльності та відносин установ, закладів, підприємств, службових осіб.

Інструкція про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі - це правила, за якими складаються, видаються, реєструються та зберігаються державні акти на право власності або тимчасового користування земельною ділянкою, однак ніяк не правила реєстрації договору оренду.

Крім того, вище вказана Інструкція про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі, затвердженої наказом Державного Комітету України по земельних ресурсах від 04.05.1999 №43, втратила свою чинність 23.08.2013.

У скасованій редакції Інструкції у п.3.2. було зазначено, що Державна реєстрація актів на право власності на земельну ділянку, на право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди землі здійснюється структурними підрозділами Центру державного земельного кадастру при Держкомземі України.

Реєстрація Договору оренди землі від 30.04.2012р. проводилась на підставі Постанови Кабінету Міністрів України від 09.09.2009 за №1021 «Про затвердження порядків ведення Поземельної книги і Книги записів про державну реєстрацію державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди землі».

Згідно п. 13-2 Порядку ведення Поземельної книги, затвердженої Постановою Кабінету Міністрів України від 09.09.2009 №1021, Державна реєстрація земельної ділянки здійснюється територіальним органом Держземагентства за її місцезнаходженням на підставі заяви набувача права на земельну ділянку.

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 09.09.2009 за №1021 «Про затвердження порядків ведення Поземельної книги і Книги записів про державну реєстрацію державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди землі» (зі змінами), що діяла до 01.01.2013, державна реєстрація земельної ділянки здійснюється територіальними органами Держземагентства за місцем розташування земельної ділянки на підставі заяви.

Постановою Кабінету Міністрів від 20.07.2011 №791 «Про внесення змін до постанов Кабінету Міністрів України від 09.09.2009 №1021 і від 18.08.2010 №749 та визнання такою, що втратила чинність, постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.1998 №2073» внесено зміни, а саме: у тексті Порядку (1021-2009-п) слово «Держкомзем» в усіх відмінках замінити словом «Держземагентство» у відповідному відмінку.

Згідно з Постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 за №1051 «Про затвердження Порядку ведення Державного земельного кадастру» та Закону України «Про Державний земельний кадастр» слово Держземагентство в усіх відмінках замінено словом Держгеокадастр у відповідному відмінку.

Тобто, на підставі вище викладених Постанов Кабінету Міністрів України відбулась лише зміна назви слова «Держкомзем» на слово «Держземагентство» та «Держземагентство» на «Держгеокадастр».

Посилання позивача на п.10.2 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20.05.2013 №7 «Про судове рішення в адміністративній справі», щодо скасування акту субєкта владних повноважень як способу захисту порушеного права, на думку суду, є недоцільним, оскільки позивач звернувся з позовною заявою в порядку цивільного судочинства, а не адміністративного.

Посилання позивача на п.8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 №9 щодо визнання правочину недійним у разі нездійснення його державної реєстрації, суд вважає таким, що не заслуговує на увагу, оскільки предметом спору є зобовязання повернути земельну ділянку, а не визнання недійсним правочину.

Надаючи правову оцінку обставинам справи слід зазначити наступне.

Відповідно до вимог статті 90 Земельного кодексу України власник земельної ділянки має право передавати земельну ділянку в оренду.

Згідно зі статтею 93 Земельного кодексу України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Відповідно до статті 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобовязаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобовязаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Згідно з ч.ч.1,5 ст. 6 Закону України «Про оренду землі» орендарі набувають право оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі.

Право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону.

У період з 2008 до 2010 років реєстрація правовстановлюючих документів на земельні ділянки здійснювалася Центром державного земельного кадастру згідно з Тимчасовим порядком ведення державного реєстру земель, затвердженого наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 02.07.2003 № 174, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 25.07.2003 за №641/7962.

З 2011 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 09.09.2009 за № 1021 «Про затвердження порядків ведення Поземельної книги і Книги записів про державну реєстрацію державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди землі» (зі змінами), що діяла до 01.01.2013, відповідними повноваженнями були наділені територіальні органи Держземагентства за місцем розташування земельної ділянки.

З 01.01.2013 набрали чинність Закон України «Про Державний земельний кадастр», постанова кабінету Міністрів України від 17.10.2012 № 1051 «Про затвердження Порядку ведення Державного земельного кадастру», зміни до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Згідно п.2 Постанови Кабінету Міністрів України №835 від 01.08.2011 «Деякі питання надання Державним агентством земельних ресурсів та його територіальними органами адміністративних послуг» зі змінами, внесеними згідно Постанови КМУ №808 від 06.08.2012 та 11.10.2012 (редакція діяла станом на 26.10.2012 - дата реєстрації Договору оренди земельної ділянки між ОСОБА_1 та ТОВ «Силікат-1») установлено, що:

1) до завершення здійснення заходів з утворення територіальних органів Державного агентства земельних ресурсів:

адміністративні послуги згідно з переліком, затвердженим цією постановою, надаються територіальними органами Державного комітету із земельних ресурсів:

функції з ведення Поземельної книги і Книги записів про державну реєстрацію державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди землі, а також функції, передбачені Тимчасовим порядком присвоєння кадастрового номера земельній ділянці, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 18 серпня 2010 р. № 749 (Офіційний вісник України, 2010 р., № 65, ст. 2263), покладаються на територіальні органи Державного комітету із земельних ресурсів.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що ТОВ «Силікат-1» на підставі Договору оренди земельної ділянки площею 2,8401 га кадастровий номер :05:005:0102, укладеного 30.04.2012 між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Силікат-1», який належним чином, відповідно до діючих на час укладання і реєстрації норм закону, 26.10.2012р. зареєстрований у міськрайонному управлінні Держкомзему у м. Золотоноша та Золотоніському районі ГУ Держкомзему в Черкаській області, є належним користувачем даної земельної ділянки, тому у позові належить відмовити.

Представником відповідача заявлено клопотання про застосування строків позовної давності. Однак, оскільки суд відмовляє у задоволенні позову по суті позовних вимог, а одночасна відмова в задоволенні позову ще й за строками давності виключається, суд приходить до висновку, що заява представника відповідача про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1, внаслідок спливу строку позовної давності не підлягає до задоволення.

Оскільки у задоволенні позову відмовлено - судові витрати належить покласти на позивача.

Керуючись ст.ст. 90, 93 ЗК України, Законом України «Про оренду землі», ст.ст. 4, 5, 12, 76-84, 133, 141, 259, 263, 265 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Черкаської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення у порядку, встановленому чинним законодавством.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя М.Ю. Степченко

Повний текст рішення виготовлений 05 жовтня 2018 року.