Ухвала

28 вересня 2018 року

м. Київ

справа № 751/1087/17

провадження № 61-41354 ск 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Сімоненко В. М. (суддя-доповідач), Лесько А. О., Мартєва С.Ю., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Новозаводського районного суду міста Чернігова від 30 березня 2018 року та постанову апеляційного суду Чернігівської області від 12 червня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про зміну часток власників житлового будинку; за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, ОСОБА_6, третя особа - Чернігівська міська рада, про зміну часток співвласників у спільній частковій власності,

ВСТАНОВИВ :

В лютому 2017 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6, в якому після уточнення позовних вимог, просила змінити частки власників житлового будинку АДРЕСА_1 збільшивши її частку з врахуванням майна, що є її власністю - гаражу Г1, сараю Г1-1, прибудову Б 1-2 пов.1, пов.2, вбиральні Д-1, визнавши за нею право власності на 89/100 житлового будинку.

Позов мотивовано тим, що нею здійснено забудови власним коштом з додержанням встановленого порядку будівництва та прийняття в експлуатацію, тобто частки власників у спільній власності змінились, проте правовстановлюючий документ на частки в новому розмірі відсутній.

04 квітня 2017 року ОСОБА_5 подав зустрічну позовну заяву до ОСОБА_4, ОСОБА_6, в якій просив змінити його частку як власника домоволодіння АДРЕСА_1

Зустрічний позов ОСОБА_5 мотивував тим, що розмір його частки, вказаний у правовстановлюючих документах, був збільшений ним за свій рахунок шляхом прибудови тамбура «б-1» та надбудови мансарди житлової «Б2-1», і становить 44/100 житлового будинку, проте відповідачі відмовляються надати згоду на зміну розміру ідеальних часток співвласників спірного будинку.

05 січня 2018 року ОСОБА_5 уточнив свої вимоги та просив визнати за ним право власності на 15/50 домоволодіння АДРЕСА_1

Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 30 березня 2018 року позов ОСОБА_4 задоволено частково, зустрічний позов ОСОБА_5 задоволено: змінено розмір часток співвласників домоволодіння АДРЕСА_1 встановивши їх у таких розмірах; ОСОБА_4 - 34/50 частки, ОСОБА_5 - 15/50 частки, ОСОБА_6 - 1/50 частки. В задоволенні первісного позову в іншій частині відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що рішенням суду від 10 червня 2011 року за ОСОБА_5 визнано право власності на 22/100 домоволодіння та виділено на цю частку приміщення, проте право спільної часткової власності не припинено, тому позовні вимоги підлягають задоволенню з врахуванням висновків судової будівельно-технічної експертизи від 20 листопада 2017 року.

Постановою апеляційного суду Чернігівської області від 12 червня

2018 року рішення районного суду м. Чернігова від 30 березня 2018 року скасовано та постановлено нове, яким у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено. У задоволенні зустрічного позовуОСОБА_5 відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_4, суд апеляційної інстанції виходив з того, що згідно з рішенням від 10 червня 2011 року між сторонами по справі вже відбувся поділ частини будинку та припинено права спільної часткової власності на нього, а здійснені в подальшому власниками - ОСОБА_5 та ОСОБА_4 прибудови є їх особистою власністю і вони не змінюють розміру часток співвласників у праві власності на домоволодіння. А тому, згідно з поженнями ст..ст. 316, 317 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 30 березня 2018 року та постанову апеляційного суду Чернігівської області від 12 червня

2018 року частково, та постановити нове рішення, яким її позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, а в зустрічному позові відмовити.

Крім того, ОСОБА_4 просить поновити строк на касаційне оскарження вищезазначених судових рішень, посилаючись на те, що він нею пропущений з поважних причин, а саме, що у липні 2018 року нею була подана касаційна скарга у строки передбаченим законом. Проте ухвалою Верховного Суду від 10 серпня 2018 року касаційну скаргу повернуто без розгляду, так як касаційна скарга була не підписана скаржницею. Відразу після отримання вищезазначеної ухвали ОСОБА_4 подала нову підписану касаційну скаргу з клопотанням про поновлення пропущеного строку.

Указані обставини є поважними причинами для поновлення строку на касаційне оскарження.

В частині обґрунтування вимог касаційної скарги ОСОБА_4 посилається на те, що рішення суду першої та апеляційної інстанції винесено з порушенням норм матеріального права, суди не застосували ст.357 ЦК України, яка передбачає право власника на відповідне збільшення своєї частки у справі спільної часткової власності. Крім того скаржниця, посилається на не, що апеляційний суд не врахував, що відповідач не звертався до суду з вимогою про припинення права часткової власності, а нею взагалі не заявлялися вимоги про поділ спірного майна, а тому суд апеляційної інстанції не вірно застосував норму ст.367 ЦК України та прийняв не вірне рішення по справі.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з положеннями пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Відповідно до пункту 2 частини четвертої статті 394 ЦПК України суд може визнати касаційну скаргу необгрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Вивчивши касаційну скаргу, Верховний Суд у складі колегії суддів вважає, що вона є необгрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності оскаржуваних рішень.

Під час розгляду справи суд установив, що станом на липень 2010 року ОСОБА_4 на праві приватної власності належало 17/24 частин домоволодіння АДРЕСА_2. Співвласниками цього ж домоволодіння є відповідачі, яким належало: ОСОБА_5 - 22/100 частини домоволодіння, ОСОБА_6 - 1/24 частини домоволодіння.

Згідно рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 10 червня 2011 року та рішення Апеляційного суду Чернігівської області від 11 жовтня 2011 року за ОСОБА_5 визнано право власності на 22/100 частин домоволодіння АДРЕСА_3 виділено ОСОБА_5 на 22/100 частин домоволодіння приміщення 3-1 площею12,6 кв.м., приміщення 3-2 площею 16,6 кв.м, приміщення 1-1 площею 6,6 кв.м., приміщення 1 площею 4,4 кв.м., вбиральню «Д»; зобов'язано ОСОБА_7 улаштувати дверний пройом з приміщення 3-1 до приміщення 1-1, улаштувати дверний пройом з приміщення 1-8 до приміщення 2-4, закрити дверний пройом з приміщення 1-1 до приміщення 1-8.

Рішенням виконкому Новозаводської районної ради від 13 червня 1995 року №93 позивачу ОСОБА_4 було надано дозвіл на будівництво прибудови до будинку літ.Б1-1 та гаражу літ.Г-1.

04 квітня 2016 року за ОСОБА_4 було зареєстровано право власності на прибудову до будинку літ.Б1-2, сараю, що в технічній документації позначений літерою Г1-1 та гараж літ.Г-1,вбиральні позначеною літерою Д-1.

ОСОБА_5 в свою чергу було здійснено будівництво прибудови до будинку, надбудову мансардного поверху над частиною будинку з реконструкцією існуючої частини будинку. 29 червня 2016 Управлінням Державної архітектурно-будівельної інспекції у Чернігівській області було зареєстровано Декларацію про готовність до експлуатації об'єкта по АДРЕСА_4 - прибудови, надбудови мансардного поверху та реконструкції частини будинку.

У зв'язку з проведеними добудовами ОСОБА_4 та ОСОБА_5 вважали, що їх частки у спільній дольовій власності збільшились, у зв'язку з чим необхідно провести перерахунок часток співвласників у домоволодіння.

Відповідно до положень статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із зазначенням частки кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Частинами третьою, четвертою статті 357 ЦК України передбачено, що співвласник має право на відповідне збільшення своєї частки у праві спільної часткової власності, якщо поліпшення спільного майна, які не можна відокремити, зроблені ним своїм коштом за згодою всіх співвласників, з додержанням встановленого порядку використання спільного майна; співвласник житлового будинку, іншої будівлі, споруди може зробити у встановленому законом порядку за свій рахунок добудову (прибудову) без згоди інших співвласників, якщо це не порушує їхніх прав. Така добудова (прибудова) є власністю співвласника, який її зробив, і не змінює розміру часток співвласників у праві спільної часткової власності.

Згідно із частинами першою, третьою статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою; кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Частиною першою статті 364 ЦК України передбачено право співвласника на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

За змістом цієї норми виділ частки зі спільного майна - це перехід частини цього майна у власність учасника спільної власності пропорційно його частки в праві спільної власності й припинення для цієї особи права на частку у спільному майні.

Ураховуючи те, що після виділу частки зі спільного нерухомого майна в порядку статті 364 ЦК України право спільної часткової власності припиняється, при виділі частки із спільного нерухомого майна власнику, що виділяється, та власнику (власникам), що залишаються, має бути виділена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого (інших) співвласників, мати окремий вихід, окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо), тобто складати окремий об'єкт нерухомого майна в розумінні статті 181 ЦК України та пункту 10 Порядку присвоєння об'єкту нерухомого майна реєстраційного номера, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 грудня 2010 року № 1117 «Про ідентифікацію об'єктів нерухомого майна для реєстрації прав на них».

Як вбачається, рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 10 червня 2011 року ОСОБА_5 була виділена окрема площа, ізольована від приміщення інших співвласників, з окремими виходом та системою життєзабезпечення, тобто окремий об'єкт нерухомого майна.

Згідно ч. 1, 2 ст. 367 ЦК України, майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.

Виходячи з вищенаведеного, право спільної часткової власності ОСОБА_5, ОСОБА_4 та ОСОБА_6 на спірне домоволодіння АДРЕСА_2 припинилось не на підставі судового рішення, а в силу закону.

Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, згідно ст. 317 ЦК України.

Після виділу ОСОБА_5 за рішенням суду від 10 червня 2011 року частини будинку, припинення права спільної часткової власності на домоволодіння, здійснені власниками ОСОБА_5 та ОСОБА_4 прибудови є їх особистою власністю і вони не змінюють розміру часток співвласників у праві власності на домоволодіння.

Таким чином посилання скаржницею, що суди не застосували положення ст. 357 ЦК України до спірних правовідносин, враховуючи припинення право спільної часткової власності сторін на домоволодіння, у зв'язку з чим доводи касаційної скарги в цій частині не заслуговують на увагу.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд касаційної інстанції перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої та апеляційної інстанцій норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановленні в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Зі змісту касаційної скарги вбачається, що її доводи зводяться до переоцінки доказів та незгоди із судовим рішенням.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Оскільки правильне застосовування судами першої та апеляційної інстанцій норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, підстав для відкриття касаційного немає.

Керуючись пунктом 5 частини другої, частинами четвертою і п'ятою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ :

Поновити ОСОБА_4 строк на касаційне оскарження рішення Новозаводського районного суду міста Чернігова від 30 березня 2018 року та постанову апеляційного суду Чернігівської області від 12 червня 2018 року.

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Новозаводського районного суду міста Чернігова від 30 березня 2018 року та постанову апеляційного суду Чернігівської області від 12 червня 2018 року відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя В. М. Сімоненко

А. О. Лесько

С. Ю. Мартєв