Справа № 283/775/18
провадження №2/283/436/2018
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

03 жовтня 2018 року Малинський районний суд Житомирської області в складі: під головуванням судді Ярмоленка В.В., з секретарем судових засідань ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Малині цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання договору дарування недійсним, -

ВСТАНОВИВ:

позивач звернулася до суду з позовом, в обґрунтування якого зазначила, що 13.11.2009 року між нею та її внуком, ОСОБА_3 було укладено договір дарування, посвідченого нотаріусом Малинської державної нотаріальної контори, за яким позивач подарувала відповідачу житловий будинок з господарськими будівлями за №9 розташованого в м. Малин Житомирської області по 2-му провулку Коцюбинського, в якому проживає та сплачує комунальні послуги. Метою укладення договору слугувало те, що через свій вік та поганий стан здоров'я, відповідач після його укладення буде допомагати та утримувати. Однак, після декількох місяців проживання разом з ним та його сім'єю, відповідач переїхав на ішне місце проживання, припинивши надавати їй допомогу та утримувати будинок. Вважає, що у зв'язку з тим, що при укладенні договору дарування малися на увазі правовідносини, що регулюються договором довічного утримання, просить визнати недійсним даний договір, оскільки в добровільному порядку розірвати договір відповідач відмовився.

Відповідач та його представник, адвокат ОСОБА_4 в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, подавши відзив на позовну заяву, в якій просив відмовити у задоволенні позову, оскільки договір дарування був укладений добровільно, без примусу чи певних умов з дотриманням всіх вимог законодавства. Крім того, на укладенні саме договору дарування, а не договору довічного утримання, позивач наполягла сама, оскільки його батько, син позивача, ОСОБА_5 відмовився від будинку на його користь, на що позивач погодилась та добровільно оформила договір дарування, а надавати їй допомогу та доглядати за нею, як внук за своєю бабою, не відмовляється. Вбачає таку позицію позивача через сприяння її дочки, ОСОБА_6, яка всіляко прагне їх посварити.

Представник позивача та її адвокат ОСОБА_7 підтримали вимоги позову, надавши відповідь на відзив, в якому заперечили твердження відповідача щодо наміру подарувати будинок сину, ОСОБА_5 та наполягання на укладенні договору дарування, оскільки запропонувала подарувати будинок №9 в м. Малин Житомирської області по 2-му провулку Коцюбинського, взамін на те, що відповідач буде доглядати за нею та допомагати утримувати її. Крім того, в неї погіршився стан здоров'я, важко пересуватись, тому прагне залишити будинок тому, хто буде дбати про неї.

Вивчивши письмові матеріали справи, суд вважає позов таким, що не підлягає до задоволення.

Встановлено, що 13.11.2009 року ОСОБА_2, діючи добровільно і перебуваючи при здоровому розумі та ясній пам'яті, подарувала, передавши у власність, ОСОБА_3 безоплатно житловий будинок з господарськими будівлями за №9 розташованого в м. Малин Житомирської області по 2-му провулку Коцюбинського, з одночасним оформленням договору дарування земельної ділянки на якій він розташований, посвідченого нотаріусом Малинської державної нотаріальної контори ОСОБА_8 за номером 2-1538.

В свою чергу, ОСОБА_3 прийняв дарунок, що підтверджено підписами сторін, який підписано в присутності державного нотаріуса.

Відповідно до витягу з Державного реєстру правочинів, даний договір зареєстровано в реєстрі за номером 3706560.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставою виникнення цивільних прав та обовязків є договір та інші правочини.

Згідно ч. 1 ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства.

На підставі частини третьої статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до статті 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов'язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування.

За змістом статей 203, 717 ЦК України договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повне уявлення не лише про предмет договору, а й досягли згоди щодо всіх його істотних умов. Договір, що встановлює обов'язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не вважається договором дарування, правовою метою якого є передача власником свого майна у власність іншої особи без отримання взаємної винагороди.

Під час судового засідання позивач пояснювала, що в 2009 році саме вона була ініціатором укладення договору направленого на "переписання" будинку на свого сина ОСОБА_5, однак останній відмовився та запропонував укласти договір купівлі-продажу з його сином, а її онуком ОСОБА_3. Не заперечуючи проти цього, вона запропонувала укласти договір дарування. При цьому, вони разом з онуком декілька разів були в державного нотаріуса з приводу оформлення дарчої. Деякий час відповідач разом з сімєю проживав у неї, однак через постійні сварки переїхав жити в інше місце.

Відповідач ОСОБА_3 заперечуючи щодо позову, посилався на те, що саме його бабуся запропонувала подарувати йому будинок, аргументуючи це тим, що в разі укладення іншого правочину, "пайку" в будинку буде матиме ще його дружина. Будь-яких умов чи домовленостей при підписанні договору дарування у них не було. Вони не менше трьох разів вдвох разом ходили до нотаріуса, де позивач пояснювала свої наміри по відчудженню будинку.

Свідок, державний нотаріус Малинського державного нотаріального округу ОСОБА_8 до суду не з'явилась, подала заяву про розгляд справи без її участі, подавши заперечення в якому зазначила, що договір дарування житлового будинку від 13.11.2009 року було укладено за добровільною згодою обох сторін. Крім цього, перед посвідченням договору нотаріусом неодноразово вислухано думку дарувальника, ОСОБА_2 та роз'яснено наслідки такої угоди, на що жодних підстав чи умов щодо бажання укласти договір довічного утримання дарувальником заявлено не було.

Про те, що саме позивач бажала укласти договір дарування засвідчив свідок ОСОБА_5, який показав, що його матір радилась з ним перед укладенням договору яким саме чином "переписати" будинок, оскільки "в дочки вже є хата, а я хочу на тебе". Зважаючи на його відмову та пропозицію подарувати онуку ОСОБА_3, ОСОБА_2 сама висловлювала думку "що може дарчу зробити, щоб претензій ні у кого не було".

Про відсутність висловлюваних умов при даруванні будинку засвідчили свідки ОСОБА_9, ОСОБА_10

Допитаним свідкам ОСОБА_6, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13 про обставини які передували укладенню та підписанню договору дарування нічого не відомо.

Згідно зі статтею 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

Пленум Верховного Суду України в п. 25 постанови «Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними» від 6 листопада 2009 року № 9 розяснив, що за умисним правочином сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктичного правочину, за удаваним правочином, права і обов'язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Удаваний правочин не має іншої мети, ніж приховування незаконного правочину.

Зважаючи на надані суду докази, оцінюючи їх в сукупності, суд вважає, що позивач не довела належними і допустимими доказами про те, що 13 листопада 2009 року сторонами по справі укладено удаваний правочин, з метою приховати договір довічного утримання, оскільки її намір узгоджувався з її волевиявленням. Поігршення відносин між сторонами в майбутньому, та не отримання очікуваного не дають підстав для задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 4,5,12,13,83,84,141,268,354 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання договору дарування недійсним - відмовити повністю за безпідставністю.

Повний текст рішення складено 08 жовтня 2018 року.

Сторони мають право оскаржити рішення суду протягом 30 днів з дня складення повного тексту рішення до Апеляційного суду Житомирської області (Житомирського апеляційного суду).

Суддя