Ухвала

Іменем України

08 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 367/4798/16-ц

провадження № 61-44761 ск 18

Верховний Суд у складі судді Другої судової палати Касаційного цивільного суду Сімоненко В. М., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2, поданою адвокатом Писаренком Максимом Олександровичем на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 10 травня 2018 року та постанову Апеляційного суду Київської області від 21 серпня 2018 року в справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про розподіл спільного майна подружжя,

ВСТАНОВИВ :

У червні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом та просив визнати за ним право власності на ? частину квартири АДРЕСА_1; стягнути з ОСОБА_5 на користь позивача компенсацію вартості ? частки вказаної квартири у розмірі 455 250 грн.; припинити право ОСОБА_4 на ? частку квартири з дня отримання ним компенсації вартості його частки.

Позов мотивовано тим, що з грудня 2006 року ОСОБА_4 перебував у шлюбі з ОСОБА_5, який було розірвано рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 13 квітня 2016 року. У період шлюбу сторони придбали квартиру АДРЕСА_1. Квартира була зареєстрована за ОСОБА_2 13 грудня 2013 року. Загальна вартість вказаної квартири становить 910 500 грн. Вартість 1/2 частини майна, на яку претендує позивач, становить 455 250 грн. Позивач зазначає, що будь-яких домовленостей між сторонами щодо нерівності у частках майна не існує, шлюбний договір між ними не укладався. На час звернення до суду з позовом, ОСОБА_5 самостійно користується та розпоряджається спільною квартирою. ОСОБА_4 має право на 1/2 частину спільного майна подружжя, однак позбавлений можливості користуватися квартирою, що порушує його права.

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 10 травня 2018 року, залишеним без змін постановою Апеляційного суду Київської області від 21 серпня 2018 року, позов ОСОБА_4 задоволено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, керувалися вимогами статей 60, 61, 63, 70 СК України, статей 364, 368, 372 ЦК України.

У касаційній скарзіадвокат Писаренко М.О. в інтересах ОСОБА_2 просить скасувати оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

На обґрунтування вимог касаційної скарги скаржник посилається на те, що в тих випадках коли суди присуджують виплату грошову компенсацію то інша сторона має внести грошову суму на депозитний рахунок суду. Однак, відповідач зазначає, що не вносила жодних сум на депозитний рахунок суду та заперечувала проти позову. У разі коли жоден з подружжя не вчинив дій, передбачених ч. 5 ст. 365 ЦК України, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу та залишає майно у їх спільній частковій власності. Суди не звернули уваги на те, що квартира була придбана виключно за власні кошти відповідача. Позивач не приймав участі у купівлі спірної квартири, оскільки на той час ніде не працював, не навчався, не хворів та не вів домашнього господарства, а тому не міг забезпечувати матеріальне становище родини і тим більше купувати об'єкти нерухомості. Відповідач працювала та отримувала суму доходу, який давав можливість придбати вищевказану квартиру. Судами не було враховано, що сторони мають неповнолітню дитину ОСОБА_6, яка мешкає разом з відповідачем у спірній квартирі. Позивач не виконує судове рішення про стягнення на користь відповідача аліментів на утримання дитини, що є підставою для відступу від принципу рівності часток при поділі спірного майна.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, яке не підлягає касаційному оскарженню.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Зазначений перелік є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

Відповідно до частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Частина перша статті 274 ЦПК України визначає, що у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються: малозначні справи і справи, що виникають з трудових відносин, а згідно частини другої цієї статті - може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Відповідно до частини четвертої статті 274 ЦПК України, в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя; щодо спадкування; щодо приватизації державного житлового фонду; щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; в яких ціна позову перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; інші вимоги, об'єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1 - 5 цієї частини.

Системний аналіз частини шостої статті 19, статті 274 ЦПК України дає підстави для висновку, що малозначними у цивільному процесі є, зокрема, справи незначної складності, визнані судом малозначними (за виключенням справ, які мають розглядатися тільки за правилами загального позовного провадження) та які фактично можна поділити на: справи, у яких ціна позову не перевищує 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності з ціною позову, що не перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, у яких не можливо встановити ціну позову (немайнові вимоги), за виключеннями відповідно до частини четвертої статті 274 ЦПК України та пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України

При вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує критерії, визначені в частині третій статті 274 ЦПК України, а саме: ціну позову; значення справи для сторін; обраний позивачем спосіб захисту; категорію та складність справи; обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначити експертизу, викликати свідків тощо; кількість сторін та інших учасників справи; чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Оскільки ціна позову у цій справі становить 455 250 грн, що є меншим, ніж п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня 2018 року, і є справою незначної складності та не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Таким чином ця справа з огляду на зміст правовідносин є справою незначної складності.

Крім того, відповідно до частини першої статі 411 ЦПК України судові рішення підлягають обов'язковому скасуванню з направленням справи на новий розгляд, якщо: справу розглянуто і вирішено неповноважним складом суду; в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід, і судом касаційної інстанції визнано підстави про відвід обґрунтованими; судове рішення не підписано будь-яким із суддів або підписано не тими суддями, що зазначені в судовому рішенні; судове рішення ухвалено суддями, які не входили до складу колегії, що розглянула справу; справу розглянуто за відсутності будь-кого з учасників справи, належним чином не повідомлених про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою касаційну скаргу такою підставою; судове рішення ухвалено судом з порушенням правил інстанційної або територіальної юрисдикції; суд розглянув в порядку спрощеного позовного провадження справу, яка підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження.

У цій справі обставин, передбачених частиною першою статті 411, частиною четвертою статті 274 або пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення в малозначних справах підлягають касаційному оскарженню або обставин, за яких судове рішення підлягає обов'язковому скасуванню не встановлено.

З огляду на викладене та відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389, пункту 1 частинидругої статті 394 ЦПК України у відкритті касаційного провадження в даній справі слід відмовити.

Керуючись пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі судді Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ :

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2, поданою адвокатом Писаренком Максимом Олександровичем на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 10 травня 2018 року та постанову Апеляційного суду Київської області від 21 серпня 2018 року в справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про розподіл спільного майна подружжя відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя В. М. Сімоненко