Провадження № 2/325/379/2018
Справа № 325/1218/18
04 жовтня 2018 року Приазовський районний суд Запорізької області у складі головуючого судді Діденко Є.В., за участю секретаря судового засідання Краснової Ю.С., розглянувши в смт. Приазовське Запорізької області у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «ТЕХНОДРІМ» про визнання недійсним правочину та застосування наслідків недійсності нікчемного правочину,
Позов обґрунтований тим, що 08.08.2017, вона будучи введена в оману представниками ТОВ "ТЕХНОДРІМ", перерахувала на рахунок ТОВ "ТЕХНОДРІМ" 34 720,00 грн. саме в рахунок часткової оплати акційного автомобіля CHERY TIGGO 3, 2015 року випуску, за ціною 99 000 грн., про що була запевнена представником відповідача. Після чого в той же день підписала договір залучення фінансових активів для придбання транспортного засобу, (фінансовий лізинг) в якому ціна автомобіля була змінена, і вказана сума 13 379,58 доларів США, що згідно обмінного курсу долара США до української гривні на дату укладення договору становило 347 200 гривень. Різницю суми, представник Лізингодавця пояснила необхідністю перекриття вартості акційного автомобіля, та повідомила, що це лише така формальність. Представник товариства запевнила, що то акційний автомобіль з можливістю розстрочки оплати, що змісту договору взагалі не відповідає. Автомобіль вона так і не отримала, а після телефонування в центральний офіс ТОВ «ТЕХНОДРІМ» їй повідомили, що про «акційні» пропозиції, які розповсюджуються представниками Лізингодавця, їм не відомо, бажаного «акційного» предмету лізингу 2015 року випуску у Лізингодавця немає та було рекомендовано позивачу виконувати умови укладеного Договору. У звязку з цим позивач просила суд визнати недійсним та застосувати наслідки недійсності договору залучення фінансових активів для придбання транспортного засобу № 0209/1 (фінансовий лізинг) від 08.08.2017 року, укладеного між позивачем та ТОВ «ТЕХНОДРІМ», а також стягнути з відповідача на її користь сплачені нею кошти за договором залучення фінансових активів для придбання транспортного засобу № 0209/1 (фінансовий лізинг) від 08.08.2017 року в сумі 34 720,00 гривень.
Ухвалою судді від 10.08.2018 року відкрито спрощене позовне провадження з викликом учасників справи.
Ухвалою суду від 06.09.2018 року розгляд справи відкладено на 04.10.2018 року через неявку відповідача, щодо якого відсутні відомості про належне його сповіщення.
Заяв та клопотань по справі від учасників процесу до суду не надходило.
Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не зявилася, надала заяву, в якій просила розглянути справу без її участі, на позовних вимогах наполягає, проти заочного вирішення справи позивач не заперечує.
Відповідач ТОВ «ТЕХНОДРІМ» в судові засідання 06.09.2018 року та 04.10.2018 року уповноваженого представника не направив, у визначений судом строк не надіслав до суду відзив на позовну заяву. Судові повістки про виклик відповідача направлялись за юридичною адресою товариства і були повернуті підприємством поштового звязку за закінченням терміну зберігання. Відповідно до ч. 8 ст. 128 ЦПК України, відповідач вважається належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи.
У відповідності до частини другої ст. 247 ЦПК України, в звязку з неявкою сторін в судове засідання розгляд справи технічними засобами не фіксувався.
Зважаючи на те, що судом вживались всі можливі заходи для виклику відповідача в судове засідання, та з метою дотримання права позивача на доступ до правосуддя, суд вважає можливим провести заочний розгляд справи без участі представника відповідача, на підставі ст. 280 ЦПК України за наявними у справі доказами.
Дослідивши зібрані у справі докази у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступного.
Судом встановлено, що 08.08.2017 року, між сторонами був укладений Договір фінансового лізингу № 0209/1, відповідно до умов якого відповідач зобов'язався придбати та передати у користування позивачу предмет лізингу яким є автомобілі марки «CHERY TIGGO 3».
На дату підписання Договору, авансовий платіж визначений у розмірі - 50 % від вартості предмету лізингу, комісійна винагорода лізингодавця за передачу предмета лізингу 3 %.
Відповідно до п.6.6 кошти, які сплачуються Лізингоодержувачем до моменту отримання предмета лізингу незалежно від їх призначення, яке вказується у квитанції, зараховуються за даним договором у наступному порядку:- комісія за організацію угоди; - авансовий платіж; - комісія за передачу предмета лізингу; - у разі наявності, різниця до вже сплаченого Авансового платежу на умовах викладених у п.6.5. даного договору.
Згідно з п. 4.1 Договору, Лізингодавець передає у користування предмет лізингу Лізингоодержувачу не пізніше 30 робочих днів, а в разі відсутності визначеної моделі та комплектації на території України у офіційних постачальників - не пізніше 90 робочих днів, з дати отримання на поточний рахунок Лізингодавця наступних платежів: - комісії за організацію угоди; - авансового платежу; - комісії за передачу предмета лізингу; - у разі наявності, оплати різниці до вже сплаченого авансового платежу на умовах викладених у п.6.4. даного договору, з урахуванням умов викладених у п. 1.7. даного договору та витрат відповідно до п.3.3.2, 7.5 та п.10.3 даного договору. У разі затримки терміну сплати авансового платежу (не враховуючи право лізингоодержувача виплачувати авансовий платіж протягом 12 місяців) термін поставки предмета лізингу може бути відповідно змінено.
Станом на день винесення судом рішення, автомобіль позивач не отримала. Будь-яких доказів на спростування цього факту відповідачем надано не було.
Пленум Верховного Суду України у частині 4 п. 5 постанови «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 року № 9 висловив свою позицію щодо аналогічної ситуації де зазначив, що якщо позивач посилається на нікчемність правочину для обґрунтування іншої заявленої вимоги, суд не вправі посилатися на відсутність судового рішення про встановлення нікчемності правочину, а повинен дати оцінку таким доводам позивача.
Відповідно до частини першої, другої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.
Відносини, що виникають у звязку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, Законом України «Про фінансовий лізинг».
Відповідно до частини другої статті 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.
Також, виходячи з аналізу норм чинного законодавства за своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦК України.
Згідно статті 799 ЦК України, договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.
Відповідно до частини першої статті 220 ЦК України, у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.
Саме така правова позиція визначена Верховним Судом України в постанові від 16.12.2015 року у справі № 6-2766цс15.
Таким чином, оскільки Договір фінансового лізингу № 0209/1 від 08.08.2017 року, укладений між ТОВ "ТЕХНОДРІМ" та ОСОБА_1 не був нотаріально посвідченим, він є нікчемним.
У задоволенні позовних вимог щодо визнання недійсним договору залучення фінансових активів для придбання транспортного засобу (фінансового лізингу) № 0209/1 від 08.08.2017 року, укладеного між позивачем та ТОВ «ТЕХНОДРІМ», слід відмовити, адже в силу ч. 2 ст. 215 ЦК України нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом.
Частиною 2 ст. 215 ЦК України встановлено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.
Як зазначено вище, згідно п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», відповідно до статей 215 та 216 ЦК суди розглядають справи за позовами: про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. Вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду в разі наявності відповідного спору. Такий позов може пред'являтися окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. У цьому разі в резолютивній частині судового рішення суд вказує про нікчемність правочину або відмову в цьому.
Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.
На виконання Договору позивач ОСОБА_1 перерахувала на рахунок відповідача ТОВ «ТЕХНОДРІМ» перший платіж, комісію за організацію угоди, в сумі 34 720,00 грн.
Згідно ч. 5 ст. 216 ЦК України, вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред'явлена будь-якою заінтересованою особою. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи.
Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», вимога про застосування наслідків недійсності правочину може бути заявлена як одночасно з вимогою про визнання оспорюваного правочину недійсним, так і у вигляді самостійної вимоги в разі нікчемності правочину та наявності рішення суду про визнання правочину недійсним. Наслідком визнання правочину (договору) недійсним не може бути його розірвання, оскільки це взаємовиключні вимоги. Відповідно до статей 215 та 216 ЦК вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.
Згідно з п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. У разі якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд, вказуючи про нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину. За змістом статті 216 ЦК та виходячи із загальних засад цивільного законодавства суд може застосувати з власної ініціативи реституцію як наслідок недійсності оспорюваного правочину. Інші наслідки недійсності оспорюваного правочину (відшкодування збитків, моральної шкоди тощо) суд застосовує відповідно до статті 11 ЦПК.
Отже, внаслідок недійсності (нікчемності) Договору, сторони цього правочину мають повернути одна одній у натурі все, що вони одержали на виконання правочину, а відтак грошова сума в розмірі 34 720,00 грн. за Договором, має бути повернута ОСОБА_1 як передбачено статтею 216 ЦК України.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 17, 141, 258, 259, 265, 273, 274, 279, 280, 354 ЦПК України, суд
позов ОСОБА_1 до ТОВ «ТЕХНОДРІМ» про визнання недійсним правочину та застосування наслідків недійсності нікчемного правочину - задовольнити частково.
В задоволенні позовних вимог щодо визнання недійсним договору залучення фінансових активів для придбання транспортного засобу (фінансового лізингу) № 0209/1 від 08.08.2017 року, укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ «ТЕХНОДРІМ»відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Запорізької області через Приазовський районний суд Запорізької області протягом тридцяти днів з дня його складення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, протягом тридцяти днів з дня його складення.

Дата складення рішення суду 04.10.2018 року.

Суддя Є.В. Діденко