Справа № 368/475/18
Рішення

Іменем України

"17" жовтня 2018 р. Кагарлицький районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Іванюти Т.Є.

при секретарі Вареник О.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Кагарлику справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1) до ОСОБА_2 (АДРЕСА_2, ідентифікаційний код НОМЕР_2) про надання дозволу на виїзд неповнолітньої дитини за кордон України без дозволу та супроводу батька,-

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулась до суду з даним позовом посилаючись на те, що вона 03.09.2010 року уклала шлюб з відповідачем, який був зареєстровано Відділом реєстрації актів цивільного стану Подільського районного управління юстиції м.Києва, актовий запис 606. Даний шлюб було розірвано рішенням Дніпровського районного суду м.Києва від 17.11.2017 року, однак на день подачі позову рішення не набрало законної сили оскільки оскаржується в апеляційному порядку. Від шлюбу вони мають спільну дочку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Дочка із самого народження проживає із позивачкою та мають спільне реєстраційне місце проживання. Всі встановлені в законодавстві обов'язки по вихованню та утриманню дитини позивачка виконує самостійно.

Позивачка має бажання і можливості регулярно вивозити свою малолітню доньку на оздоровлення та відпочинок за кордою України, за власні кошти, що не можливо зробити без нотаріально посвідченої згоди батька, які він в добровільному порядку відмовляється надати.

А тому просить надати їй дозвіл на виїзд неповнолітньої дитини за кордон України без дозволу та супроводу батька.

Представник позивачки в судовому засіданні уточнив позовні вимоги та просив надати дозвіл ОСОБА_1 на тимчасовий виїзд за межі України до держави Єгипет зі своєю дочкою ОСОБА_3 в періоди : з 15.11.2018 року по 25.11.2018 року, з 31.03.2019 року по 15.04.2019 року та з 15.11.2019 року по 25.11.2019 року без дозволу та супроводу батька ОСОБА_2

Відповідач в судовому засіданні проти позову заперечив та пояснив суду, що він регулярно перераховує кошти для дитини, пропонував позивачці оздоровити дитину у м.Одеса де він на разі працює та проживає на що позивачка відмовила. Єгипет знаходиться в зоні підвищеного військового контролю про що попереджає МЗС України, а також не відомо чи дочка має всі щеплення, в тому числі від кору. Оскільки позивачка не додала жодної рекомендації лікарів стосовно необхідності відпочинку саме в Єгипті із зазначенням ефективності оздоровлення дитини та медичних висновків педіатра з приводу рекомендації істотної зміни кліматичного поясу, що істотно може вплинути на стан здоров'я дитини. А тому він заперечує проти позову.

Представник відповіда ОСОБА_5 проти позову заперечила.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає задоволенню з слідуючих підстав.

Відповідно положень до ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, яке вона може здійснити шляхом звернення до суду у визначеному ЦПК України порядку (ст. 4 ЦПК України) і що також гарантовано ст.124 Конституції України.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до частини першої статті 81 зазначеного вище Кодексу кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч. 5 ст. 81 ЦПК України).

Під час розгляду цієї цивільної справи судом були створені всі умови для реалізації прав та виконання обов'язків учасниками справи, у тому числі й в частині подання ними доказів та заяви клопотань з приводу забезпечення доказів.

Так під час розгляду справи судом встановлено, що 03 вересня 2010 року був укладений шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, який був зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Подільського районного управління юстиції м. Києва, актовий запис № 606.

Даний шлюб було розірвано рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 17.11.2017 року, але Ухвалою Апеляційного суду м.Києва від 21.02.2018 року сторонам надано строк для примирення .

Від шлюбу сторони мають спільну дочку - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Спільна дитина, з самого народження та станом на час подання заява, проживає разом із ОСОБА_1 в Подільському районі міста Києва. Також, ОСОБА_1 з дитиною мають спільне зареєстроване місце проживання в Дніпровському районі міста Києва, що підтверджується довідками про реєстрацію місця проживання особи № 62070-002084779- 787-06 від 10.08.2017 року та № 62070-07-06 від 10.08.2017 року.

На даний час ОСОБА_1 має бажання і можливість регулярно вивозити свою малолітню доньку на оздоровлення та відпочинок за кордон України, за власні кошти, оскільки матеріально забезпечена, що неможливо зробити без нотаріально посвідченої згоди батька, яку він відмовляється надати, що істотно обмежує права позивача та її доньки.

ОСОБА_1 неодноразово зверталася до Є.В. усно та письмово з проханням надати дозвіл на виїзд дитини за кордон. Зокрема, 01.07.2018 року ОСОБА_1 направила на адресу відповідача лист з проханням надати дозвіл на виїзд дитини за межі території України, а саме до держави Єгипет в період з 31.03.2018 року по 15.04.2018 року, а також з 15.11.2018 року по 25.11.2018 року. Для цього Відповідачеві було запропоновано з'явитися 15.03.2018 року о 15 год. 00 хв. до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Івченко А.В., а у разі неможливості з'явитися - повідомити про це або повідомити адресу іншого приватного нотаріуса, в якого буде зручно підписати згоду на виїзд дитини за кордон України.

Однак, на вказане звернення ОСОБА_2 не надав жодної відповіді ні на лист позивачки та не з'явився 15.03.2018 року о 15 год. 00 хв. до приватного нотаріуса для підписання нотаріально посвідченої згоди на виїзд дитини за кордон України.

Тобто, єдиною можливістю для ОСОБА_1 реалізувати її право вивезти дочку на відпочинок та оздоровлення за межі території України - є отримання такого дозволу через суд.

Статтею 313 Цивільного Кодексу України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів) піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

Згідно до „Правил перетинання державного кордону громадянами України", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 57 від 27.01.1995 року № 57, перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюється лише за згодою обох батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними.

Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків або у супроводі осіб, які уповноважені одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків не перебуває у пункті пропуску через державний кордон.»

Як вбачається з положень ст.33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір міст проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Відповідно до положень ч.2 ст.4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадянами України» від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Документами, що надають право на виїзд з України і виїзду в Україну та посвідчують особу громадянина під час перебування за її межами, зокрема є паспорт громадянина України для виїзду за кордон, проїзний документ дитини.

Положення ст. 4 Закону передбачають, що оформлення проїзного документу дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

Відповідно до ст.12 Закону України "Про охорону дитинства", на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Згідно до п.18 «Правил оформлення видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документу дитини, їх тимчасового затримання та вилучення» (в редакції затвердженій постановою Кабінету Міністрів України від 24.03.2004 року №380), оформлення проїзного документу здійснюється на підставі згоди батьків, а у разу, коли вони перебувають у шлюбі між собою, за наявності заперечень одного з батьків, документ може бути оформлений на підставі рішення суду.

Відповідно до „Конвенції про права дитини", прийнятої ООН 20.11.1989 року та ратифікованою Постановою Верховної Ради № 789 від 27.02.1991 рок, у в усіх діях щодо дітей незалежно від того здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини.

Також згідно принципу 2 Декларації прав дитини від 20.11.1959 року дитині законом та іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист та надані можливості та сприятливі умови, що дозволяли би їй розвиватися фізично, інтелектуально, духовно та у соціальному відношенні здоровим та нормальним шляхом та в умовах свободи та гідності.

Частиною 2 статті 150 Сімейного кодексу України закріплено обов'язок батьків щодо піклування про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Положення ч.7 ст.7, ч.2 ст.155 СК України зазначають, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Дане встановлено на підставі копії свідоцтва про народження, про шлюб, довідкою про місце реєстрації місця проживання № 62070-002084779- 787-06 від 10.08.2017 року та № 62070-07-06 від 10.08.2017 року, довідкою про доходи, копіями сертифікатів від нарколога та психіатра, листа №02/18 від 01.03.2018 р.,

Перевіривши матеріали справи та доводи сторін, суд вважає, дійшов висновку про те, що намір позивачки разом з дитиною тимчасово виїжджати за кордон до країни Єгипет у короткочасні відпустки у визначений нею період з метою відпочинку та оздоровлення, буде сприяти духовному та фізичному розвитку, розширення кругозору доньки та цілком відповідати найвищим інтересам дитини.

Оскільки у позивачки є складнощі в отриманні згоди відповідача на виїзд дитини за кордон, а також беручи до уваги той факт, що судом при розгляді даної справи не встановлено обмежень чи заборон, які унеможливлюють виїзд дитини за межі України для тимчасового перебування, суд приходить до висновку про доцільність задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та надання дозволу на виїзд неповнолітньої доньки ОСОБА_3 за кордон без згоди (дозволу) та супроводу батька.

Керуючись 10, 89, 259, 263, 264, 265, 268 ЦПК України, ст. 313 ЦК України, ст. 4 п. 2 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України"; ст.ст.150,154 СК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов задоволити .

Надати дозвіл ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 жит. АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1 на тимчасовий виїзд за межі України до держави Єгипет зі своєю дочкою ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 в періоди : з 15.11.2018 року по 25.11.2018 року, з 31.03.2019 року по 15.04.2019 року та з 15.11.2019 року по 25.11.2019 року без дозволу та супроводу батька ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_5, АДРЕСА_2, ідентифікаційний код НОМЕР_2).

Рішення суду набуває законної сили відповідно до ст.. 273 ЦПК України.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом 30 днів. Повний текст рішення виготовлено 26.10.2018 року.

Суддя: Т.Є. Іванюта