Заводський районний суд м. Запоріжжя

Справа № 332/2881/17
Провадження №: 2/332/873/18
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
20 вересня 2018 р. м.Запоріжжя
У судове засідання представник позивача не зявився, подав до суду заяву про розгляд справи в його відсутності, позовні вимоги підтримав, відповіді на відзив на позовну заяву суду надано не було.
Представник відповідача у судове засідання не зявилась, подала до суду заяву про розгляд справи в її відсутності, проти задоволення позовних вимог заперечувала у повному обсязі з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, а саме вважала, що позов предявлено поза строками позовної давності, що тягне за собою відмову у задоволенні позовних вимог.
У зв'язку з неявкою у судове засідання сторін на підставі ч.2ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.
Суд, вивчивши і дослідивши письмові матеріали справи, аналізуючи і оцінюючи надані докази, приходить до наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Згідно із п. 4.1 у період дії Договору перерахунок ліміту здійснюються Банком самостійно згідно п.3.4. цього договору, або згідно заяви клієнта. П.3.4. передбачає, що підписання цього договору є прямою та безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру Кредитного ліміту, встановленого Банком, у період обслуговування кредитного договору.
Згідно п.2.3 Договору, Банк нараховує відсотки в розмірі 36% річних за користування кредитом, крім пільгового періоду, передбаченого п.2.8.
Згідно із ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов'язання не допускається.
Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.
Принцип повернення, строковості та платності означає, що кредит має бути поверненим позичальником банку у визначений у кредитному договорі строк з відповідною сплатою за його користування.
Встановлено при розгляді справи, Банк свої зобов'язання за Договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому Договором.
Як вбачається з письмових матеріалів справи, відповідач не надавав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору, що має відображення у Розрахунку заборгованості за договором. Таким чином, в порушення умов кредитного договору, а також вимог ст. 509, 526, 1054 ЦК України відповідач зобов'язання за вказаним вище договором не виконав.
Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов'язання за даним Договором.
Статтею 525 ЦК України передбачена недопустимість односторонньої відмови від зобов'язання.
Відповідно до ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання.
У той же час, як вбачається з долученого позивачем до матеріалів позову розрахунку заборгованості за вищевказаним договором, відповідач за період з листопада 2013 р. по жовтень 2017 року не здійснив жодного платежу на погашення кредиту. Останній платіж був здійснений 20.11.2013 року.
Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості тільки 10.10.2017 року, що свідчить про сплив позовної давності.
Верховний Суд України у Постанові від 29 березня 2017 року по справі № 6-1996 цс 16, вирішуючи питання про усунення розбіжностей у застосуванні норм матеріального права у подібних правовідносинах, виходить з такого.
Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, відповідно до ст. 257 ЦК України.
Згідно із ч.4 ст. 267 цього Кодексу сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку, що передбачено ч.5 ст. 261 ЦК України.
Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.
Строк виконання боржником кожного щомісячного зобов'язання згідно із ч.3 ст. 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку.
Якщо умовами кредитного договору передбачено окремі самостійні зобов'язання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обов'язку, то в разі неналежного виконання позичальником цих зобов'язань позовна давність за вимогами кредитора до нього про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.
Таким чином, умовами кредитних договорів установлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами. Отже, право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.
Відповідно до підпункту 6.5.2 пункту 6.5 Договору, строк дії кредиту 30 днів, при несплаті основної суми кредиту та процентів за користування кредитом, по закінченню строку дії кредиту, заборгованість вважається простроченою.
Згідно з пунктом 2.5 Договору, погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів встановлено до 25 числа за попередній місяць, заборгованість, що підлягає сплаті, не сплачена у встановлений строк, вважається простроченою. Отже, поряд зі встановленням строку дії договору сторони встановили і строки виконання боржником окремих зобовязань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобовязання, яке виникло на основі договору. З цього моменту, відповідно до ст. 261 ЦК України починається перебіг позовної давності.
Згідно з положеннями ст. 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного з кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Переривання позовної давності можливе виключно в межах позовної давності, після переривання перебіг позовної давності починається заново.
Оскільки позов було пред'явлено після спливу строку позовної давності, а саме 10.10.2017 року і відсутні докази, що свідчили б про предявлення позову раніше на частину вимоги, а письмова вимога про погашення заборгованості за №9635 від 20.11.2015 року була залишена без задоволення, як зазначалося у позовній заяві, тобто відповідачем не було вчинено певних дій, які свідчили б про визнання боргу, то переривання перебігу позовної давності місця не мало.
Згідно зі ст.266 ЦК України, зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Це також передбачено п. 31 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" судам роз'яснено, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У зв'язку із цим позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі. Оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), зазначене вище правило застосовується й до додаткових вимог банку (іншої фінансової установи).
Даний кредитний договір є споживчим, що повністю підтверджується доданими позивачем матеріалами до позовної заяви. Зокрема даний факт визнаний позивачем у п.3.1 договору, яким зазначено, що кредит надається саме на споживчі цілі. Окрім того вказаний факт також підтверджується і додатком №1 до Договору - «Таблиця визначення сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки».
Таким чином, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» не підлягають задоволенню.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 247, 258, 259, 263, 273, ЦПК України; ст.ст. 257, 261, 266, 525, 526, 610, 615, 629, 634, 1054 Цивільного кодексу України, суд
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.
Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.
У відповідності до п.п. 15.5 п.15 ч. 1 Розділу XIII «Перехідні Положення» ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.
Суддя Л.В.Безлер