ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

29 жовтня 2018 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 735/149/18

Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/73/18

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі:

головуючого - судді Скрипки А.А.

суддів: Лакізи Г.П., Онищенко О.І.

секретар: Поклад Д.В.

за участі: представника позивачів адвоката ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Коропського районного суду Чернігівської області у складі судді Балаби О.А. від 08 червня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_4, як законного представника ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4, ОСОБА_6 до ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди, - третя особа: приватне акціонерне товариство страхова компанія Галицька,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2018 року позивачі звернулись до суду з позовом до ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди. Вимоги заявленого позову обґрунтовували тим, що 20.08.2016 року, приблизно о 14 годині 30 хвилин ОСОБА_3, керуючи автомобілем марки KIA SPORTAGE, реєстраційний номер НОМЕР_1, рухалась в с.Карильське, Коропського району Чернігівської області та на перехресті вулиць Краснопільська - Механізації скоїла наїзд на малолітніх дітей ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, які рухались на велосипеді та виїжджали з перехрестя, яке розташовано ліворуч відносно руху автомобіля. В результаті дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_7 отримав тяжкі тілесні ушкодження, від яких помер в Коропській ЦРЛ. ОСОБА_5 в результаті дорожньо-транспортної пригоди отримала легкі тілесні ушкодження. Позивачі стверджували, що своїми протиправними діями ОСОБА_3 заподіяла їм моральну шкоду, оскільки вони втратили близьку людину - сина та брата, в добровільному порядку відшкодувати моральну шкоду відповідач відмовилась. Позивачі зазначали, що діями відповідача порушено хід їх життя, вони пережили і переживають дуже сильний емоційний стрес, порушився сон, вони постійно перебувають у пригніченому стані, переносять моральні страждання, повязані із невідновною та непоправною втратою людського життя. У вимогах заявленого позову позивачі просили стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4, ОСОБА_6 моральну шкоду, повязану із загибеллю у ДТП сина ОСОБА_7 по 100 000 грн. на користь кожного із батьків, також просили стягнути на користь ОСОБА_5 моральну шкоду, повязану із загибеллю у ДТП брата ОСОБА_7 у розмірі 50 000 грн. і 20 000 грн. у відшкодування спричиненої моральної шкоди, яка повязана із ушкодженням здоровя.

Рішенням Коропського районного суду Чернігівської області від 08.06.2018 року позовні вимоги задоволено частково. Судом стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4, ОСОБА_6 моральну шкоду в розмірі по 100 000 грн. на кожного. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 моральну шкоду в розмірі 50 000 грн. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4, ОСОБА_6 судові витрати, які повязані з оплатою витрат на професійну правничу допомогу у розмірі по 2 000 грн. на користь кожного. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції від 08.06.2018 року та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні вимог заявленого позову. Доводи апеляційної скарги зазначають, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є необґрунтованим, при цьому судом невірно встановлені обставини, які мають значення для справи, неповно проведено дослідження доказів, висновки суду щодо обставин події, вини ОСОБА_3 та обсягу її відповідальності є необґрунтованими. Доводи апеляційної скарги вказують, що суд фактично виписавши дослідницьку частину висновку експерта, прийшов до висновку, що в діях ОСОБА_3 має місце порушення вимог п.12.3 ПДР України, що не підтверджується матеріалами кримінального провадження, при цьому ОСОБА_3 не притягувалась до адміністративної відповідальності. Доводи апеляційної скарги стверджують, що при вирішенні даного спору по суті суд першої інстанції не прийняв до уваги висновки автотехнічної експертизи відносно того, що в даній дорожньо-транспортній ситуації дії велосипедиста ОСОБА_5 не відповідали вимогам п.16.12 Правил дорожнього руху України, і знаходились у причинному звязку із виникненням дорожньо-транспортної пригоди. При цьому ОСОБА_3 у доводах апеляційної скарги зазначає, що її дії не були неправомірними, і відсутній причинний звязок між її діями та шкодою. Доводи апеляційної скарги стверджують, що суд першої інстанції при вирішенні даного спору по суті не прийняв до уваги тієї обставини, що велосипедом керувала малолітня особа ОСОБА_5, і за даних обставин має місце безвідповідальність та бездіяльність повнолітніх членів родини, а саме, батьків, поза контролем яких перебували малолітні діти. Доводи апеляційної скарги зазначають, що судом першої інстанції при вирішенні даного спору по суті не прийнято до уваги тих обставин, що фактично діти були покинуті напризволяще і залишились без батьківського догляду, при цьому дії малолітньої ОСОБА_5 та її батьків сприяли виникненню шкоди, яка заподіяна з їх вини за відсутності вини ОСОБА_3 Доводи апеляційної скарги стверджують, що суд першої інстанції, частково задовольняючи вимоги заявленого позову, не прийняв до уваги майновий стан відповідача та її сімї. При цьому ОСОБА_3 зазначає, що вона є особою з інвалідністю 2 групи, вони з чоловіком, який отримує допомогу по безробіттю, мають двох малолітніх дітей. ОСОБА_3 у доводах апеляційної скарги вказує, що скрутний майновий стан позивачів не може бути підставою для збільшення розміру відшкодування. Доводи апеляційної скарги зазначають, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 була застрахована, і при цьому моральну шкоду у розмірі 17 400 грн. повинна відшкодувати страхова компанія.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивачів адвокат ОСОБА_2 просить залишити без задоволення апеляційну скаргу у звязку з її безпідставністю та залишити без змін обґрунтоване і законне рішення суду першої інстанції від 08.06.2018 року.

В судовому засіданні апеляційного суду представник позивачів адвокат ОСОБА_2 просив апеляційну скаргу залишити без задоволення у звязку з її безпідставністю та залишити без змін обгрунтоване рішення суду першої інстанції від 08.06.2018 року.

В судове засідання апеляційного суду позивачі, відповідач, представник третьої особи, належним чином повідомлені про час і місце судового розгляду даної справи (а.с.237-245), не зявились. Відповідно до приписів ч.2 статті 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення учасника судового розгляду даної справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд на підставі приписів статті 375 ЦПК України приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції,- залишенню без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до п.6 ч.1 статті 3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

В ході судового розгляду даної справи судом встановлено, і вказані обставини підтверджуються її матеріалами, що позивачі ОСОБА_4, ОСОБА_6 є батьками малолітнього ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, який загинув в результаті дорожньо-транспортної пригоди 20.08.2016 року. ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, є сестрою ОСОБА_7

По факту вказаної дорожньо - транспортної пригоди було порушено кримінальне провадження, яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000268 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 статті 286 КК України.

Як вбачається із постанови слідчого відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ Головного управління Національної поліції в Чернігівські області від 30.10.2017 року (а.с.17-25), при виїзді на місце події було встановлено, що 20.08.2016 року, приблизно о 14 годині 30 хвилин ОСОБА_3, керуючи автомобілем марки KIA SPORTAGE, реєстраційний номер НОМЕР_1, рухалась в с.Карильське, Коропського району, Чернігівської області та на перехресті вул.Краснопільська- вул.Механізації скоїла наїзд на малолітніх дітей ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, які рухалися на велосипеді та виїжджали з перехрестя, розташованого ліворуч відносно руху автомобіля. В результаті дорожньо-транспортної пригоди, згідно висновку судово-медичної експертизи №45 від 13.09.2016 року, ОСОБА_7 отримав тілесні ушкодження в області голови у вигляді саден правої половини обличчя та лівої скроневої ділянки, синців та саден обох вушних раковин, крововиливу у мякі покриви лівої тімяно-скронево-потиличної ділянки, перелому кісток склепіння і основи черепа зліва; в області тулуба у вигляді саден грудної клітки, ділянок крововиливів у мякі тканини спини, закритих переломів 1-го лівого та 1,2 і 4-6 правих ребер по лопатковій лінії, розриву нижньої долі правої легені, крововиливу в заднє середостіння; в область поясу та вільних відділів кінцівок у вигляді синця лівого стегна та численних саден лівої верхньої та обох нижніх кінцівок, які в своєму комплексі відносяться до тяжких тілесних ушкоджень від яких ОСОБА_7 помер в Коропській ЦРЛ.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди, згідно висновку судово-медичної експертизи №972 від 12.10.2016 року у ОСОБА_5 малися тілесні ушкодження у вигляді саден та забиття мяких тканин обох нижніх кінцівок, які в своєму комплексі відносяться до легких тілесних ушкоджень, що не спричинили короткочасного розладу здоровя.

Зазначеною постановою слідчого від 30.10.2017 року кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000268 від 20.08.2016 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 статті 286 КК України, закрито на підставі п.2 ч.1 статті 284 КПК України.

Як вбачається із постанови про закриття кримінального провадження від 30.10.2017 року, враховуючи те, що 16.09.2016 року ОСОБА_3, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 відмовились від проведення слідчого експерименту, мотивуючи тим, що на місці ДТП була змінена обстановка, зокрема вирізані кущі та гілки дерев, що суттєво змінило обстановку, і вони вважають неможливим проведення як слідчого експерименту, так і відтворення обстановки та обставин події, і їх участь у них, а інших доказів вини водія ОСОБА_3 слідством не встановлено, тому ОСОБА_3 неможливо предявити підозру у вчиненні даного правопорушення.

У оскаржуваному рішенні від 08.06.2018 року суд першої інстанції послався на висновок комісійної автотехнічної експертизи №11605 від 21.08.2017 року, відповідно до якого в даній дорожньо-транспортній ситуації дії велосипедиста ОСОБА_5 не відповідали вимогам п.16.12 ПДР України, а водій ОСОБА_3 повинна була діяти відповідно до вимог п.12.3 ПДР України.

Як вбачається із позову про відшкодування моральної шкоди, позивачі вказували, що вони з часу дорожньо-транспортної пригоди і до теперішнього часу перебувають у депресії, оскільки втрата сина і брата негативно позначилась на їх психічному стані. При цьому позивачі зазначали, що вони з часу трагедії постійно переживають моральні страждання, повязані із невідновною та непоправною втратою дитини, порушився їх сон, сумні думки постійно переслідують позивачів, вони позбавлені можливості у нормальному ритмі займатись своїми справами, оскільки постійно перебувають у пригніченому стані. Вказаними трагічними подіями також спричинена моральна шкода дочці позивачів ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка повязана із ушкодженням її здоровя та загибеллю рідного брата.

Частково задовольняючи вимоги заявленого позову, суд першої інстанції виходив із норм матеріального права, які регулюють спірні правовідносини та фактичних обставин справи. Оскаржуване рішення суду від 08.06.2018 року містить в собі посилання на приписи статті 23; п.1 ч.2 статті 1167; ч.5 статті 1187 ЦК України. Також при вирішенні даного спору по суті судом першої інстанції були враховані розяснення п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Як зазначив суд першої інстанції у оскаржуваному рішенні, під час судового розгляду даної справи відповідачем не надано доказів відносно того, що моральна шкода була завдана позивачам внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Виходячи із засад справедливості, добросовісності та розумності, враховуючи, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди загинула дитина позивачів та брат ОСОБА_5, що є невідновною та непоправною втратою, наявність у ОСОБА_5 легких тілесних ушкоджень внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, матеріальний стан відповідача, яка має на утриманні двох малолітніх дітей, є особою з інвалідністю 2 групи, суд першої інстанції прийшов до висновку, що вимоги заявленого позову підлягають частковому задоволенню. А саме, стягненню з відповідача підлягає в рахунок відшкодування спричиненої моральної шкоди на користь ОСОБА_4, ОСОБА_6 по 100 000 грн. на користь кожного, а також на користь ОСОБА_5 50 000 грн.

Доводи апеляційної скарги відносно того, що висновок оскаржуваного рішення суду першої інстанції не узгоджується із нормами матеріального і процесуального права, які регулюють спірні правовідносини, не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції від 08.06.2018 року, оскільки вказані доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду даної справи.

В доводах апеляційної скарги ОСОБА_3 вказує, що постановою слідчого від 30.10.2017 року кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000268 від 20.08.2016 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 статті 286 КК України, закрито на підставі п.2 ч.1 статті 284 КПК України. При цьому ОСОБА_3 у доводах апеляційної скарги зазначає, що її дії у дорожньо-транспортній пригоді 20.08.2016 року не були неправомірними, і відсутній причинний звязок між її діями та шкодою. На думку апеляційного суду, вказані доводи апеляційної скарги не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 08.06.2018 року, оскільки вони не спростовують висновку суду відносно того, що закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000268 від 20.08.2016 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 статті 286 КК України, на підставі п.2 ч.1 статті 284 КПК України, не означає відсутності підстав для цивільно-правової відповідальності відповідача. З врахуванням приписів п.1 ч.2 статті 1167, ч.5 статті 1187 ЦК України, які регламентують спірні правовідносини, суд першої інстанції обґрунтовано у оскаржуваному рішенні прийшов до висновку про часткове задоволення вимог заявленого позову.

Доводи апеляційної скарги стверджують, що суд першої інстанції при вирішенні даного спору по суті не прийняв до уваги тієї обставини, що велосипедом керувала малолітня особа ОСОБА_5, і за даних обставин має місце безвідповідальність та бездіяльність повнолітніх членів родини, а саме, батьків, поза контролем яких перебували малолітні діти. Доводи апеляційної скарги зазначають, що судом першої інстанції при вирішенні даного спору по суті не прийнято до уваги тих обставин, що фактично діти були покинуті напризволяще і залишились без батьківського догляду, при цьому дії малолітньої ОСОБА_5 та її батьків сприяли виникненню шкоди, яка заподіяна з їх вини за відсутності вини ОСОБА_3 Апеляційний суд вважає, що вказані доводи апеляційної скарги не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції, виходячи із фактичних обставин справи та із приписів ч.5 статті 1187 ЦК України. Частиною 5 статті 1187 ЦК України регламентовано, що особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Як зазначив суд першої інстанції у оскаржуваному рішенні, в ході судового розгляду даної справи відповідачем не надано доказів та не доведено, що шкода завдана позивачам внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідно до положень ч.1,ч.6 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При цьому також необхідно зазначити, що доводи апеляційної скарги не містять в собі належних, допустимих та достатніх доказів у розумінні статей 77, 78, 80 ЦПК України відносно того, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Доводи апеляційної скарги зазначають, що суд першої інстанції, частково задовольняючи вимоги заявленого позову, не прийняв до уваги майновий стан відповідача та її сімї. На думку апеляційного суду, вказані доводи апеляційної скарги не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 08.06.2018 року, виходячи із наступного. Як вбачається із оскаржуваного рішення суду першої інстанції, виходячи із засад справедливості, добросовісності, виваженості та розумності, враховуючи, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди загинула дитина позивачів та брат ОСОБА_5, що є невідновною та непоправною втратою, наявність у ОСОБА_5 легких тілесних ушкоджень внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, матеріальний стан відповідача, яка має на утриманні двох малолітніх дітей, є особою з інвалідністю 2 групи, суд першої інстанції прийшов до висновку, що вимоги заявленого позову підлягають частковому задоволенню. А саме, стягненню з відповідача підлягає в рахунок відшкодування спричиненої моральної шкоди на користь ОСОБА_4, ОСОБА_6 по 100 000 грн. на користь кожного, а також на користь ОСОБА_5 50 000 грн.

Відповідно до приписів ч.2, ч.3 статті 89 ЦПК України, яка регламентує оцінку доказів, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). В даному випадку, на підставі доказів, які містяться у матеріалах цивільної справи, суд першої інстанції прийшов до висновку про часткове задоволення вимог заявленого позову.

Доводи апеляційної скарги вказують, що при розгляді даного спору по суті суд першої інстанції не взяв до уваги тієї обставини, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 була застрахована, і при цьому моральну шкоду у розмірі 17 400 грн. повинна відшкодувати страхова компанія. Апеляційний суд вважає, що вказані доводи апеляційної скарги не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції від 08.06.2018 року, із наступних підстав. Як вбачається із письмових пояснень приватного акціонерного товариства страхова компанія Галицька (а.а.227-228), між страховою компанією та ОСОБА_3 18.07.2016 року було укладено договір № АЕ/9133926 обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, згідно якого було застраховано автомобіль відповідача KIA SPORTAGE, реєстраційний номер НОМЕР_1. До страхової компанії Галицька 01.09.2016 року надійшло повідомлення про настання страхового випадку за даним договором. Від ОСОБА_6 18.12.2017 року до ПрАТ СК Галицька надійшла заява про страхове відшкодування за шкоду, повязану із смертю потерпілого неповнолітнього ОСОБА_7 та отриманням тілесних ушкоджень неповнолітньою ОСОБА_5 в результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 20.08.2016 року близько 14 год. 30 хв. на автодорозі в с.Карильське Коропського району Чернігівської області, внаслідок якої водій автомобіля НОМЕР_2 ОСОБА_3 здійснила наїзд на ОСОБА_7 та ОСОБА_5 Відповідно до статті 27 Закону України Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, ОСОБА_6 до сплати підлягає страхове відшкодування за шкоду, повязану із смертю потерпілого ОСОБА_7 - за моральну шкоду у розмірі 17 400 грн. та фактичні документально підтверджені витрати на поховання у розмірі 17 400 грн., а всього 34 800 грн. Згідно п.24.1, п.24.2 статті 24, статті 26-1 Закону України Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, розмір відшкодування моральної шкоди ОСОБА_5 становить 74 грн. 92 коп. Загальна сума страхового відшкодування за договором обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, посвідченого полісом №АЕ/9133926 від 18.07.2016 року, з врахуванням лікування ОСОБА_5, становить 1 573 грн.25 коп. Відповідно до вимог п.36.1 статті 36 Закону України Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, страховою компанією Гальцька12.02.2018 року було прийнято рішення про виплату страхового відшкодування у загальному розмірі 36 373 грн. 25 коп. Страхове відшкодування у загальному розмірі 36 373 грн. 25 коп. приватним акціонерним товариством страхова компанія Галицька було сплачено згідно платіжних доручень №10373 та №10374 від 14.02.2018 року на банківський рахунок ОСОБА_6, який було зазначено у її заяві про страхове відшкодування.

На думку апеляційного суду, вказані обставини не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції від 08.06.2018 року. Оскільки як вбачається із позовної заяви, позивачі зазначали про звернення із відповідною заявою до приватного акціонерного товариства страхова компанія Галицька, і при цьому у розмір відшкодування моральної шкоди, який вони просили стягнути на свою користь з відповідача, не була включена сума 17 400 грн. відшкодування моральної шкоди, повязаної зі смертю ОСОБА_7, на отримання якої ОСОБА_6 мала право відповідно до приписів статті 27 Закону України Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, звернувшись при цьому 18.12.2017 року із заявою до страховика.

Враховуючи вищенаведене, доводи апеляційної скарги не містять в собі підстав для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції, ухваленого на підставі норм матеріального права, які регламентують спірні правовідносини та на основі зясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Керуючись статтями: 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Коропського районного суду Чернігівської області від 08 червня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Дата складення повної постанови - 05.11.2018 року.

Головуючий : Судді :