КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 жовтня 2018 року

справа 752/9837/17

провадження № 22-ц/824/550/2018

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача: Музичко С.Г.,

суддів: Болотова Є.В, Рубан С.М.,

при секретарі: Юрчуку С.В.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк»

відповідач - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» - Біллериса Юрія Олексійовича на рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 10 травня 2018 року у складі судді Ладиченка С.В. у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В :

У травні 2017 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, у якому просив стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором кредиту №10-29/2492 від 02.10.2006 року становить 84 997,82 доларів США, що еквівалентно 2 172 716,06 грн.

Рішенням Голосіївського районного суду м.Києва від 10 травня 2018 року в задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості відмовлено.

В поданій апеляційній скарзі представник позивача просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що при укладенні договору кредиту сторони погодили, що термін його дії встановлено до 02.10.2026 року. Крім того, строк позовної давності не пропущено до платежів, які знаходяться в межах строків позовної давності.

На його думку, позивач звернувся до суду з позовом, не пропустивши строки позовної давності.

В судове засідання представник відповідача не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений судом належним чином.

В судовому засіданні представник відповідача проти задоволення апеляційної скарги заперечував, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем при зверненні до суду пропущено строки позовної давності.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 02.10.2006 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», та ОСОБА_3 укладено договір кредиту №10-29/2492, відповідно до якого позивач надав відповідачу у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 87261 доларів США терміном до 02.10.2026 року зі сплатою 12,7 % річних (а.с.9-12).

Згідно з умовами даного договору, позичальник щомісячно 02 числа кожного місяця рівними частинами сплачує кредитору суму грошових коштів, яка включає заборгованість за кредитом і проценти за користування кредитом у розмірі 1015,00 доларів США.

За приписами п. 2.5 договору нарахування процентів за користування кредитом здійснюється на суму заборгованості за кредитом, у валюті кредиту, щомісячно, за методом факт/360, де факт - фактична кількість днів у місяці, 360 - умовна кількість днів у році.

У пункті 4.2. договору зазначено, що у разі прострочення позичальником терміну сплати комісії за оформлення кредитної справи та відкриття позичкового рахунку, визначеного в п.3.3.15 цього договору, терміну сплати комісії за дострокове погашення кредиту (частини кредиту), визначеного в п.3.4.1 цього договору, строків сплати процентів, визначених п. 2.4. цього договору, а також прострочення строків повернення кредиту, визначених п.п. 1.1.1., 2.8.З., 3.2.3, 4.4., 5.4. цього договору позичальник сплачує кредиторові пеню в розмірі 1% від несвоєчасно сплаченої суми за кожний день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діє у цей період.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 цього Кодексу).

Визначення поняття зобов'язання міститься у частині першій статті 509 ЦК України.

Відповідно до цієї норми зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). При цьому в законодавстві визначаються різні поняття: як «строк договору», так і «строк (термін) виконання зобов'язання» (статті 530, 631 ЦК України).

Одним з видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. При цьому перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Відповідно до частини п'ятої статті 261 ЦК України за зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

На суд покладено обов'язок перевірки причин пропуску строку звернення до суду.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що між сторонами дійсно був укладений кредитний договір, в якому вони погодили всі його істотні умови, позивачем за даним договором було передано відповідачу грошові кошти у розмірі 87261 доларів США. Дана обставина сторонами не заперечувалася.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач до суду першої інстанції заявив клопотання про застосування наслідків спливу строку позовної давності, посилаючись на те, що позивач звернувся до суду після спливу строку позовної давності.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

З наданого представником позивача до суду розрахунку заборгованості за кредитним договором вбачається, що останній платіж відповідачем було здійснено 30.10.2013 року.

Відповідно до пункту 4.5 договору у разі невиконання (неналежного виконання) позичальником обов'язків, визначених підпунктами 3.3.9, 3.3.10 цього договору, протягом більше, ніж 60 календарних днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив, та, відповідно, позичальник зобов'язаний протягом одного робочого дня погасити кредит в повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції (штраф, пеню).

Положеннями п. 7.4 договору кредиту передбачено, що у разі настання обставин, визначених п.п.3.2.3, 4.4, 4.5, 5.4 цього договору, строк користування кредитом вважається таким, що спив, та, відповідно, позичальник зобов'язаний повернути кредит, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції.

Таким чином, сторони кредитних правовідносин врегулювали у договорі питання дострокового повернення коштів, тобто зміни строку виконання основного зобов'язання, та визначили умови такого повернення коштів.

Останній платіж за кредитним договором було здійснено 30.10.2013 року, що свідчило про неналежне виконання позичальником обов'язків, покладених кредитним договором, а тому за визначенням пункту 4.5 договору строк користування кредитом вважається таким, що сплив через 60 днів, тобто з 30.12.2013 року.

Оскільки строк виконання основного зобов'язання було змінено на 30.12.2013 року, то саме з цього моменту в позивача виникло право на звернення до суду щодо захисту своїх порушених прав, однак банк звернувся до суду із зазначеним позовом лише 16.05.2017 року, з пропуском строку позовної давності.

За змістом статті 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно).

Відповідно до ч.1 ч.2 ст.264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

Проте, представником позивача не надано до суду доказів того, що позичальником вчинено відповідні дії, які свідчать про визнання заборгованості.

Крім того, після зміни строку виконання зобов'язання усі наступні платежі, передбачені графіком сплати щомісячних платежів, не мали правового значення, оскільки за вимогою підпункту 4.5 договору позичальник був зобов'язаний повернути кредит в повному обсязі до вказаної дати, а усі наступні щомісячні платежі за графіком після вказаної дати не підлягали виконанню.

Не є підставою для скасування рішення суду посилання представника позивача на правові висновки Верховного Суду України від 06.11.2013 року по справі №6-116цс16, від 19.03.2014 року по справі №6-61цс14, від 19.03.2014 року по справі №6-20цс14, від 02.12.2015 року по справі №6-249цс15, від 29.06.2016 року по справі №6-1188цс16 ,від 07.09.2016 року по справі №6-1412цс16, від 05.04.2017 року по справі №6-522цс17 та на постанову Веховного Суду від 11.04.2018 року по справі №753/39/17, оскільки даними висновками встановлено інші фактичні обставини. У даних постановах Верховний Суд України та Верховний Суд дійшли до висновку, що у випадку неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу, а тому строк позовної давності пропущено до окремих чергових платежів, які знаходяться поза межами строку позовної давності.

Однак, зазначені вказівки, що містяться у вищевказаній постанові Верховного Суду не можуть бути застосовані у даній у справі, оскільки у справі, яка переглядається апеляційною інстанцією, та у справі, яка переглядалася Верховним Судом, встановлено різні обставини.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов до висновку, що сторони змінили строк виконання кредитного договору та передбачили умови дострокового повернення боргу, оскільки визначили, що у разі невиконання відповідачем вимог договору кредиту, строк цього договору є таким, що сплив, а відповідач в свою чергу зобов'язаний повернути кредитні кошти, відсотки та нараховані штрафні санкції.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими при вирішенні справи, доведені.

Висновки суду щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог, відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не впливають на їх правильність, а тому не можуть бути прийняті до уваги.

Положеннями ч.1 ст.375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів дійшла до висновку, що судом першої інстанції повно з'ясовані обставини справи, оцінені надані сторонами докази, правильно застосовані норми матеріального права та не допущено порушень норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення спору по суті, тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції та задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» - Біллериса Юрія Олексійовича залишити без задоволення.

Рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 10 травня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складений 02 листопада 2018 року.

Суддя-доповідач

Судді