01.10.2018 року КОЗЕЛЬЩИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 533/1051/18
Провадження № 4-с/533/5/18
У Х В А Л А

01 жовтня 2018 року Козельщинський районний суд Полтавської області

в складі: головуючого судді Оксенюк М. М.,

секретаря судового засідання Шуліки Л.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу Публічного акціонерного товариства «ПОЛТАВАОБЛЕНЕРГО» на дії начальника Козельщинського районного відділу ДВС ГТУЮ у Полтавській області ОСОБА_1, -

ВСТАНОВИВ :

21.09.2018 року скаржник звернувся до суду зі скаргою на дії та бездіяльність посадової особи ДВС під час виконання судового рішення, та просить суд:

- визнати незаконною та скасувати постанову начальника Козелыцинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області ОСОБА_1 від 01.09.2018 року про повернення виконавчого документа стягувану по виконавчому листові № 2-419/2004 від 11.11.2004 року, а виконавчий лист повернути у Козельщинський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області для подальшого виконання.

- зобовязати начальника Козелыцинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області ОСОБА_2 вжити передбачених Законом України «Про виконавче провадження» заходів по примусовому виконанню рішення суду, в тому числі звернутися до суду з поданням про винесення ухвали про розшук боржника ОСОБА_3 та її майна.

Скарга обґрунтована скаржником тим, що 11.11.2004 року Козельщинським районним судом Полтавської області видано виконавчий лист № 2-419/2004 про стягнення з ОСОБА_3 на користь Козельщинської філії ВАТ «Полтаваобленерго» судові витрати у розмірі 51 грн. В подальшому виконавчий документ було направлено на виконання до ВДВС Козельщинського районного управління юстиції.

01.09.2018 року начальник Козельщинського РВДВС ГТУЮ у Полтавській області ОСОБА_2 винесла постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на тій підставі, що за вказаною у виконавчому документі адресою боржник не зареєстрований та не проживає, місце його проживання не відоме.

Скаржником оскаржувана постанова була отримана 12.09.2018 року.

З висновками державного виконавця щодо винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачу скаржник не погоджується, оскільки відповідно п. 5 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у результаті вжитих виконавцем заходів неможливо встановити особу боржника, зясувати місцезнаходження боржника - юридичної особи, місце проживання, перебування боржника - фізичної особи (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров'я, у звязку з втратою годувальника, про відібрання дитини, а також виконавчі документи, за якими мають бути стягнуті кошти чи інше майно, та інші виконавчі документи, що можуть бути виконані без участі боржника).

В судове засідання скаржник не зявився, але направив заяву, згідно якої прохав відмовити у задоволенні скарги.

Начальник Козельщинського районного відділу ДВС ГТУЮ у Полтавській області ОСОБА_1 в судове засідання не зявилася, належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, про причини неявки в судове засідання суд не повідомила.

Суд, дослідивши матеріали скарги, встановив наступне.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особою державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги (частини 2, 3 ст. 451 ЦПК України).

Стаття 6 Конституції України визначає, що органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Згідно з статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. У п. 9 ч. 3ст. 129 Конституції України вказано, що до основних засад судочинства віднесено обов'язковість рішень суду.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» державний виконавець є представником влади, діє від імені держави і перебуває під її захистом та уповноважений державою здійснювати діяльність з примусового виконання рішень у порядку, передбаченому законом.

Порядок виконання судових рішень та повноваження виконавців при вчиненні виконавчих дій визначені Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з ч. 1 ст. 18 Закону виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Судом встановлено, що 11.11.2004 року Козельщинським районним судом Полтавської області видано виконавчий лист № 2-419/2004 про стягнення з ОСОБА_3 на користь Козельщинської філії ВАТ «Полтаваобленерго» судові витрати у розмірі 51 грн. В подальшому виконавчий документ було направлено на виконання до ВДВС Козельщинського районного управління юстиції. 01.09.2018 року начальник Козельщинського РВДВС ГТУЮ у Полтавській області ОСОБА_2 винесла постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на тій підставі, що за вказаною у виконавчому документі адресою боржник не зареєстрований та не проживає, місце його проживання не відоме.

Скаржником оскаржувана постанова була отримана 12.09.2018 року.

Далі судом встановлено, що 01.10.2018 року скаржник звернувся до суду із заявою, згідно якої прохав відмовити у задоволенні скарги.

Отже, з врахуванням вищевикладеного, суд вважає, що скарга скаржника не підлягає задоволенню, оскільки скаржник відмовився від підтримання скарги.

На підставі викладено та керуючись ст.ст. 259, 265, 268, 451 ЦПК України, ст.18, п.3 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження», суд,-

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні скарги Публічного акціонерного товариства «ПОЛТАВАОБЛЕНЕРГО» на дії начальника Козельщинського районного відділу ДВС ГТУЮ у Полтавській області ОСОБА_1 - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Полтавської області на протязі пятнадцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі апеляційної скарги через Козельщинський районний суд Полтавської області.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя