Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 жовтня 2018 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Ярмола О. Я. ,

при секретарі Ліщинська О. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в місті Біла Церква, в залі суду №5 цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа : приватний нотаріус ОСОБА_3 про визнання заповіту недійсним,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що 29.07.2017 року у віці 75 років помер його дід ОСОБА_4, після смерті якого відкрилася спадщина на будинок №138 кв.1 по вул. Євгена Деслава в м.Біла Церква. Позивач опікувався своїм дідом за життя, та коли дід помер, позивач власним коштом організував його поховання. Позивач є диним спадкоємцем свого діда та звернувся до нотаріуса і виявилося, що існує заповіт від 28.12.2015 року за яким дід заповів все своє майно відповідачу ОСОБА_2 Позивач вважає даний заповіт недійсним, оскільки ОСОБА_4 був неадекватним, перебував на обліку в ПНД, мав не стабільну психіку, лікувався від алкоголізму. За життя ОСОБА_4 висловлював думку, що його майно належатиме онуку ОСОБА_1, а тому позивач вважає, що його дід не усвідомлював своїх дій при складанні заповіту та просить визнати недійсним заповіт ОСОБА_4 від 28.12.2015 року на користь ОСОБА_2

В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги.

Представник відповідача та відповідач не визнали позов.

3-я особа: приватний нотаріус ОСОБА_3 в судове засідання не з'явилася, про час розгляду справи повідомена належним чином, подала суду заяву в якій просить розглянути справу за її відсутності.

Заслухавши пояснення сторін по справі, покази свідків, висновок експертизи, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення.

Так, по справі встановлено, що 29.07.2017 року помер ОСОБА_4, який проживав та був зареєстрований в ІНФОРМАЦІЯ_1, що стверджується копією свідоцтва про його смерть та довідкою Управління адміністративних послуг Білоцерківської міської ради про місце проживання та склад сім'ї № 2909 від 27.11.2017.

Згідно вказаної довідки, разом зі спадкодавцем на день його смерті за адресою: АДРЕСА_1, зареєстрованим був його онук - ОСОБА_1, позивач по справі.

З матеріалів справи вбачається, що після смерті ОСОБА_4, залишилося майно у вигляді квартири АДРЕСА_2 /а.с.15/.

Встановлено, що після смерті ОСОБА_4, з заявою про прийняття спадщини в установлений законом шестимісячний строк до нотаріальної контори звернувся позивач ОСОБА_1, що слідує з копії його заяви в матеріалах спадкової справи № 18/2017, яку було заведено Приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області ОСОБА_5 /а.с.146-182/.

Встановлено, що ОСОБА_4, залишив заповіт на все своє майно на імя відповідача по справі, ОСОБА_2, який було посвідчено 28 грудня 2015 року Приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області ОСОБА_6 /а.с.70/.

В підтвердження своїх вимог щодо визнання вказаного заповіту недійсним позивач, представник позивача посилаються на те, що позивач є спадкоємцем свого діда та нічого не знав про заповіт від 28.12.2015 року за яким дід заповів все своє майно відповідачу. ОСОБА_2 в родинних відносинах з ОСОБА_4 не перебувала, є чужою людиною для їх сімї. Після смерті діда, відповідач намагалася викрасти оригінали документів на майно діда, в звязку з чим проводилася перевірка співробітниками поліції. Позивач зазначив, що покійний дід тяжко хворів, у нього було кілька захворювань на які він страждав, крім цього, з 2007 року ОСОБА_4 перебуває в Білоцерківському психоневрологічному територіальному обєднанні на обліку з приводу розладу особистості внаслідок органічного ураження головного мозку, помірне інтелектуальне-мнестичне зниження. Відповідач знала, що ОСОБА_4 хворіє, що у нього безпорадний стан, а тому скористалася цими обставинами, підмовивши на заповіт. ОСОБА_4 був у пригніченому стані, під діями ліків та хвороби, на момент заповіту він був безвольний і байдужий до життя, не міг розуміти значення своїх дій та керувати ними. При житті матері позивача, своєї дочки ОСОБА_7, дід обіцяв залишити все майно єдиному онуку, а тому не міг порушити свого слова і віддати майно чужій людині. ОСОБА_2 не проживала з ОСОБА_4 разом у будинку138 по вул.Євгена Деслава, в м.Біла Церква, ніяких витрат на утримання майна не несла. Ніхто з сусідів, проживаючих поруч з дідом, не бачив, щоб відповідач постійно проживала з ОСОБА_4 Дійсно, дехто бачив, як відповідач проходила до ОСОБА_4, однак спільного проживання чи спільного ведення господарства не було. У ОСОБА_4 більше 10 років, як були виявлені психічні захворювання, він міг бути агресивним, сварливим, потребував догляду. Позивач дуже часто приїздив до свого діда, допомагав чим міг. Після смерті ОСОБА_4 його похованням займався лише позивач, а відповідач не здійснила щодо цього жодних дій, хоча і стверджує, що він був її цивільним чоловіком. Також, сторона позивача ставить під сумнів те, що нотаріусом 28.12.2015 під час складання і посвідчення заповіту було належним чином перевірено дієздатність ОСОБА_4П,, оскільки останній мав виражені ознаки психічного захворювання та не міг належним чином усвідомлювати значення своїх дій.

Відповідач та представник відповідача суду пояснили, що в 2010 році ОСОБА_2 познайомилася з ОСОБА_4, з того часу вони підтримували дружні відносини та в 2012 році ОСОБА_4 запропонував ОСОБА_2 одружитися. За весь час проживання у його будинку по вул. Євгена Деслава (Примакова), 138 кв.1, разом вони робили ремонт у помешканні: клали паркет, купили та встановили новий газовий котел, провели невеличкий ремонт в кімнатах, частково ремонтували дах та багато іншого. ОСОБА_2 мала ключі від будинку, допомагала своєму чоловікові по господарству, підтримувала його, доглядала за ним, робила хатню роботу, але , дійсно, вона не ночувала постійно в будинку ОСОБА_4, мала власне житло, де живуть її діти, які перебувають на її повному утриманні. Відповідач не бажала реєструвати шлюб, вважала, що в такому віці їй це не потрібно. ОСОБА_2 вважає, що жила з ОСОБА_4 разом в цивільному шлюбі до самої смерті ОСОБА_4 А на його похоронах не була присутня, не хотіла конфліктних ситуацій з родичами померлого. За весь час проживання з ОСОБА_4, відповідач не бачила жодного разу, що до нього навідувався онук - ОСОБА_1 Зі слів ОСОБА_4 знала, що у нього з онуком склалися неприязні відносини. Позивач не допустив відповідача на похорони, все сам організував. Заповіт був складений у відповідності до вимог законодавства України і заповідач особисто підписав заповіт. За весь час проживання однією сімєю з ОСОБА_4, відповідач та оточуючі не вбачали за ним якогось розумового відхилення чи неадекватної поведінки. ОСОБА_4 до самої своєї смерті вів нормальний спосіб життя, мислив тверезо і розумів та усвідомлює значення своїх дій, мав задовільний стан здоровя.

Судом були допитані свідки зі сторони позивача, зокрема, свідок ОСОБА_8, яка близько 20 років проживала по сусідству з ОСОБА_4, бачила все, що відбувається в його подвірї, суду показала, що автомобіль відповідача бачила декілька раз біля подвіря ОСОБА_4 та одного разу свідок бачила, що відповідач вішала випрану білизну, всього бачила її на території домоволодіння ОСОБА_4 близько чотирьох разів. Свідок чула, як ОСОБА_4 неодноразово телефонував своєму онуку, відносини у них були нормальні. Позивач, майже, щотижня приїздив до свого діда. ОСОБА_4 був специфічною особою, міг влаштувати лайку з будь ким, був сварливий. Свідок ОСОБА_9 тітка позивача, суду показала, що близько 30 років була знайома з ОСОБА_4, який зловживав алкоголем і його відправляли в психіатричну лікарню в смт Глеваха на лікування. З 2012 року свідок не бачила ОСОБА_4 пяним. Свідок особисто в 2004 році возила ОСОБА_4 в ПНД, він був неадекватним, агресивним, погано ставився до своєї дружини, не терпів, коли йому перечать. Свідок не знайома з відповідачем, не бачила її в будинку ОСОБА_4 жодного разу. ОСОБА_4 ніколи не говорив про спадок чи заповіт, навпаки, він дуже хвилювався, що в нього можуть відібрати будинок. Свідок ОСОБА_10, який проживав по сусідству з ОСОБА_4, суду показав, що не знайомий з ОСОБА_2, а позивача зустрічав часто, коли він приїздив до свого діда. ОСОБА_4 не зловживав алкоголем. Свідок ОСОБА_11, яка з кінця 1970-х років проживає по сусідству з ОСОБА_4, суду показала, що ОСОБА_4 був неадекватним, колись лікувався від алкоголізму. Деякі його друзі чи квартиранти мали намір переоформити будинок ОСОБА_4, свідку відомі факти, що сторонні люди мали на руках деякі документи на будинок ОСОБА_4, але свідку він повідомляв, що має рідню, яким залишиться будинок. ОСОБА_4 за життя ображав свою дружину, любив сваритися, а після смерті дружини, ОСОБА_4 неодноразово «підженювався», до нього часто приходили жінки. Свідок ОСОБА_12, яка з 1975 року є співвласником будинку ОСОБА_4, проживає в іншій половині будинку, суду показала, що ОСОБА_4 за життя його дружини, часто вчиняв сварки, кричав, зловживав спиртним, мав різкі зміни настрою, був дивною людиною. Позивач часто провідував свого діда, влаштував в лікарню, допомагав, доглянув до смерті та потім поховав його. ОСОБА_4 полюбляв жінок, часто «підженювався». Відповідача свідок бачила один раз, приїжджала на своєму автомобілі, сусіди назвали її коханкою ОСОБА_4 Свідок ОСОБА_13, яка приходиться дружиною позивача, суду показала, що ОСОБА_4 був важкою людиною, міг випити спиртне, полаятися, іноді був агресивним, йому часто щось мерещилося. Позивач з сім'єю часто приїздив до діда. ОСОБА_4 полюбляв жінок, мав їх багато. Свідок доглядала ОСОБА_4 в лікарні. ОСОБА_4 повідомив свідку, що Фрося забрала документи на будинок. ОСОБА_4 повідомляв свідку, що все своє майно залишить онуку, тобто позивачу по справі.

Допитані в судовому засіданні свідки зі сторони відповідача дали покази, зокрема, свідок ОСОБА_14 суду показала, що неодноразово їздила разом з подругою ОСОБА_2 до будинку ОСОБА_4 Син свідка в квітні 2017 року жив на квартирі в будинку ОСОБА_4 З 2013 року свідок разом з відповідачем двічі була в гостях у ОСОБА_4 ОСОБА_2 була в добрих відносинах з ОСОБА_4, готувала йому їжу, привозила продукти харчування, прибирала, разом зі свідком білили його хату. ОСОБА_4 хотів одружитися з ОСОБА_2, просив свідка умовити ОСОБА_2 вийти за нього заміж. ОСОБА_4 в травні чи червні 2017 року дав свідку документи на будинок, казав, що коли його не стане, то слід віддати ці документи ОСОБА_2 Свідок не бачила ОСОБА_4 пяним, чи агресивним. Свідок ОСОБА_15, подруга відповідача, суду показала, що жила у ОСОБА_4 з 2014 по 2016 рік на квартирі. Відповідач неодноразово приїздила до ОСОБА_4, привозила харчі, ліки, ставила вікна, прибирала, іноді залишалася ночувати. Свідок не бачила жодного разу позивача. ОСОБА_4 міг трішки випити спиртного, у нього боліла нога, часто піднімався тиск. Свідок ОСОБА_16, яка є племінницею відповідача, суду показала, що з 2002 року в літній період року проживала на одній вулиці, по сусідству з ОСОБА_4 Близько восьми років тому ОСОБА_2 познайомила її з ОСОБА_4 Свідку відомо, що ОСОБА_4 просив ОСОБА_2 перейти до нього жити, бажав одружитися з відповідачем. Свідок була на Пасху чотири роки тому в гостях у ОСОБА_4, він хворів, довго лікував ногу. Свідок ОСОБА_17, яка є давньою знайомою відповідача, суду показала, що відповідач познайомила її з ОСОБА_4. Свідок на прохання ОСОБА_2 їздила часто до ОСОБА_4 допомагати по господарству, обрізали виноград, мили вікна, білили хату, фарбували, пололи клубніку, прибирали в сараї, готували їжу. ОСОБА_4 потребував допомоги, оскільки у нього була хвора нога, довго не гоїлася рана. ОСОБА_4 хотів одружитися з ОСОБА_2, свідок привезла одяг йому, щоб їхати в РАЦС, але ОСОБА_2 не хотіла йти заміж. ОСОБА_4 добре знав, що хоче, був трішки капризним, з характером. Свідку відомо, що ОСОБА_4 ображався на свого онука. Свідок ОСОБА_18, який проживав по сусідству з ОСОБА_4, суду показав, що близько 5-7 років тому свідка познайомили з ОСОБА_4 та ОСОБА_2 представила ОСОБА_4, як свого нареченого. З того часу, ОСОБА_4 неодноразово звертався до свідка за допомогою. Свідок лагодив світло в будинку ОСОБА_4, на прохання обрізав гілляку, допомагав по господарству коли просили. ОСОБА_4 був з суворим характером, вреднуватий, з «радянськими» принципами.

За клопотанням сторони позивача, 28.03.2018 року було призначено по справі судово-психіатричну експертизу для встановлення того факту, чи міг ОСОБА_4 на момент вчинення заповіту 28.12.2015 року розуміти значення своїх дій та керувати ними.

Висновок судово-психіатричного експерта №66ц містить конкретні відповіді на поставлені питання. Експерт підтвердив, що ОСОБА_4, за життя, в період із 2004 року, в тому числі і станом на 28.12.2015 р., страждав на хронічний психічний розлад у формі судинного слабоумства із психотичними епізодами та за своїм психічним станом він не міг 28.12.2015 року усвідомлювати значення свої дій та керувати ними. Його індивідуально-психологічні особливості були зумовлені психічним захворюванням і їх вплив на здатність розуміти характер та значення своїх дій окремо від захворювання не може оцінюватися (а.с.192-194).

Сторона відповідача не погодилася з таким висновком експертів, але не заявили клопотання про призначення повторної експертизи.

При вирішенні даного спору суд виходить з наступного.

Згідно зі ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 2 ст.1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Згідно положень ст.202 ЦК України заповіт є одностороннім правочином.

За ст.16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання правочину недійсним.

Так, за ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину вимог , які встановлені частинами 1-3,5,6 ст.203 цього Кодексу.

За ч.1 ст.225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

В п.18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» зазначається, що за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо він був складений особою під впливом фізичного або психічного насильства, або особою, яка через стійкий розлад здоров'я не усвідомлювала значення своїх дій та /або/ не могла керувати ними. Для встановлення психічного стану заповідача в момент складання заповіту, який давав би підставу припускати, що особа не розуміла значення своїх дій і /або/ не могла керувати ними на момент складання заповіту, суд призначає посмертну судово-психіатричну експертизу.

Як роз'яснено в п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правила статті 225 ЦК поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо).

Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину, суд відповідно до статті 105 ЦПК зобов'язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів відповідно до статті 89 ЦПК.

При розгляді справ за позовами про визнання недійсними заповітів на підставі статті 225, частини другої статті 1257 ЦК України, суд відповідно до статті 105 ЦПК за клопотанням хоча б однієї зі сторін зобов'язаний призначити посмертну судово-психіатричну експертизу. Висновок такої експертизи має стосуватися стану особи саме на момент вчинення правочину.

Згідно з ч.1 ст.103 ЦПК України суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: для зясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо.

Відповідно до ст.105 ЦПК України призначення експертизи є обов'язковим у разі заявлення клопотання про призначення експертизи обома сторонами. Призначення експертизи є обов'язковим також за клопотанням хоча б однієї із сторін, якщо у справі необхідно встановити психічний стан особи.

Таким чином, даючи оцінку встановленим обставинам по справі, показам свідків та з урахуванням висновку судово-психіатричного експерта №66ц від 16.08.2018 року, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення та слід визнати недійсним заповіт, складений ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2, посвідчений 28.12.2015 року приватним нотаріусом ОСОБА_3. Відповідач не спростувала доказів сторони позивача, а відповідно до ст.. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Згідно ст.. 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на корсить позивача сплачений судовий збір 640 грн.

Керуючись ст.ст. 16,202,215,225,1257 ЦК України, постанови Пленуму ВСУ від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», ст.ст. 12, 13, 81, 258- 265,268,354-355 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити.

Визнати недійсним заповіт, складений ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2, посвідчений 28.12.2015 року приватним нотаріусом ОСОБА_3.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 640 грн. судових витрат.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст рішення суду буде виготовлено не пізніше 08.10.2018 року.

СуддяОСОБА_19