КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження: Доповідач - Ратнікова В.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 753/4367/15-ц

01 листопада 2018 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ в складі:

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Борисової О.В.

- Левенця Б.Б.

при секретарі - Куркіній І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 03 серпня 2018 року, ухвалене під головуванням судді Леонтюк Л.К., у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про солідарне стягнення заборгованості по кредитному договору та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк», третя особа: ОСОБА_2 про визнання поруки припиненою, зустрічним позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк», третя особа: ОСОБА_3 про захист прав споживача кредитних послуг, розірвання та припинення договорів, -

в с т а н о в и в:

27 лютого 2015 року Публічне акціонерне товариство «Родовід Банк» звернулося до Дарницького районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про солідарне стягнення з відповідачів на корить позивача заборгованості за кредитним договором №37.2/АА - 009.08.2 від 18 лютого 2008 року, розмір якої станом на 26 січня 2015 року становить 9 234,54 доларів США та 1 698 054, 43 грн., та судових витрат.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилався на те, що 18 лютого 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Родовід Банк» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Родовід Банк») та ОСОБА_2був укладений кредитний договір №37.2/АА - 009. 08.2, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 17 369 доларів США. З метою забезпечення повного та своєчасного виконання ОСОБА_2 своїх зобов'язань за кредитним договором №37.2/АА-009.08.2, 18.02.2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Родовід Банк» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Родовід Банк») та ОСОБА_3 було укладено договір поруки. Відповідач своїх зобов'язань за укладеним договором належним чином не виконував, у зв'язку з чим утворилася заборгованість в сумі 9 234,54 доларів США та 1 698 054, 43 грн. У зв'язку з чим, банк просив стягнути солідарно з відповідачів вказану заборгованість в судовому порядку.

У 2015 році представником ОСОБА_3 ОСОБА_5 до Дарницького районного суду міста Києва було подано зустрічний позов до Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_2 про визнання поруки припиненою.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач за зустрічним позовом посилався на те, що з метою забезпечення повного та своєчасного виконання ОСОБА_2 своїх зобов'язань за кредитним договором №37.2/АА-009.08.2, 18.02.2008 року між Відкритим акціонерним товариством«Родовід Банк» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Родовід Банк») та ОСОБА_3 було укладено договір поруки. В силу вимог ст.559 ЦК України вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено в порядку та в межах строку дії договору поруки, тобто упродовж шести місяців із моменту закінчення строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням. Зі змісту позовної заяви банку та доданих до неї документів вбачається, що ОСОБА_2 з 04.06.2013 р. свої зобов'язання за кредитним договором №37.2/АА-009.08.2 від 18.02.2008 року не виконує. До суду з позовом про солідарне стягнення заборгованості з боржника та поручителя банк звернувся лише у 2015 році, тобто поза межами шестимісячного строку на пред'явлення позову до поручителя. Крім того, 18.11.2008 року між Відкритим акціонерним товариством«Родовід Банк» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Родовід Банк») та ОСОБА_2 було укладено додаткову угоду до кредитного договору №37.2/АА-009. 08.2 від 18.02.2008 року, якою збільшено процентну ставку за користування кредитом з 12,5% до 16%. Поручителя ОСОБА_3 про внесення зазначених змін до кредитного договору повідомлено не було, жодних додаткових угод про внесення змін до договору поруки щодо збільшення відсоткової ставки між поручителем та банком підписано не було. У зв'язку з чим, просив визнати поруку припиненою в судовому порядку.

19 березня 2018 року ОСОБА_2 звернувся до Дарницького районного суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк», третя особа: ОСОБА_3 про захист прав споживача кредитних послуг і розірвання кредитного договору, договору застави, договору поруки та припинення договору застави і поруки.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач за зустрічним позовом посилався на те, що 18 лютого 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Родовід Банк» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Родовід Банк») та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір №37.2/АА - 009. 08.2, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 17 369 доларів США. Вважає, що під час укладення даного правочину банком порушено положення Закону України «Про захист прав споживачів», Закону України «Про Національний банк України», Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою НБУ №168 від 10.05.2007 р., оскільки сторонами графік щомісячних платежів, як невід'ємний додаток до кредитного договору №37.2/АА 009.08.2 від 18 лютого 2008 року, не підписувався. Крім того, банк не повідомив ОСОБА_2 ні у письмовій, ні в усній формі про умови надання кредиту, та не надав в повному обсязі інформації про умови кредитування, як того вимагає Закон, а саме про: орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); детального розпису загальної вартості кредиту; вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача. У зв'язку з чим, просив в судовому порядку розірвати кредитний договір №37.2/АА - 009. 08.2 від 18 лютого 2008 року; розірвати договір застави транспортного засобу № 37.3/АА-009.08.2 від 18 лютого 2008 року; визнати заставу автомобіля марки Chavrolet модель Lacetti 2008 р., номер об'єкта: НОМЕР_2, номер державної реєстрації: НОМЕР_3 на підставі договору застави транспортного засобу № 37.3/АА-009.08.2 від 18.02.2008 р., що укладений для забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором №37.3/АА-009.08.2 від 18.02.2008 р., припиненою; розірвати договір поруки без номеру від 18.02.2008 р.; визнати поруку за договором поруки без номеру від 18.02.2008 року припиненою.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 03 серпня 2018 року позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про солідарне стягнення заборгованості по кредитному договору задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» заборгованість за кредитним договором №37.2/АА-009.08.2 від 18.02.2008 року, яка станом на 26.01.2015 року становить 9 234, 54 доларів США, що складається із: 7022,01 доларів США - прострочений кредит; 1 942, 35 доларів США - прострочені проценти.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» пеню за період з 26.01.2014 року по 26.01.2015 року за кредитним договором № 37.2/АА-009.08.2 від 18.02. 2008 року в розмірі 26 886, 93 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» судовий збір в розмірі 1 827 грн.

Зустрічний позов ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_2 про визнання поруки припиненою, задоволено.

Визнано поруку за договором поруки без номера від 18 лютого 2008 року, укладеним між Відкритим акціонерним товариством «Родовід Банк» правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Родовід Банк» та ОСОБА_3 припиненою.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» на користь ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 243,60 грн.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк», третя особа: ОСОБА_3 про захист прав споживача кредитних послуг і розірвання кредитного договору, відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення Дарницького районного суду м. Києва від 03 серпня 2018 рокув частині часткового задоволення позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по кредитному договору та в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк», третя особа: ОСОБА_3 про захист прав споживача кредитних послуг, розірвання та припинення договорів, скасувати.

Ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким Публічному акціонерному товариству «Родовід Банк» в задоволенні позовних вимог до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по кредитному договору відмовити в повному обсязі.

Позовні вимоги ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк», третя особа: ОСОБА_3 про захист прав споживача кредитних послуг, розірвання та припинення договорів задовольнити частково.

Розірвати кредитний договір №37.2/АА-009. 08.2 від 18 лютого 2008 року; розірвати договір застави транспортного засобу № 37.3/АА-009.08.2 від 18 лютого 2008 року; визнати заставу автомобіля марки Chavrolet модель Lacetti 2008 р., номер об'єкта: НОМЕР_2, номер державної реєстрації: НОМЕР_3 на підставі договору застави транспортного засобу № 37.3/АА-009.08.2 від 18.02.2008 р., що укладений для забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором №37.3/АА-009.08.2 від 18.02.2008 року припиненою. Стягнути Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» на користь ОСОБА_2 судові витрати.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права, неповним з'ясування обставини справи, що призвело до неправильного вирішення спору по суті. Зазначає, що ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по кредитному договору судом 1-ї інстанції не взято до уваги, що в матеріалах кредитної справи відповідача, як наслідок в матеріалах цивільної справи відсутній підписаний сторонами графік платежів за кредитним договором, що унеможливлює перевірку достовірності розрахунку складових заборгованості, у тому числі по відсоткам, які нараховані банком на суму основного боргу. Наявний в матеріалах справи розрахунок заборгованості станом на 29 жовтня 2014 року не є належним та допустимим доказом правомірності нарахованих банком відсотків, оскільки складений головним економістом відділу супроводження банківських операцій Управління операційної діяльності Ровінською Ю.В., та перевірений заступником начальника відділу супроводження кредитів фізичних осіб Управління супроводження кредитів фізичних та юридичних осіб Крівець Р.Б. В той же час жодним документом з матеріалів справи не вбачається правовий статус вказаних осіб та їх повноваження складати розрахунки заборгованості, підписувати їх та подавати суду як невід'ємну частину позовної заяви. Також вказує на те, що всупереч наявності в запереченні проти позову (за правилами старої редакції ЦПК України) відповідної заяви, в порушення пункту 7 частини 11 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», ч.1 ст.254, ч.1 ст.256, ч.ч.3,4 ст. 267 ЦК України, судом 1-ї інстанції не було застосовано строків позовної давності щодо прострочених чергових платежів по тілу кредиту та відсоткам.

Зазначає, що, ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк», третя особа: ОСОБА_3 про захист прав споживача кредитних послуг, розірвання кредитного договору, суд 1-ї інстанції порушив спеціальну норму п. 1 ч. 7 ст. 15 Закону України «Про захист прав споживачів», якою передбачено, що у разі коли надання недоступної, недостовірної, неповної або несвоєчасної інформації про продукцію та про виробника (виконавця, продавця) спричинило придбання продукції, яка не має потрібних споживачеві властивостей, - споживач має право розірвати договір і вимагати відшкодування завданих йому збитків. Стверджує, що судом 1-ї інстанції не взято до уваги той факт, що під час укладення оспорюваного правочину Публічним акціонерним товариством «Родовід Банк» не виконано положення Закону України «Про захист прав споживачів», Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою НБУ №168 від 10.05.2007 р., оскільки не надано позивачу в письмовій формі інформації про умови кредитування, а саме: про орієнтовну сукупну вартість кредиту з урахуванням процентної ставки за кредитом, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача, які пов'язані з отриманням, обслуговуванням і погашенням кредиту (у тому числі на користь третіх осіб - страховиків, оцінювачів, реєстраторів, нотаріусів тощо); про те, що валютні ризики під час виконання зобов'язань за кредитним договором в іноземній валюті несе саме споживач; про інші умови, передбачені законодавством. Також, кредитний договір від 18 лютого 2008 року за своїм змістом суперечить положенням чинного на той час законодавства, оскільки не містить істотних умов для такого виду договору, а саме: графіку платежів у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача за кожним платіжним періодом. Крім того, факт невідповідності умов кредитного договору від 18 лютого 2008 рокувимогам, чинного на час його укладення, законодавства підтверджується наявним в матеріалах справи висновком експерта ТОВ «Київська незалежна судово-експертна установа». У зв'язку з чим, стверджує, що не можна вважати укладення кредитного договору від 18 лютого 2008 року вільним волевиявленням позичальника, який як споживач кредитних послуг не має спеціальних знань в фінансовій, банківській та бухгалтерській сфері і знаходився під впливом неповної та недостовірної інформації з боку банку викладеної, в тому числі, в умовах кредитного договору. На думку апелянта, судом 1-ї інстанції також безпідставно застосовано до спірних правовідносин строк позовної давності, оскільки в період з 04 листопада 2015 року по 20 лютого 2018 року провадження у даній справі було зупинено, а тому ОСОБА_2 не міг подати зустрічний позов до його відновлення. Позичальник подав зустрічний позов у першому ж судовому засіданні після поновлення провадження у справі 22 березня 2018 pоку, у зв'язку з чим строк позовної давності у разі його пропущення підлягав поновленню, оскільки пропущений з поважних причин. Під час розгляду даної справи судом 1-ї інстанції також порушено п. 6 ч. 3 ст. 509 ЦК України щодо справедливості, добросовісності та розумності.

Зазначає, що задовольняючи зустрічний позов ОСОБА_3 та ухвалюючи рішення про визнання поруки за договором поруки від 18 лютого 2008 року, припиненою, суд 1-ї інстанції керувався лише ч.4 ст.559 ЦК України. Поряд з цим, судом 1-ї інстанції не було надано ніякої оцінки доводам ОСОБА_3 про припинення поруки ще з моменту укладення додаткової угоди від 18 листопада 2008 року до кредитного договору щодо підвищення процентної ставки з 12,5% до 16% річних, згідно з чинною на той момент редакцією ч. 1 ст. 559 ЦК України.

Указом Президента України від 29 грудня 2018 року №452/2017 про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах утворено Київський апеляційний суд в апеляційному окрузі, шляхом ліквідації Апеляційного суду міста Києва та Апеляційного суду Київської області.

Відповідно до статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

03 жовтня 2018 року опубліковано в газеті «Голос України» № 185 повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи Київського апеляційного суду.

Матеріали цивільної справи передано до Київського апеляційного суду та згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями вказаного суду від 03 жовтня 2018 визначено суддю-доповідача Ратнікову В.М., у складі колегії: Борисової О.В., Левенця Б.Б.

В судовому засіданні представники ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ОСОБА_15 та ОСОБА_11 повністю підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити.

Представник Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» в судове засідання не з&q?ї ;явився, про день та час слухання справи судом повідомлений у встановленому законом порядку, причину неявки суду не повідомив, а тому колегія суддів вважає можливим розгляд справи у його відсутності.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., пояснення учасників справи, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 18 лютого 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Родовід Банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Родовід Банк» та ОСОБА_2м був укладений кредитний договір №37.2/АА-009.08.2.

Відповідно до умов даного договору, банк відкриває позичальнику відновлювальну кредитну лінію на загальну суму 17 369 доларів США терміном по «18» лютого 2015 року включно. Кредитні кошти надаються виключно на купівлю автомобіля згідно з договором №133 купівлі-продажу транспортного засобу від «12» лютого 2008 року та сплату страхових платежів. Процентна ставка за кредитом за цим договором встановлюється в розмірі 12,5 процента річних.

Забезпеченням виконання зобов'язань за даним кредитним договором є застава автомобіля марки CHEVROLET модель LACETTI згідно з договором застави №37.3/АА-009.08.2 від «18» лютого 2008р. укладеним між Відкритим акціонерним товариством «Родовід Банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Родовід Банк» та ОСОБА_2.

Також, з метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором №37.2/АА - 009.08.2, 18 лютого 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Родовід Банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Родовід Банк» та ОСОБА_3 було укладено договір поруки.

Відповідно до умов договору поруки, ОСОБА_3 зобов'язався солідарно відповідати перед банком у повному обсязі за своєчасне та повне виконання зобов'язань ОСОБА_2 за кредитним договором №37.3/АА-009.08.2 від 18 лютого 2008 року, а також усіх додаткових угод, які можуть бути укладені до закінчення строку його дії.

18 листопада 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Родовід Банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Родовід Банк» та ОСОБА_2 було укладено додаткову угоду до кредитного договору №37.2/АА - 009.08.2.

Даною угодою сторони погодили викласти п.1.5 кредитною договору в новій редакції, а саме: процентна ставка за кредитами договором встановлюється в розмірі 16 процентів річних.

До договору поруки, укладеного з ОСОБА_3 зміни не вносилися.

Публічним акціонерним товариством «Родовід Банк», свої зобов'язання за кредитним договором №37.2/АА - 009.08.2 від 18 лютого 2008 року було виконано належним чином, і видано позичальнику кредитні кошти в розмірі 17 369 доларів США, що підтверджується заявою на видачу готівки №509_8, на якій отримувачем ОСОБА_2 проставлено особистий підпис.

ОСОБА_2 взяті на себе зобов'язання за кредитним договором №37.2/АА - 009.08.2 від 18 лютого 2008 року належним чином не виконував, платежів в порядку та в розмірах, що визначені договором, в рахунок погашення кредиту регулярно не здійснював, у зв'язку з чим станом на 26 січня 2015 року за ним рахувалася заборгованість в розмірі 9 234,54 доларів США та 1 698 054,43 грн., а саме: : поточна заборгованість по кредиту - 188,00 доларів США, прострочений кредит - 7 022,01 доларів США, поточна заборгованість за процентами по кредиту - 82,18 доларів США, прострочені проценти - 1 942,35 доларів США, три відсотки річних від суми простроченого кредиту та процентів (за весь період ) - 8 691,83 грн. та пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом та процентами - 1 689 362,59 грн.

Задовольняючи позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» в частині стягнення з ОСОБА_2 заборгованості по кредитному договору №37.2/АА - 009.08.2 від 18 лютого 2008 року на загальну суму 9 234,54 доларів США, суд першої інстанції виходив з того, що неналежне виконання позичальником своїх зобов'язань щодо погашення заборгованості за кредитним договором №37.2/АА - 009.08.2 від 18 лютого 2008 року встановлено в ході судового розгляду, в добровільному порядку відповідачем заборгованість не погашена, а тому позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду першої інстанції зроблений на підставі повного та об'єктивного дослідження наявних в матеріалах справи доказів та в повній мірі відповідає вимогам закону, з наступних підстав.

Статтею 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Пунктами 3.1, 3.2, 3.3 кредитного договору №37.2/АА - 009.08.2 від 18 лютого 2008 року встановлено, що починаючи з місяця, наступного за звітним, щомісяця до «10»-го числа (включно) кожного календарного місяця, частково погашати заборгованість за кредитами у сумі 207 доларів США на рахунок, вказаний у пункті 1.3 цього договору, шляхом внесення готівкою чи перерахування зі свого поточного рахунку.

Повернути одержані кредити згідно з умовами договору не пізніше 18 лютою 2015 року.

Сплачувати банку нараховані проценти за користування кредитами щомісяця до «10»-го числа (включно) кожного календарного місяця, наступного за звітним, а також «18» лютого 2015 р. або в день повного дострокового погашення заборгованості за кредитами. Датою сплати заборгованості за процентами є день зарахування коштів на рахунок, вказаний у пункті 1.6 цього Договору.

Відповідач свої обов'язки за кредитним договором належним чином не виконував, що призвело до виникнення заборгованості по кредитному договору.

З матеріалів справи вбачається, що станом на 26січня 2015 року заборгованість ОСОБА_2 за кредитним договором №37.2/АА - 009.08.2 від 18 лютого 2008 року становить -9 234,54 доларів США, а саме: : поточна заборгованість по кредиту - 188,00 доларів США,прострочений кредит - 7 022,01 доларів США, поточна заборгованість за процентами по кредиту - 82,18 доларів США, прострочені проценти - 1 942,35 доларів США.

Оскільки факт не виконання відповідачем ОСОБА_2 взятих на себе зобов'язань по кредитному договору №37.2/АА-009.08.2 від 18 лютого 2008 року достовірно встановлений, то суд першої інстанції обґрунтовано стягнув з відповідача на користь позивача заборгованості на загальну суму 9 234,54 доларів США, а саме: поточна заборгованість по кредиту - 188,00 доларів США, прострочений кредит - 7 022,01 доларів США, поточна заборгованість за процентами по кредиту - 82,18 доларів США, прострочені проценти - 1 942,35 доларів США.

Доводи апеляційної скарги про те, що наявний в матеріалах справи розрахунок заборгованості станом на 29 жовтня 2014 року не є належним та допустимим доказом правомірності нарахованих банком відсотків, колегія суддів вважає необґрунтованими, з огляду на наступне.

Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

За приписами статтей 77, 78 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Розпорядившись своїми процесуальними правами на власний розсуд, апелянт не надав ні суду 1-ї інстанції, ні суду апеляційної інстанції належних та допустимих доказів, які б обґрунтовано підтверджували неправильність наданого банком розрахунку заборгованості, або ж власного розрахунку з його обґрунтуванням, зазначивши лише, що наданий розрахунок є неправильним.

Вказані твердження ґрунтуються виключно на поясненнях самого апелянта та жодними іншими документами не підтверджені.

Безпідставними є доводи апеляційної скарги про те, що судом 1-ї інстанції не було застосовано строків позовної давності щодо прострочених чергових платежів по тілу кредиту та відсоткам, з огляду на наступне.

За змістом ст.261 ЦК України початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Якщо кредитний договір встановлює окремі зобов'язання, які деталізують обов'язок позичальника повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право кредитодавця вважається порушеним з моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу. Відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування згідно з частиною п'ятою статті 261 ЦК України починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) позичальником обов'язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу.

З матеріалів справи вбачається, що згідно умов кредитного договору №37.2/АА-009.08.2 від 18 лютого 2008 року відповідач зобов'язувався повернути одержані кредитні кошти не пізніше 18 лютою 2015 року. Відповідно до виписки банку останній платіж на виконання умов кредитного договору відповідачем було здійснено 04 червня 2013 року. В подальшому відповідач припинив виконувати свої обов'язки за кредитнимдоговором №37.2/АА - 009.08.2 від 18 лютого 2008 року.

Публічне акціонерне товариство «Родовід Банк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості 27 лютого 2015 року, тобто в межах 3 річного строку після внесення відповідачем останнього платежу.

Отже, з урахуванням положень ст.ст.257, 258 ЦК України, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає поточна та прострочена заборгованість по тілу кредиту, поточна заборгованість за процентами по кредиту, прострочені проценти, яка обліковувалася за ОСОБА_2 станом на 26 січня 2015 року на загальну суму 9 234,54 доларів США.

Інші аргументи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про те, що оскаржене судове рішення в частині стягнення заборгованості по тілу кредиту, поточної заборгованості за процентами по кредиту, прострочених процентів ухвалено без додержання норм матеріального та процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в частині стягнення заборгованості по тілу кредиту, поточної заборгованості за процентами по кредиту, прострочених процентівє законним та обґрунтованим, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому правові підстави для задоволення апеляційної скарги позивача ОСОБА_2 в даній частині відсутні.

Задовольняючи частково позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» до ОСОБА_2 про стягнення пені, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем подано заяву про застосування строку позовної давності, позовні вимоги про стягнення з відповідача пені за період з 11 червня 2008 року по 03 березня 2014 року заявлені позивачем з пропуском строку позовної давності, а тому задоволенню підлягають лише вимоги про стягнення пені за період з 26.01.2014 року по 26.01.2015 року в розмірі 26 886, 93 грн., тобто в межах річного строку позовної давності.

Проте, в повній мірі, колегія суддів з такими висновками суду 1-ї інстанції погодитися не може, з наступних підстав.

Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до п.3 ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом: сплата неустойки.

Статтею 549 ЦК України штраф, пеня - це є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення ним зобов'язання, тобто ця сума є неустойкою.

Пунктом 3.9 кредитного договору №37.2/АА - 009.08.2 від 18 лютого 2008 року встановлено, що за порушення строків повернення кредиту чи сплати процентів, позичальник зобов'язується сплачувати банку пеню за кожний день просрочки у розмірі 1,6 процента від суми простроченої заборгованості.

З матеріалів справи вбачається, що станом на 26 січня 2015 року банком за ОСОБА_2 обліковувалася пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом та процентами в розмірі 1 689 362,59 грн.

Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Цивільне законодавство встановлює два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина 2 статті 258 ЦК України встановлює, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ст.253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Згідно з частиною 3 статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

З наявного в матеріалах справи розрахунку заборгованості вбачається, що пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом в розмірі 1 689 362,59 грн. банком ОСОБА_2 нарахована за період з 11 червня 2008 року по 26 січня 2015 року.

Під час розгляду справи в суді 1-ї інстанції представником ОСОБА_2 ОСОБА_5 було подано заперечення на позовну заяву, в якому містилася заява про застосування строку позовної давності до позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» до ОСОБА_2 про стягнення пені в розмірі 1 689 362,59 грн.

За наведених обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду 1-ї інстанції про наявність правових підстав для застосування спеціального річного строку позовної давності до вказаних позовних вимог.

Поряд з цим, колегія суддів не погоджується з висновком суду 1-ї інстанції про стягнення пені за період з 26 січня 2014 року по 26 січня 2015 року в розмірі 26 886, 93 грн., з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що Публічне акціонерне товариство «Родовід Банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості 27 лютого2015 року.

Отже, з урахуванням встановленого ч.2 ст. 258 ЦК України, річного строку позовної давності до вимог про стягнення пені, стягненню з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк»підлягає пеня за період з 27 лютого 2014 року по 26 січня 2015 року в розмірі 679 074,47 грн. (пеня нарахована на тіло кредиту 34 773,40 доларів США + пеня нарахована на відсотки 8 178,81 доларів США= 44 952,21 доларів США х 15.81 курс НБУ станом на 26 січня 2015 року відповідно до позовних вимог банку).

Згідно зі ст.551 ЦК України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. При цьому закон дозволяє сторонами домовитись про зміну розміру неустойки у бік її зменшення або збільшення, крім випадків, передбачених законом.

Частина 3 статті 551 ЦК України надає суду право у випадку виникнення спору з приводу розміру штрафних санкцій (неустойки), оцінивши розмір заборгованості та розмір штрафних санкцій (неустойки), зменшити її розмір в тому випадку, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення, тобто зменшити розмір штрафних санкцій (неустойки) через не співмірність з розміром основного зобов'язання.

Істотними обставинами в розумінні частини третьої статті 551 ЦК України можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язання).

З встановлених обставин справи та досліджених доказів вбачається, що на момент розгляду справи судом 1-ї інстанції, заборгованість відповідача за кредитним договором № 37.2/АА-009.08.2 від 18 лютого 2008 року становить 9 234,54 доларів США, а пеня яка підлягає стягненню, в межах річного строку позовної давності, становить 679 074,47 грн., що за курсом НБУ станом на 26.01.2015 року еквівалентно 44 952,21 доларам США, що значно перевищує розмір заборгованості по тілу кредиту та відсоткам за користування кредитом, а тому є всі підстави для застосування ч.3 ст. 551 ЦК України.

Оцінивши в сукупності докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, колегія суддів приходить до висновку про наявність правових підстав для зменшення розміру пені, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача з 679 074,47 грн.до 38 000,74 грн., що за курсом НБУ станом на 26.01.2015 року еквівалентно 9 234,54 доларів США.

Крім того, зі змісту позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості вбачається, що банк просив суд стягнути з відповідача трьох відсотків річних від суми простроченого кредиту та процентів (за весь період) в розмірі 8 691,83 грн.

Відмовляючи банку в задоволенні вказаних позовних вимог, ні в описовій, ні в мотивувальній частині суд 1-ї інстанції не навів жодних мотивів та норм закону, які стали підставою для відмови в задоволенні вказаних позовних вимог, чим порушив приписи ст.ст.263, 264, 265 ЦПК України.

У зв'язку з чим, колегія суддів приходить до висновку про скасування рішення Дарницького районного суду м. Києва від 03 серпня 2018 року в частині вирішення позовних вимог про стягнення трьох відсотків річних та ухвалення в цій частині нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

У відповідності до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом.

Виходячи з положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу й 3% річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат стягувача від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів і отриманні компенсації (плати від боржника за користування ним коштами, належними до сплати стягувачеві).

Оскільки ОСОБА_2 не виконував свої зобов'язання щодо своєчасного погашення заборгованості по кредиту, то банком, у відповідності до приписів ст.625 ЦК України, нараховано три відсотки річних від суми простроченого кредиту та процентів (за весь період ) в розмірі 8 691,83 грн.

З наявного в матеріалах справи розрахунку заборгованості вбачається, що три відсотки річних від суми простроченого кредиту та процентів (за весь період) в розмірі 8 691,83 грн. банком ОСОБА_2 нараховано за період з 11 червня 2008 року по 26 січня 2015 року.

Враховуючи положення ст.ст.257, 267 ЦК України, наявність а матеріалах справи заяви відповідача про застосування строків позовної давності, колегія суддів приходить до висновку про наявність правових підстав для застосування строку позовної давності до вказаних позовних вимог та стягнення з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» трьох відсотків річних за період з 27 лютого 2012 року по 26 січня 2015 року у розмірі 6 357,04 грн.

Підсумовуючи викладене вище, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги ОСОБА_2 та скасування рішення Дарницького районного суду м. Києва від 03 серпня 2018 року в частині вирішення позовних вимог про стягнення пені, трьох відсотків річних з ухваленням в цій частині нового судового рішення про стягнення з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» пені за період з 27 лютого 2014 року по 26 січня 2015 року за кредитним договором № 37.2/АА-009.08.2 від 18 лютого 2008 року в розмірі 38 000,74 грн., та трьох відсотків річних за період з 27 лютого 2012 року по 26 січня 2015 року у розмірі 6 357,04 грн.

Задовольняючи зустрічний позов ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_2 про визнання поруки припиненою, суд 1-ї інстанції виходив з того, що останній платіж по тілу кредиту був сплачений позичальником 04 червня 2013 року, до суду з позовом про солідарне стягнення заборгованості за кредитом банк звернувся лише 27 лютого 2015 року, а тому в силу вимог ч.4 ст.559 ЦК України порука є припиненою.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду першої інстанції зроблений на підставі повного та об'єктивного дослідження наявних в матеріалах справи доказів та в повній мірі відповідає вимогам закону, з наступних підстав.

Згідно з ч.1 ст.553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст.554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

За змістом вказаних норм матеріального права поручитель, хоча й пов'язаний із боржником певними зобов'язальними відносинами, однак є самостійним суб'єктом у відносинах із кредитором.

Згідно із ч.4 ст.559 ЦК України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого у договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

З матеріалів справи вбачається, що згідно умов кредитного договору №37.2/АА - 009.08.2 від 18 лютого 2008 року відповідач зобов'язувався повернути одержані кредитні кошти не пізніше 18 лютою 2015 року. Відповідно до виписки банку останній платіж на виконання умов кредитного договору відповідачем було здійснено, 04 червня 2013 року. В подальшому відповідач припинив виконувати свої обов'язки за кредитним договором №37.2/АА - 009.08.2 від 18 лютого 2008 року.

Отже, Публічному акціонерному товариству «Родовід Банк» з 04 липня 2013 року достовірно було відомо про невиконання ОСОБА_2 своїх зобов'язань щодо сплати заборгованості за кредитним договором №37.2/АА - 009.08.2 від 18 лютого 2008 року.

У зв'язку з чим, у Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» виникло право пред'явити вимогу до поручителя ОСОБА_3 про виконання порушених зобов'язань боржника ОСОБА_2 щодо сплати заборгованості за кредитним договором №37.2/АА - 009.08.2 від 18 лютого 2008 року, починаючи з 04 липня 2013 рокуі протягом наступних шести місяців.

Як вбачається з матеріалів справи, банк звернувся з позовом до поручителя ОСОБА_3 лише 27 лютого 2015 року, тобто, вже після спливу шестимісячного строку, встановленого ч.4 ст.559 ЦК України.

Крім того, обґрунтованими є доводи апеляційної скарги про припинення поруки ОСОБА_3 ще й з підстав визначених ч.1 ст.559 ЦК України, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Відповідно до п. 22 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», відповідно до частини першої статті 559 ЦК припинення договору поруки пов'язується зі зміною забезпеченого зобов'язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови збільшення обсягу відповідальності поручителя. При цьому обсяг зобов'язання поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель. Проте якщо в договорі поруки передбачено, зокрема, можливість зміни розміру процентів за основним зобов'язанням і строків їх виплати тощо без додаткового повідомлення поручителя та укладення окремої угоди, то ця умова договору стала результатом домовленості сторін (банку і поручителя), а отже, поручитель дав згоду на зміну основного зобов'язання.

Якщо в договорі поруки такі умови сторонами не узгоджені, а з обставин справи не вбачається інформованості поручителя і його згоди на збільшення розміру його відповідальності, то, відповідно до положень частини першої статті 559 ЦК України, порука припиняється у разі зміни основного зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. У цьому випадку поручитель має право на пред'явлення позову про визнання договору поруки припиненим.

В правовій позиції Верховного суду України від 21 жовтня 2015 року по справі № 6-1161цс15, зазначено, що до припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов'язання без згоди поручителя, які зумовили збільшення обсягу відповідальності останнього.

Таке збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов'язання виникає в разі: збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом; установлення нових умов порядку зміни процентної ставки в бік збільшення; розширення змісту основного зобов'язання про дострокове повернення кредиту та плати за користування ним; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення) розміру неустойки тощо.

Як вбачається з матеріалів справи, 18 листопада 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Родовід Банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Родовід Банк» та ОСОБА_2 було укладено додаткову угоду до кредитного договору №37.2/АА - 009.08.2 від 08 лютого 2008 року.

Даною угодою сторони погодили викласти п.1.5 кредитною договору в новій редакції, а саме: процентна ставка за кредитами договором встановлюється в розмірі 16 процентів річних.

До договору поруки, укладеного з ОСОБА_3 зміни не вносилися, будь-яких повідомлень щодо зміни розміру процентної ставки в бік збільшення банком поручителю ОСОБА_3 не направлялося.

За таких обставин, в силу положень ч.1 ст. 559 ЦК України, у зв'язку зі збільшенням обсягу відповідальності поручителя ОСОБА_3 без його згоди, порука останнього є припиненою.

Відмовляючи в задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк», третя особа: ОСОБА_3 про захист прав споживача кредитних послуг і розірвання кредитного договору, суд 1-ї інстанції виходив з того, що позивач з даним позовом звернувся до суду з пропуском трирічного строку позовної давності, у зв'язку з чим в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Проте, з такими висновками суду 1-ї інстанції колегія суддів не погоджується, оскільки, в силу вимог закону, застосування позовної давності, як підстава відмови в задоволенні позовних вимог, можлива лише в разі коли позовні вимоги є обґрунтованими, підлягають до задоволення, однак позивач без поважних причин пропустив трирічний строк звернення до суду.

Розглянувши позовні вимоги ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк», третя особа: ОСОБА_3 про захист прав споживача кредитних послуг і розірвання кредитного договору, оцінивши наявні в матеріалах справи докази, колегія суддів приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог з підстав їх необґрунтованості та недоведеності, з огляду на наступне.

В силу вимог ст.6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України).

За змістом ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції чинній на момент укладення оспорюваного правочину) договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками.

Договір про надання споживчого кредиту укладається у письмовій формі, один із оригіналів якого передається споживачеві. Споживач не зобов'язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені в договорі.

Як вбачається зі змісту оспорюваного договору, в ньому встановлено всі істотні умови для такого виду договору, відповідно до вимог чинного на той час законодавства та інших нормативно-правових актів. Вся необхідна інформація про умови отримання кредиту, а саме: про умови надання споживчого кредиту, про визначення сукупної вартості споживчого кредиту та його реальної процентної ставки тощо, яка передує укладенню договору, була надана позичальнику, що підтверджується дослідженими судом доказами. Підписуючи оспорюваний договір, сторони дійшли згоди щодо укладання договору на зазначених у ньому умовах, а відтак, з власної ініціативи визначили для себе правила подальшої поведінки.

Доказів того, що під час підписання оспорюваного кредитного договору позивач був обмежений у праві вибору кредитної установи та умов кредитування чи що є інші умови, які є несправедливими, матеріали справи не містять.

Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільству, його моральним засадам.

Згідно зі ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 ЦК України. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

З кредитного договору №37.2/АА - 009.08.2 від 08.02.2008 року вбачається, що він підписаний сторонами без будь-яких застережень та зауважень, що свідчить про вільне волевиявлення сторін при його укладанні. Належних та допустимих доказів того, що Публічним акціонерним товариством «Родовід Банк» та/або ОСОБА_2 в момент підписання даного кредитного договору було недодержано вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 ЦК України, матеріали справи не містять.

Крім того, матеріали справи не містять жодного доказу того, що під час укладення оспорюваного правочину позивач звертався до банку з приводу роз'яснення йому положень договору, які були йому незрозумілі або за додатковою інформацією щодо умов кредитування.

Позивач також не скористався своїм правом, передбаченим п.6 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції чинній на момент укладення оспорюваного правочину) щодо можливості відкликання згоди на укладення кредитного договору протягом 14 календарних днів з моменту отримання примірника укладеного договору з доданим до нього графіком погашення платежів без пояснення причин.

Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає, що правових підстав для розірвання кредитного договору №37.2/АА - 009.08.2 від 08.02.2008 року немає.

Доводи позовної заяви та апеляційної скарги про те, що кредитний договір №37.2/АА - 009.08.2 від 08 лютого 2008 року було укладено з порушенням вимог Закону України «Про захист прав споживачів», так як перед його укладенням банком позивачу в письмовій формі не було надано інформації про умови кредитування, а саме: про орієнтовну сукупну вартість кредиту з урахуванням процентної ставки за кредитом, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача, які пов'язані з отриманням, обслуговуванням і погашенням кредиту (у тому числі на користь третіх осіб - страховиків, оцінювачів, реєстраторів, нотаріусів тощо), колегія суддів вважає безпідставними, оскільки спірний кредитний договір підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі. Позивач на момент укладення договору не заявляв заперечень чи додаткових вимог щодо умов спірного договору та в подальшому виконував умови кредитного договору.

Доводи позовної заяви та апеляційної скарги про те, що банк, у порушення положень Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою НБУ №168 від 10 травня 2007 року не попередив ОСОБА_2 про те, що валютні ризики під час виконання зобов'язань за кредитним договором в іноземній валюті несе саме споживачне заслуговують на увагу з огляду на таке.

Згідно зі статтею 36 Закону України «Про Національний банк України» офіційний курс гривні до іноземних валют встановлюється Національним банком України.

Відповідно до Положення про встановлення офіційного курсу гривні до іноземних валют та курсу банківських металів, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року №496, офіційний курс гривні до іноземних валют, зокрема до долару США, установлюється щодня. Для розрахунку курсу гривні до іноземних валют використовується інформація про котирування іноземних валют за станом на останню дату.

З вказаних норм закону вбачається, що питання незмінності курсу гривні до іноземних валют законодавчо не закріплено.

Таким чином, укладаючи спірний договір про надання кредиту в іноземній валюті, сторони взяли на себе певні ризики на випадок зміни валютного курсу та в момент укладення договору не мали будь-яких законних підстав вважати, що зміна встановленого валютного курсу не настане. Нестабільність курсу гривні до долара США є загальновідомим фактом, який не міг бути невідомим ОСОБА_2.

Доводи позовної заяви та апеляційної скарги про те, що кредитний договір від 08 лютого 2008 року за своїм змістом суперечить положенням чинного на той час законодавства, оскільки не містить істотних умов для такого виду договору, а саме: графіку платежів у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача за кожним платіжним періодом, ґрунтуються виключно на довільному трактуванні позивачем положень ЦК України та Закону України «Про захист прав споживачів» і умов кредитного договору та спростовуються фактичними обставинами справи та умовами кредитного договору .

В умовах кредитного договору №37.2/АА - 009.08.2 від 08 лютого 2008 року чітко прописано, що, починаючи з місяця, наступного за звітним, щомісяця до «10»-го числа (включно) кожного календарного місяця, частково погашати заборгованість за кредитами у сумі 207 доларів США на рахунок, вказаний у пункті 1.3 цього договору, шляхом внесення готівкою чи перерахування зі свого поточного рахунку.

Сплачувати банку нараховані проценти за користування кредитами щомісяця до «10»-го числа (включно) кожного календарного місяця, наступного за звітним, а також «18» лютого 2015 року або в день повного дострокового погашення заборгованості за кредитами.

Розрахунок процентів за кредитами здійснюється на фактичну суму заборгованості за кредитами, починаючи з дня їх надання позичальнику.

Проценти за користування кредитами нараховуються банком щомісяця, в останній робочий день місяця, та в день повного погашення кредитів позичальником за цим договором, але не пізніше терміну, вказаного у пункті 1.1 цього договору.

При розрахунку процентів враховується фактична кількість днів в розрахунковому періоді га році. При розрахунку процентів враховується перший день та не враховується останній день користування кредитами.

З наявних в матеріалах справи доказів чітко вбачається, що в період з березня 2008 року по липень 2013 року ОСОБА_2 виконував умови кредитного договору і будь-яких заперечень та/або звернень до банку з приводу незрозумілості розміру сплати суми основного боргу та сплати процентів за користування кредитом, у нього не було.

Доводи позовної заяви та апеляційної скарги про те, що факт невідповідності умов кредитного договору від 18 лютого 2008 рокувимогам, чинного на час його укладення, законодавства підтверджується наявним в матеріалах справи висновком експерта ТОВ «Київська незалежна судово-експертна установа», колегія суддів відхиляє, з огляду на настпуне.

Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

За приписами статтей 77, 78 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За правилами ст.82 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Отже, в силу вимог закону висновок експерта ТОВ «Київська незалежна судово-експертна установа» є лише письмовим доказом у даній цивільній справі. У зв'язку з цим, такий доказ має оцінюватись як письмовий доказ на рівні з іншими письмовими доказами наявними в матеріалах справи.

Колегія суддів, оцінивши в сукупності всі наявні в матеріалах справи докази за своїм внутрішнім переконанням, прийшла до висновку, що висновок експерта ТОВ «Київська незалежна судово-експертна установа» не є безумовним доказом, який би беззаперечно свідчив: 1) про відсутність вільного волевиявлення сторін при укладанні кредитного договору №37.2/АА - 009.08.2 від 08 лютого 2008 року; та 2) про те, що в момент підписання даного кредитного договору сторонами не було додержано вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 ЦК України та Законом України «Про захист прав споживачів».

Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає, що правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк», третя особа: ОСОБА_3 про захист прав споживача кредитних послуг, розірвання кредитного договору, укладених на його забезпечення договорів застави та поруки, а також для визнання цих договорів припиненими з вказаних у зустрічному позові ОСОБА_2 підстав , немає.

Згідно ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 1 цієї статті, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

В ході розгляду даної справи Публічним акціонерним товариством «Родовід Банк» було понесено судові витрати по сплаті судового збору за подачу позовної заяви в розмірі 3654 грн., ОСОБА_2, було понесено судові витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги в розмірі 2740,50 грн., позовні вимоги та апеляційна скарга задоволені частково на загальну на суму 300 688,61 грн., що становить 15,39% відсотків від суми заявлених вимог.

З урахуванням розміру задоволених вимог відшкодуванню ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» підлягають судові витрати у розмірі 562,35 грн., в свою чергу з Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» на користь ОСОБА_2 підлягають судові витрати за подання апеляційної скарги у розмірі 421,76 грн.

З урахуванням вимог ч.10 ст.141 ЦПК України, необхідно стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» судовий збір у розмірі 562,35 грн.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 421,76 грн.

Керуючись ст.ст.203, 215, 253, 256, 257, 258, 261, 267, 549, 553, 554, 551, 55, 6, 65, 627, 626, 628, 638 ЦК України, ст.ст. 76, 77, 78, 81, 82, 141, 367, 368, 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 03 серпня 2018 року в частині вирішення позовних вимог про стягнення пені, трьох відсотків річних та стягнення судового збору скасувати, та ухвалити в цій частині нове судове рішення наступного змісту.

Стягнути з ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер - НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» () пеню за період з 27.02.2014 року по 26.01.2015 року за кредитним договором № 37.2/АА-009.08.2 від 18.02.2008 року у розмірі 38 000,74 грн., та три відсотки річних за період з 27.02.2012 року по 26.01.2015 року у розмірі 6 357,04 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер - НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» () судовий збір у розмірі 562,35 грн.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» () на користь ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер - НОМЕР_1) судовий збір у розмірі 421,76 грн.

Рішення Дарницького районного суду від 03 серпня 2018 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» , третя особа: ОСОБА_3 про захист прав споживача кредитних послуг, розірвання та припинення договорів скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення наступного змісту.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» , третя особа: ОСОБА_3 про захист прав споживача кредитних послуг, розірвання та припинення договорів відмовити.

В іншій частині рішення Дарницького районного суду м. Києва від 03 серпня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини постанови, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 05 листопада 2018 року.

Головуючий: Судді: