Заводський районний суд м. Запоріжжя
Справа № 332/2231/18
Провадження №: 2/332/1149/18
02 листопада 2018 р. Заводський районний суд м. Запоріжжя у складі:
Головуючого судді Марченко Н.В.,
при секретарі Фурдак В.Й.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Заводського районного суду м. Запоріжжя цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в особі адвоката ОСОБА_2 за договором про надання правової допомоги до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні власністю, шляхом визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,
Позивач ОСОБА_1 в особі адвоката ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом визнання особи, такою, що втратила право користування жилим приміщенням. 23.10.2018 р. позовні вимоги було уточнено представником позивача адвокатом ОСОБА_2 В обґрунтування уточнених позовних вимог представник позивача посилається на те, що ОСОБА_1 на праві приватної власності належить ? частина житлового будинку, літ. А, з відповідними господарсько-побутовими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: м. Запоріжжя, вул. Скворцова, буд 204-206 на підставі договору дарування частки житлового будинку. Інша ? частина житлового будинку належить ОСОБА_4, яка 08.07.2012 р. померла. Інформації, щодо прийняття спадщини на ? частину житлового будинку, що залишилась після смерті ОСОБА_4 у позивача немає. Однак, відповідно до інформаційної довідки з реєстру речових прав на нерухоме майно № 141189849 від 12.10.2018 р., сформованої з метою перевірки власників будинку № 204-206 розташованого по вул. Скворцова в м. Запоріжжі, отримано інформацію, що власником ? частини зазначеного будинку є позивач ОСОБА_1 Інформація, щодо власника іншої ? частини житлового будинку відсутня. Відтак представник позивача прийшов до висновку, що, якби хтось прийняв у спадок ? частину будинку, що залишилась після смерті ОСОБА_4, то в сформованій інформаційній довідці з реєстру речових прав на нерухоме майно була б наявна інформація про нового власника майна. У належній ОСОБА_1 на праві приватної власності ? частині житлового будинку, літ. А., зареєстрований відповідач ОСОБА_3, про що позивач, під час оформлення договору дарування, не знала. Відповідач за адресою реєстрації не проживає з серпня 2017 року, його фактичне місце проживання позивачу не відомо. Таким чином відповідач ухиляється від зняття з реєстраційного обліку в добровільному порядку. Реєстрація відповідача в будинку перешкоджає позивачу у користуванні житловим будинком та призводить до того, що вона має сплачувати додаткові витрати по оплаті за комунальні послуги за зареєстровану, але не проживаючу фактично особу.
Представник позивача в судовому засіданні уточнений позов підтримав, просив його задовольнити з підстав вказаних в ньому, проти ухвалення заочного рішення не заперечував.
Відповідач в судове засідання не зявився, повідомлений вчасно та належним чином в порядку ч.11 ст.128 ЦПК України, якою передбачено, що відповідач, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликається до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Оголошення про виклик до суду відповідача було опубліковано на офіційному веб-сайті судової влади 01.10.2018 року.
Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
На підставі наявних у справі доказів, зі згоди позивачів, прийнято рішення про заочний розгляд справи на підставі ст. 280 ЦПК України.
Суд дослідивши письмові докази, встановивши факти та відповідні правовідносини, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з нижченаведених підстав.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 на праві приватної власності належить ? частина житлового будинку, літ. А, з відповідними господарсько-побутовими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: м. Запоріжжя, вул. Скворцова, буд. 204-206 на підставі договору дарування частки житлового будинку від 29.08.2017 р. посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_5 (а.с. 8-11). Також, право власності підтверджується в матеріалах справи копіями витягів з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 12,13-14). Із наданої копії технічного паспорта на житловий будинок № 204-206 розташований по вул. Скворцова в м. Запоріжжі, інша ? частина житлового будинку належить ОСОБА_4 (а.с. 54). ОСОБА_4 померла 08.07.2012 р., що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-ЖС №241408 виданої 09.07.2012 р. (а.с. 53). Відповідно до інформаційної довідки з реєстру речових прав на нерухоме майно № 141189849 від 12.10.2018 р., сформованої з метою перевірки власників будинку № 204-206 розташованого по вул. Скворцова в м. Запоріжжі, отримано інформацію, що власником ? частини зазначеного будинку є позивач ОСОБА_1 (а.с. 55-56). Інформація, щодо власника іншої ? частини житлового будинку відсутня. Відтак можна дійти до висновку, що, якби хтось прийняв у спадок ? частину будинку, що залишилась після смерті ОСОБА_4, то в сформованій інформаційній довідці з реєстру речових прав на нерухоме майно була б наявна інформація про нового власника майна. В частині житлового будинку, що належить позивачу, зареєстрований відповідач ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, даний факт підтверджується доданою до позовної заяви копією довідки № 04-42/2/3/1507 виданою 24.05.2018 р. Департаментом реєстраційних послуг Запорізької міської ради (а.с.7). Позивач, під час оформлення договору дарування, не знала про реєстрацію відповідача в будинку. Відповідач хоча й зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, але фактично там не проживає, особистих речей відповідача в будинку немає. Із довідки, виданої керівником органу самоорганізації населення № 45 ОСОБА_6, вбачається, що ОСОБА_7 у будинку розташованому за адресою: м. Запоріжжя, вул. Скворцова, б. 206 не проживає з серпня 2017 року (а.с.6). ОСОБА_1 не відомо, хто такий ОСОБА_7, оскільки він не є членом сімї позивача, його фактичне місце проживання та засоби звязку відсутні.
Відповідач в добровільному порядку з реєстраційного обліку не знявся. Даний факт суттєво порушує право власності позивача та створює перешкоди в користуванні власністю, яка несе додаткові витрати по його утриманню, оскільки плата за користування житлом нараховується виходячи з кількості зареєстрованих осіб.
Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Згідно з ч. 1, ч.2 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Статтею 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до положень ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Згідно зі статтею 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним.
Відповідно до п. 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності га інших речових прав» №5 від 07 лютого 2014 року, під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, попередніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК України) із зняттям останнього з реєстрації. Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства: статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР, стаття 405 ЦК України, а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про виселення; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.
Оскільки відповідач знаходиться на реєстраційному обліку за місцем проживання в житловому будинку позивача, вона не може реалізувати своє право і розпорядитися майном так, як цього бажає, та повинна нести додаткові витрати по оплаті житлово-комунальних послуг. Крім того, відповідач не є членом сімї позивача або власником будинку, тому не має права на користування житловою площею в цьому будинку. За таких підстав, суд вважає, що право позивача, щодо володіння спірним житловим будинком, порушується відповідачем, тому позов обґрунтований, законний та підлягає задоволенню.
Керуючись ст. ст. 263-265, 280-284, 288 ЦПК України, суд -
Позовні вимоги ОСОБА_1 в особі адвоката ОСОБА_2 за договором про надання правової допомоги до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні власністю, шляхом визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням задовольнити.
Усунути перешкоди ОСОБА_1 у користуванні власністю, шляхом визнання ОСОБА_3 таким, що втратив право користування будинком № 204-206 по вулиці Скворцова у м. Запоріжжі.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Суддя: Н.В.Марченко