Миколаївський районний суд Миколаївської області
Справа № 480/2399/16-ц
Провадження № 2/480/64/18
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

25 вересня 2018 року Миколаївський районний суд Миколаївської області в складі:

головуючого - судді Терентьєва Г. В.,

за участю секретаря Куртась К. В.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4,

відповідача ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_5 про визнання будинку об'єктом спільної сумісної власності та визнання права власності,

в с т а н о в и в:

До суду звернулась ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_5 про визнання будинку об'єктом спільної сумісної власності та визнання права власності, просила визнати житловий будинок по АДРЕСА_1 об'єктом спільної сумісної власності ОСОБА_6 та ОСОБА_7, а також визнати за нею право власності на 1/2 частину вказаного житлового будинку в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_6, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Свої позовні вимоги позивачка мотивувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 року померла її бабуся ОСОБА_7. Після її смерті відкрилася спадщина, яка складається з житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, розташованого по АДРЕСА_1. Вказаний житловий будинок належав померлій на підставі договору купівлі-продажу від 10 червня 2002 року, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського районного нотаріального округу Лактіоновою С. А.

На думку позивачки, спірний житловий будинок не можна вважати особистою приватною власністю ОСОБА_7, оскільки він був придбаний за спільні кошти ОСОБА_6 та ОСОБА_7

26 жовтня 2016 року Ухвалою Миколаївського районного суду Миколаївської області заборонено ОСОБА_3 та ОСОБА_5, а також будь-яким іншим особам вчиняти дії пов'язані із відчуженням права власності та зміною власника будинку що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1

Заборонено реєстраційним органам вчиняти будь-які дії, пов'язані з реєстрацією цивільно-правових угод про відчуження нерухомого майна - будинку що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1

Ухвалою Миколаївського районного суду Миколаївської області від 23 серпня 2018 року замінено одного забезпечення позову іншим та заборонено ОСОБА_3 та ОСОБА_5, а також будь-яким іншим особам вчиняти дії пов'язані із відчуженням права власності та зміною власника будинку що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та заборони реєстраційним органам вчиняти будь-які дії, пов`язані з реєстрацією цивільно - правових угод про відчуження нерухомого майна - будинку що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 на накладення арешту на житловий будинок по АДРЕСА_1

В судовому засіданні позивачка та її представник свої позовні вимоги, які викладені в позовній заяві підтримали.

Відповідач ОСОБА_3 та його представник заперечували проти задоволення позову, посилаючись на його недоведеність.

Відповідач ОСОБА_5 позов визнав та не заперечував проти його задоволення, підтвердивши обставини, викладені позивачкою.

Вислухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши письмові докази по справі суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно копії свідоцтва про смерть ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року у віці 35 років.

ІНФОРМАЦІЯ_2 року померла бабуся позивачки ОСОБА_7, у віці 88 років.

Після смерті ОСОБА_7 відкрилася спадщина, яка складається з житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, розташованого по АДРЕСА_1.

Спірний житловий будинок належав померлій на підставі договору купівлі-продажу від 10 червня 2002 року, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського районного нотаріального округу Лактіоновою С. А.

На випадок своєї смерті ОСОБА_7 залишила заповіт, відповідно до якого спадкоємцем житлового будинку по АДРЕСА_1 є відповідач ОСОБА_3.

Перед придбанням спірного житлового будинку мати позивачки ОСОБА_6 та бабуся позивачки ОСОБА_7 продали інший житловий будинок по АДРЕСА_2, що належав їм на праві спільної приватної власності. Кошти, отримані ними за продаж цього будинку були витрачені на придбання спірного житлового будинку.

Вказані обставини відповідач ОСОБА_3 визнав, а отже вони відповідно до статті 82 ЦПК України не підлягають доказуванню.

Обставини придбання спірного житлового будинку, на які посилається позивачка, були також підтверджені і свідками, допитаними в судовому засіданні - ОСОБА_9, та ОСОБА_10

Згідно із частиною 1 статті 17 Закону України «Про власність», який був чинним на час виникнення спірних правовідносин, майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними.

Частиною 2 статті 112 ЦК Української РСР 1963 року визначено, що сумісною власністю є спільна власність без визначення часток.

За змістом пункту 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», розглядаючи позови, пов'язані з спільною власністю громадян, суди повинні виходити з того, що відповідно до чинного законодавства спільною сумісною власністю є не лише майно, нажите подружжям за час шлюбу (стаття 16 Закону України «Про власність», стаття 22 Кодексу про шлюб та сім'ю України), а й майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї, або майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об'єдналися для спільної діяльності, коли укладеною між ними письмовою угодою визначено, що воно є спільною сумісною власністю, тощо.

При цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об'єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету.

З урахуванням вказаних положень закону, суд приходить до висновку про можливість визнання житлового будинку по АДРЕСА_1 об'єктом спільної сумісної власності ОСОБА_6 та ОСОБА_7.

Що стосується вимоги позивачки про визнання за нею права власності на 1/2 частину житлового будинку по АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_6, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 року, то в цій частині позов задоволенню не підлягає.

Так, у пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" № 7 від 30 травня 2008 року роз'яснено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Отже, належним способом захисту прав спадкоємця у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину є звернення спадкоємця до суду з вимогами про визнання права власності, в порядку спадкування.

Разом з тим, позивачка не надала суду доказів звернення до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6 Отже, позивачка не позбавлена можливості прийняти спадщину в нотаріальному порядку, у зв'язку з чим ця вимога судовому розгляду не підлягає.

Керуючись ст. ст. 10-13, 76-80, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_5 про визнання будинку об'єктом спільної сумісної власності та визнання права власності, задовольнити частково.

Визнати житловий будинок по АДРЕСА_1 об'єктом спільної сумісної власності ОСОБА_6 та ОСОБА_11.

В іншої частині позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Миколаївської області шляхом подачі апеляційної скарги до або через Миколаївський районний суд Миколаївської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було проголошено лише вступну і резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, цей строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Г. В. Терентьєв

25.09.2018