Справа № 482/355/18
Номер провадження 2/482/303/2018
ЗАОЧНЕ Р І Ш Е Н Н Я
12 жовтня 2018 року м. Нова Одеса
Новоодеський районний суд Миколаївської області в складі: головуючого - судді Демінської О.І., за участю секретаря судового засідання - Шведової Я.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Нова Одеса Миколаївської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 сільської ради, Новоодеської районної державної адміністрації Миколаївської області, Товариства з обмеженою відповідальністю «Обласний земельно-кадастровий центр», про визнання недійсним державного акту про право приватної власності на землю,
У березні 2018 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 сільської ради, Новоодеської районної державної адміністрації Миколаївської області, Товариства з обмеженою відповідальністю «Обласний земельно-кадастровий центр», про визнання недійсним державного акту про право приватної власності на землю серії І-МК № 022712 від 10.12.2001 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №161, виданого на імя ОСОБА_5, про право власності на земельну ділянку площею 19,74 га, що розташована на території ОСОБА_4 сільської ради Новоодеського району Миколаївської області.
В обґрунтування позову зазначив, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 30.03.2001 року ОСОБА_6, ОСОБА_1, ОСОБА_7 є спадкоємцями майна померлого 10.06.1997 року ОСОБА_8, в рівних частках кожен. Спадкове майно складається з права на земельну частку розміром 10,4 кадастрових гектарів, яка перебуває у колективній власності КСП «Дружба», що належало спадкодавцю на підставі сертифіката на право на земельну ділянку (пай) серії МК № 0154527, виданого 20.03.1997 року на підставі розпорядження Новоодеської райдержадміністрації від 14.03.1997 року №68 та зареєстроване у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) 20.03.1997 року за №6115.
Вказав, що 02.11.2017 року, звернувшись до райдержадміністрації Новоодеського району із заявою про виділення йому в натурі земельної ділянки відповідно до вище вказаного свідоцтва, дізнався, що на підставі рішення ОСОБА_4 сільської ради від 16.11.2001 року ОСОБА_6 передано у приватну власність 19,74 га відповідно до сертифікатів МК №0154527 від 20.03.1997 року та МК №0154530 від 20.03.2001 року, та 10.12.2001 року ОСОБА_6 (зазначеної як «Віктовська») видано державний акт на право приватної власності серії І-МК №022712.
Посилаючись на те, що після смерті його матері ОСОБА_6, 26.12.2017 року, спадкоємцями після її смерті є її діти він, позивач по справі, його сестра ОСОБА_2, брат ОСОБА_3, які є відповідачами по справі, державний акт на право приватної власності на землю серії І-МК № 022712 від 10.12.2001 року, є незаконним, оскільки в рішенні 18 сесії 23 скликання №2 ОСОБА_4 сільської ради Новоодеського району Миколаївської та в акті на право приватної власності на землю серії І-МК №022712 від 10.12.2001 року неправильно зазначено прізвище його матері «Віктовська», а повинно значитись «Вітковська». До того ж, 16.11.2001 року рішенням 18 сесії 23 скликання №2 ОСОБА_4 сільської ради Новоодеського району Миколаївської ОСОБА_5 надано лише 9,98 га, а ОСОБА_8 на право приватної власності на землю серії І-МК № 022712 від 10.12.2001 року видано на 19,74 га; земельна ділянка розміром 10,4 умовних кадастрових гектарів відповідно до сертифікату серії МК №0154527, виданого 20.03.1997 року, вже має співвласників відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом від 30.03.2001 року.
Виходячи з цих обставин, враховуючи неможливість виділення йому в натурі земельної ділянки відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, позивач просив про визнання недійсним обумовленого державного акта на право власності на земельну ділянку, вказуючи, що про порушення свого права він дізнався лише в грудні 2017 року.
У судове засідання 12.10.2018 року позивач та його представник не зявились, надали до суду заяви, в яких просили розглядати справу за їх відсутністю, вимоги позову підтримали, з підстав у ньому викладених, просили про його задоволення, проти заочного розгляду справи не заперечували.
Відповідачі у судові засідання з розгляду справи по суті, які призначалися судом неодноразово, не з'явились. Відзиву не надали.
У відповідності з вимогами ст.ст. 223, 280 ЦПК України, справу розглянуто у відсутність сторін, в порядку заочного розгляду, оскільки у справі достатньо даних про права та взаємини сторін, відповідачі належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду, у відповідності до ст. 128 ЦПК України, представник позивача не заперечував проти такого вирішення справи.
Згідно з вимогами ч. 2 ст. 247 ЦПК фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки сторони не з'явилися до зали судового засідання.
Дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, суд приходить до переконання, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного.
За правилами ст.ст. 1216, 1217 ЦК України спадкування є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Ст. 1218 ЦК України передбачає, що до складу спадщини входять всі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Тобто, успадковуються не тільки майнові права на обєкти права власності, а й права із здійсненням яких законом повязується виникнення майнових прав.
Відповідно до ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини, вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно вимог абзацу 1 п.12 Розділу Х «Перехідні положення» Земельного кодексу України до розмежування земель державної та комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями ( крім земель, переданих у приватну власність, та земель, зазначених в абзацах другому та четвертому цього пункту) в межах населених пунктів здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради з урахуванням вимог абзацу третього цього пункту, а за межами населених пунктів відповідні органи виконавчої влади.
За змістом ст. 25 Закону України «Про сільськогосподарську кооперацію» та ст. 3 Указу Президента України «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва» передбачалося, що право на земельну частку (пай) та право на земельну ділянку, яка виділена в натурі (на місцевості), можуть бути об'єктом спадкування.
У роз'ясненнях, що містяться у п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», зазначено, що сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акта на право власності на землю. Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай).
Згідно ст.86, ч.4 ст. 120 ЗК України (в редакції чинній на час видачі спірних державних актів) земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність).
Право власності на земельну ділянку посвідчувалося державним актом, відповідно до ч.1 ст. 126 ЗК України ( в редакції чинній на час видачі спірних державних актів).
Відповідно до ч. 1 ст. 155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.
Оскільки державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності, то у спорах, пов'язаних із правом власності на земельні ділянки, останні можуть визнаватися недійсними, що є законним, належним та окремим способом поновлення порушених прав у судовому порядку.
У судовому засіданні встановлено, що батьку позивача ОСОБА_8 за життя належав сертифікат серії МК № 0154527, виданого 20.03.1997 року, на земельну частку (пай) розміром 10,4 умовних кадастрових гектарів.
Матір позивача - ОСОБА_6 за життя була власником сертифікату серії МК № 0154530 від 20.03.1997 року на земельну частку (пай), розміром 9,34 га умовних кадастрових гектарів.
10.06.1997 року помер батько позивача ОСОБА_8
Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 30.03.2001 року спадкоємцями після смерті ОСОБА_8 є: в рівних частках кожен (по 1/3 частки) його дружина ОСОБА_6, його син ОСОБА_1 та неповнолітня дочка ОСОБА_9, посвідченого державним нотаріусом Новоодеської державної нотаріальної контори ОСОБА_10, реєстровий №2-511. Спадкове майно складається, в тому числі, з права на земельну частку розміром 10,4 кадастрових гектарів, яка перебуває у колективній власності КСП «Дружба», що належало спадкодавцю на підставі сертифіката на право на земельну ділянку (пай) серії МК № 0154527, виданого 20.03.1997 року на підставі розпорядження Новоодеської райдержадміністрації від 14.03.1997 року №68 та зареєстроване у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) 20.03.1997 року за №6115.
16.11.2001 року рішенням 18 сесії 23 скликання №2 ОСОБА_4 сільської ради Новоодеського району Миколаївської області затверджено проект організації земельних часток (паїв), розроблених Обласним земельно- кадастровим центром, вирішено: передати у приватну власність земельні частки (паї) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва громадянам України на земельну частку (пай) у фізичних гектарах згідно з проектом організації земельних часток (паїв) загальною площею 1595, 42 га ріллі, за списком, що додається; освоєння переданих у власність земельних ділянок розпочати після перенесення в натурі меж земельних ділянок та одержання державних актів на право приватної власності на землю.
Згідно додатку до вказаного рішення ОСОБА_4 сільської ради Новоодеського району Миколаївської області від 16.11.2001 року значиться за № 247 ОСОБА_5 9,98 га.
Відповідно до ОСОБА_8 про встановлення меж земельної ділянки в натурі та передачу і прийом межових знаків під охорону та зберігання від 26.11.2001 року на виконання рішення 18 сесії 23 скликання №2 ОСОБА_4 сільської ради Новоодеського району Миколаївської області від 16.11.2001 року ОСОБА_5 встановлено в натурі межі земельної ділянки переданої в приватну власність для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в межах території ОСОБА_4 сільської ради загальною площею 19,74 га ріллі. Передано межові знаки.
10.12.2001 року ОСОБА_5 на підставі рішення 18 сесії 23 скликання ОСОБА_4 сільської ради Новоодеського району Миколаївської області від 16.11.2001 року №2 видано державний акт серії І-МК №022712 на право приватної власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 19,74 га, розташованої на території ОСОБА_4 сільської ради Новоодеського району Миколаївської області, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №161.
Внаслідок дослідження матеріалів справи встановлено, що вказаний державний акт на право приватної власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 19,74 га, розташованої на території ОСОБА_4 сільської ради Новоодеського району Миколаївської області, було видано ОСОБА_6 з урахуванням сертифікату серії МК № 0154527, виданого 20.03.1997 року, на право на земельну частку (пай) розміром 10,4 умовних кадастрових гектарів, яка перебуває у колективній власності КСП «Дружба», та належала її чоловіку ОСОБА_8, та сертифікату серії МК № 0154530, виданого 20.03.1997 року, на право на земельну частку (пай) розміром 9,34 га умовних кадастрових гектарів.
Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер 45534135, дата формування 12.10.2015 року, номер запису про право власності 11573244, дата реєстрації 09.10.2015 року, власником земельної ділянки з цільовим призначенням: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 19,7442 га, розташованої на території ОСОБА_4 сільської ради Новоодеського району Миколаївської області, є ОСОБА_6
26.12.2017 року ОСОБА_6 померла ( свідоцтво про смерть серія І-ФП № 272025, видане виконкомом ОСОБА_4 сільської ради Новоодеського району Миколаївської області 27.12.2017 року, актовий запис № 18).
За даними спадкової справи №23/2018 до майна померлої 26.12.2017 року ОСОБА_6, заведеної приватним нотаріусом Новоодеського районного нотаріального округу Миколаївської області ОСОБА_11, спадкоємцями після смерті померлої є її діти позивач по справі ОСОБА_1, відповідач 1 ОСОБА_2, відповідач 2 ОСОБА_3, які звернулись з заявами про прийняття спадщини після смерті своєї матері.
02.11.2017 року позивач ОСОБА_1, як спадкоємець після смерті батька ОСОБА_8, відповідно до свідоцтва про право на спадщину від 30.03.2001 року, звернувся до Новоодеської районної державної адміністрації Миколаївської області з заявою щодо виділення в натурі земельної частки розміром 10,4 кадастрових гектарів, яка перебуває у колективній власності КСП «Дружба», що належала спадкодавцю на підставі сертифіката на право на земельну ділянку (пай) серії МК № 0154527, виданого 20.03.1997 року на підставі розпорядження Новоодеської райдержадміністрації від 14.03.1997 року №68 та зареєстроване у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) 20.03.1997 року за №6115.
Згідно листа Новоодеської районної державної адміністрації Миколаївської області від 18.12.2017 року (вих.№107/18-39/02), відповідно до шнурової книги видачі та руху сертифікатів на земельні частки (паї) по КПС «Дружба», Книги записів реєстрації державних актів на права власності на землю громадян ОСОБА_4 сільської ради, право на земельну частку (пай) розміром 10,4 умовних кадастрових гектарів, яка перебуває у колективній власності КСП «Дружба», та належала ОСОБА_8, отримала ОСОБА_6, згідно отриманого державного акту на право власності серії І-МК №022712, на підставі рішення 18 сесії 23 скликання ОСОБА_4 сільської ради від 16 листопада 2001 року №2. Державний акт, виданий 10.12.2001 року ОСОБА_6 передано у приватну власність 19,74 га відповідно до сертифікатів серії МК № 0154527, виданого 20.03.1997 року, та серії МК № 0154530 від 20.03.1997 року. У звязку з цим позивачу відмовлено у задоволенні його заяви щодо виділення в натурі земельної частки.
За твердженням позивача, про порушення свого права він дізнався лише в грудні 2017 року, отримавши вказаний лист Новоодеської районної державної адміністрації Миколаївської області від 18.12.2017 року.
Будь-яких доказів на спростування цього факту суду не надано.
Позивач в позовній заяві стверджував, що державний акт на право приватної власності на землю серії І-МК № 022712 від 10.12.2001 року, є незаконним, оскільки в рішенні 18 сесії 23 скликання №2 ОСОБА_4 сільської ради Новоодеського району Миколаївської та в акті на право приватної власності на землю серії І-МК №022712 від 10.12.2001 року неправильно зазначено прізвище його матері «Віктовська», а повинно значитись «Вітковська». До того ж, 16.11.2001 року рішенням 18 сесії 23 скликання №2 ОСОБА_4 сільської ради Новоодеського району Миколаївської ОСОБА_5 надано лише 9,98 га, а ОСОБА_8 на право приватної власності на землю серії І-МК № 022712 від 10.12.2001 року видано на 19,74 га; земельна ділянка розміром 10,4 умовних кадастрових гектарів відповідно до сертифікату серії МК №0154527, виданого 20.03.1997 року, вже має співвласників відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом від 30.03.2001 року.
Вказаний державний акт на право приватної власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 19,74 га, було видано ОСОБА_6 без вирахування частки неповнолітнього на той час позивача та без вирахування часток всіх спадкоємців, згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 30.03.2001 року, чим порушено право позивача на отримання землі на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 30.03.2001 року, згідно з яким 1/3 частка права на земельну частку розміром 10,4 кадастрових гектарів, яка перебуває у колективній власності КСП «Дружба», що належало спадкодавцю на підставі сертифіката на право на земельну ділянку (пай) серії МК № 0154527, виданого 20.03.1997 року на підставі розпорядження Новоодеської райдержадміністрації від 14.03.1997 року №68 та зареєстроване у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) 20.03.1997 року за №6115, належить позивачу ОСОБА_1
Враховуючи наведене, позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню.
14.03.2018 року позивачем ОСОБА_1 до суду подано попередній розрахунок судових витрат на професійну правничу допомогу, в якій останній зазначає, що 01.09.2017 року та 15.12.2017 року було укладено договори про правову допомогу з адвокатом ОСОБА_12, та понесені витрати на професійну правничу допомогу за період з 01.09.2017 року по 01.03.2018 року складають 4487,60 грн., в підтвердження чого надано розрахунки про надання правової допомоги.
Згідно розрахунку №1 адвокатом ОСОБА_12 надано правничу допомогу ОСОБА_1 01.09.2017 року з 09.30 год. до 10.30 год. (розрахунок вартості (1684 грн. х 40% прожиткового мінімуму для працездатної особи за годину правової допомоги) х 1, вартість 673,6 грн.; 01.11.2017 року з 09.00 год. до 09.30 год. ( розрахунок вартості (1684 грн. х40% прожиткового мінімуму для працездатної особи за годину правової допомоги) х 0,5, вартість 336,8 грн.; 09.11.2017 року з 09.30 год. до 10.30 год. (розрахунок вартості (1684 грн. х 40% прожиткового мінімуму для працездатної особи за годину правової допомоги) х 1,5, вартість 1010,4 грн., а всього фактично оплачено 2020,80 грн.
Згідно розрахунку №2 адвокатом ОСОБА_12 надано правничу допомогу ОСОБА_1 23.01.2018 року з 09.10 год. до 09.40 год. (розрахунок вартості (1762 грн. х 40% прожиткового мінімуму для працездатної особи за годину правової допомоги) х 0,5, вартість 352,40 грн.; 26.02.2018 року з 14.00 год. до 17.00 год. (розрахунок вартості (1762 грн. х 40% прожиткового мінімуму для працездатної особи за годину правової допомоги) х 3, вартість 2114,40 грн., а всього фактично оплачено 2466,80 грн.
До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать, в тому числі, витрати на професійну правничу допомогу (пункт 3 частини першої статті 133 ЦПК України).
Згідно зі статтею 137 ЦПК України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов'язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «ОСОБА_11 проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
Таким чином, розподіляючи витрати, понесені позивачем на професійну правничу допомогу, суд дійшов висновку про те, що наявні в матеріалах справи докази понесених витрат є підставою для відшкодування судом вказаних витрат в розмірі 4487,60 грн., з
відповідачів, адже цей розмір доведений, документально обґрунтований та відповідає критерію розумної необхідності таких витрат.
Також, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідачів на користь позивача, підлягає стягненню судовий збір, в рівних частках, тобто по 140 грн. 80коп.
Керуючись ст. ст. 18, 89, 259, 263-265,280 ЦПК України, суд,
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_13, ОСОБА_3, ОСОБА_4 сільської ради, Новоодеської районної державної адміністрації Миколаївської області, Товариства з обмеженою відповідальністю «Обласний земельно-кадастровий центр», про визнання недійсним державного акту про право приватної власності на землю - задовольнити.
Визнати недійсним державний акт серії І-МК №022712 від 10.12.2001 року на право приватної власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 19,74 га, розташованої на території ОСОБА_4 сільської ради Новоодеського району Миколаївської області, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №161, виданого на імя ОСОБА_5.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення може бути оскаржене позивачем шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Миколаївського апеляційного суду через Новоодеський районний суд Миколаївської області.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Рішення складено 12 жовтня 2018 року

Суддя Новоодеського районного суду

Миколаївської області ОСОБА_14