Миколаївський районний суд Миколаївської області
Справа № 480/1095/18
Провадження № 2/480/666/18
РІШЕННЯ

Іменем України

(заочне)

05 жовтня 2018 року

Миколаївський районний суд Миколаївської області, в складі головуючого судді Шаронової Н.О., за участю секретаря судового засідання Бойко В.Д., розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,

встановив:

У червні 2018 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до Миколаївського районного суду Миколаївської області з позовною заявою до ОСОБА_2 (далі відповідач) про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням.

Позовні вимоги позивач ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що, відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом від 12 квітня 1990 року вона є власником житлового будинку № 23, розташованого по вулиці Гагаріна у селі Степове Миколаївського району Миколаївської області. У позовній заяві позивач зазначає, що у належному їй будинку, у тому числі, зареєстрований, при цьому з 1998 року фактично не проживає її син відповідач ОСОБА_2. Також позивач вказує на те, що останнє відоме місцепроживання відповідача є її будинок 23 у с. Степове Миколаївського району Миколаївської області.

Посилаючись на вищевикладене, а саме на те, що відповідач до цього часу залишається зареєстрованим у будинку позивача, позивач просить суд визнати відповідача ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим будинком, розташованим за адресою: будинок 23 вулиця Гагаріна, селище Надбузьке, Миколаївського району Миколаївської області.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з'явилася, про дату та час розгляду справи повідомлена вчасно та належним чином. Раніше, у судовому засіданні, позивач позов підтримала та просила суд його задовольнити.

Представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_3 у судове засідання не з'явився, при цьому 05.10.2018 подав суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав і просив задовольнити їх у повному обсязі, також просив розглядати справу за його відсутності, а також за відсутністю позивача. Проти заочного рішення не заперечував.

Відповідач ОСОБА_2, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, без повідомлення причин, у судове засідання не з'явився; відзив не подав.

Відповідно до положень ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) суд ухвалив розглядати справу в заочному порядку, на підставі наявних у справі доказів.

Заслухавши у судовому засіданні позивача та її представника, свідків, дослідивши матеріали справи, суд встановив таке.

Відповідно до копії свідоцтва про право власності на житловий будинок від 12 квітня 1990 року, виданого виконавчим комітетом Степівської сільської ради народних депутатів, серії САА № 458206, а також копії ОСОБА_4 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 2725258 від 03 лютого 2004 року, позивач ОСОБА_1 є приватним власником 1/1 частки житлового будинку № 23, розташованого по вулиці Гагаріна у селі Степове Миколаївського району Миколаївської області (а. с. 32, 33).

Відповідно до копії довідки сільського голови Степівської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області від 12 червня 2018 року у будинку №23 у селі Степове Миколаївського району Миколаївської області зареєстрована ОСОБА_1 та зареєстрований і понад п'ятнадцять років не проживає син ОСОБА_2 (а. с. 34).

Свідки ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_4 у судовому засіданні надані показання, які узгоджують зі складеним ними 18 червня 2018 року актом про не проживання особи за місцем реєстрації, копія якого наявна у матеріалах цивільної справи (а. с. 35).

Відповідно до ч. 1 ст. 317 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Згідно з положеннями ст. 361 ЦК України співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Згідно з положеннями ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до положень ст. 150 Житлового кодексу України (далі - ЖК України) громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Згідно з положеннями ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

З огляду на те, що наявність реєстрації відповідача у будинку, який на праві приватної власності належить позивачу, створює позивачеві перешкоду у повній мірі розпоряджатися своїм домоволодіння, суд вважає, що право власності позивача підлягає захисту, шляхом визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. За таких обставин, позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 12, 13, ч. 1 ст. 81, п. 1) ч. 2 ст. 141, ст. ст. 258, 259, ст. ст. 264 - 266, 280 - 282 Цивільного процесуального кодексу України, -

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,- задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, (зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2) таким, що втратив право користування жилим приміщенням житловим будинком № 23, розташованим по вулиці Гагаріна у селі Степове Миколаївського району Миколаївської області.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, (зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2; НОМЕР_1; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2) на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженки ІНФОРМАЦІЯ_4 (зареєстрована та проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2; НОМЕР_3; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4), судовий збір у сумі 704 грн. 80 коп.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 273 ЦПК України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно з ст. 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом пятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; 2) на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом пятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Згідно з положеннями ст. 355 ЦПК України апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_7

05.10.2018