Справа № 629/4300/18
Номер провадження 2/629/1541/18
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
02.10.2018 року Лозівський міськрайонний суд Харківської області в складі головуючого судді Ткаченко О.А., за участю секретаря Авраменко О.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу в спрощеному провадженні за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, -
Позивач звернулася до суду з позовною заявою до відповідача в якому просить визнати відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням - квартирою, за адресою: АДРЕСА_1, посилаючись на те, що вона є співвласником даної квартири. Відповідач з 2009 року зареєстрований у вищевказаній квартирі, однак з 2012 року в ній не проживає, його особистих речей в квартирі не має. Всі витрати по сплаті комунальних послуг вона несе самостійно, відповідач квартирою не цікавиться. Оскільки збереження реєстрації відповідача змушує її нести додаткові витрати по оплаті квартирної плати, та не можливість оформлення субсидії, тому вона змушена звертатися до суду з даним позовом.
Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не зявилися, надала заяви про розгляд справи за її відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягала, в разі неявки в судове засідання відповідача, просила винести заочне рішення на підставі доказів, що містяться в матеріалах справи.
Відповідач ОСОБА_2 жодного разу у судове засідання не зявився, тоді як про день, час та місце слухання справи судом повідомлений своєчасно та належним чином, причину неявки суду не повідомив. Відзив, письмові та електронні докази до суд не подав.
Виходячи з викладеного, зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів.
Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.
Позивач по справі є співвласником квартири, за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло від 11.08.2008 року, видане Лозівською міською радою Харківської області (а.с.12).
Згідно особових рахунків та довідки КП «Житлова Управляюча компанія» від 23.07.2018 року, в квартирі, за адресою: АДРЕСА_1, зареєстровані: ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_7 (а.с.13,14,15).
Відповідно до ст.405 ЦК України, члени сімї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Згідно актів про не проживання особи за місцем реєстрації, складених сусідами ОСОБА_8, ОСОБА_9, від 27.07.2018 року та 20.04.2018 року, відповідач ОСОБА_2 не проживає в квартирі, за адресою: АДРЕСА_1, з 2012 року(а.с.16,17).
У відповідності до ст.71 ч.1 Житлового Кодексу Української РСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.
Згідно ст.72 Житлового Кодексу Української РСР, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені законом строки, провадиться у судовому порядку.
Згідно ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійснені ним права користування та розпорядження своїм майном, хоча б ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Вказана стаття встановлює право власника житла на власний розсуд визначати, хто має право в ньому проживати.
Відповідно до ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. В даному разі з вини відповідача права позивача обмежені.
Відповідач в даному разі своїм протиправним поводженням створює перешкоди, що заважають нормальному здійсненню права власності, а саме нарахування комунальних послуг, якими позивач не користується, але повинна сплачувати з вини відповідача.
Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року, відповідно до закону №475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст.316,317,319,321 ЦК України).
Згідно з положеннями статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.
Положення статей 383,391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жилого приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім'ї.
Відповідно до розяснень, що містяться у п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового Кодексу України» на ствердження вибуття на інше постійне місце проживання суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання, зокрема повідомлення про те у листах, розписках, переадресуванні кореспонденції, утворення сімї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк.
Відповідно до розяснень Пленуму Верховного Суду України, наданих п.10 Постанови «Про деякі питання, що виникли у практиці застосування судами Житлового кодексу України» №2 від 12.04.1985 року, у справах щодо визнання наймача або члена його сімї таким, що втратив право користування жилим приміщенням, необхідно зясувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки.
У звязку з вищенаведеним, суд вважає, що відповідач не проживає в квартирі, за адресою: АДРЕСА_1, понад сім років без поважних причин, витрат по оплаті комунальних послуг та утриманню житла не здійснював, а тому він втратив право на користування жилим приміщенням.
Згідно ст.6 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобовязані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання.
Відповідно до ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права власності або права користування житловим приміщенням.
Згідно ст.ст.13,81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, і сторони у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Таким чином, суд, перевіривши матеріали справи, дійшов висновку, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.
Розподіл судових витрат суд вирішує відповідно ст.141 ЦПК України.
Керуючись ст.ст.13,81,141,265,280,282-284,288,289 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням - задовольнити.
Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, таким, що втратив право користування квартирою, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1.
Заочне рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Харківської області через Лозівський міськрайонний суд Харківської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача про перегляд заочного рішення, яка може бути подана до суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення повного заочного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Позивач ОСОБА_1, зареєстрована та проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3. кв.32, ідентифікаційний номер НОМЕР_2.
Відповідач ОСОБА_2, зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4, ідентифікаційний номер НОМЕР_1.
Суддя О.А.Ткаченко