У Х В А Л А

01 жовтня 2018 року

м. Київ

Справа № 711/3953/15-ц

Провадження № 14-421цс18

Велика Палата Верховного Суду у складі:

судді-доповідача Ситнік О. М.,

суддів: Антонюк Н. О., Бакуліної С. В., Данішевської В. І., Золотнікова О. С., Кібенко О. Р., Князєва В. С., Лобойка Л. М., Лященко Н. П., Прокопенка О. Б., Рогач Л. І., Саприкіної І. В., Ткачука О. С., Уркевича В. Ю., Яновської О. Г.,

розглянувши заяву про самовідвід судді Ситнік О. М. від участі у розгляді справи

за позовом Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» (далі - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль») до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» про визнання правочинів недійсними та застосування наслідків їхньої недійсності

за заявою ОСОБА_4 про перегляд рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 22 лютого 2016 року у складі судді Шиповича В. В., ухвали Апеляційного суду Черкаської області від 07 липня 2016 року у складі колегії суддів Пономаренка В. В., Сіренка Ю. В., Ювшина В. І. та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 серпня 2017 року у складі колегії суддів Іваненко Ю. Г., Ситнік О. М., Ступак О. В. та

УСТАНОВИЛА:

У травні 2015 року ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» звернулося до суду з позовом, у якому просило стягнути з ОСОБА_4 заборгованість за кредитним договором від 21 березня 2006 року № 010/02-2/126/01-06, що станом на 25 серпня 2015 року склала 16 417,52 доларів США заборгованості за кредитом, 3 458,25 доларів США заборгованості зі сплати процентів та 18 173 грн 14 коп. пені, що еквівалентно 822,48 доларів США.

У грудні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду із зустрічним позовом до ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», у якому просила визнати недійсними генеральну кредитну угоду від 21 березня 2006 року № 010/02-2/126/01-06, додаток № 1 - кредитний договір від 21 березня 2006 року № 010/02-2/126/01-06, укладений в рамках генеральної кредитної угоди, та застосувати наслідки недійсності правочину.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 22 лютого 2016 року позов ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором від 21 березня 2006 року № 010/02-2/126/01-06, яка виникла станом на 25 серпня 2015 року, а саме: заборгованість за кредитом у розмірі 16 417,52 доларів США, заборгованість за процентами у розмірі 3 458,25 доларів США та пеню у розмірі 18 173 грн 14 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 відмовлено.

Ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 07 липня 2016 року, апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишено без задоволення, рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 22 лютого 2016 року залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 серпня 2017 року (у складі колегії суддів Іваненко Ю. Г., Ситнік О. М., Ступак О. В.) касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилено, рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 22 лютого 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 07 липня 2016 року залишено без змін.

У листопаді 2017 року ОСОБА_4 звернулася до Верховного Суду України із заявою про перегляд рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 22 лютого 2016 року, ухвали Апеляційного суду Черкаської області від 07 липня 2016 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 серпня 2017 року з підстави, передбаченої пунктами 1, 4 частини першої статті 355 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у редакції, чинній на час подання заяви, а саме, посилаючись на неоднакове застосування судами касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, а також на невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції викладеним у постановах Верховного Суду України висновкам щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

На підтвердження зазначеної підстави подання заяви ОСОБА_4 посилається, у тому числі, і на постанови Вищого адміністративного суду України від 03 березня 2016 року та від 09 липня 2013 року, в яких, на думку заявниці, по-іншому, ніж в оскаржуваній ухвалі касаційного суду цивільної юрисдикції, застосовані норми матеріального права.

15 грудня 2017 року розпочав роботу Верховний Суд і набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - Закон № 2147-VIII), яким ЦПК України викладено в новій редакції.

Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України в редакції вказаного Закону провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до підпункту 1 пункту 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України в редакції Закону № 2147-VІІІ, заяви про перегляд судових рішень Верховним Судом України у цивільних справах, які подані та розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку колегією у складі трьох або більшої непарної кількості суддів за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У січні 2018 року Верховний Суд України передав заяву ОСОБА_4 про перегляд судових рішень до Касаційного цивільного суду.

Згідно з абзацом 2 частини другої статті 360-2 ЦПК України у редакції, яка діяла до 15 грудня 2017 року, якщо судове рішення оскаржується з підстав неоднакового застосування однієї і тієї самої норми права судами касаційної інстанції різної юрисдикції, справа розглядається на спільному засіданні відповідних судових палат Верховного Суду України. Засідання є правомочним за умови присутності на ньому не менше двох третин суддів від загального складу кожної з відповідних судових палат Верховного Суду України.

Відповідно до підпункту 2 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України в редакції Закону № 2147-VІІІ, якщо цивільна справа за заявою про перегляд судових рішень Верховним Судом України відповідно до правил, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу, повинна розглядатися на спільному засіданні відповідних судових палат Верховного Суду України, - така справа після її отримання Касаційним цивільним судом передається на розгляд ВеликоїПалати Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2018 року справу передано на розгляд ВеликоїПалати Верховного Суду, оскільки заява про перегляд подана ОСОБА_4 з підстав неоднакового застосування одних і тих самих норм матеріального права судами касаційної інстанції різної юрисдикції (цивільної та адміністративної), тому за правилами статті 360-2 ЦПК України у редакції до 15 грудня 2017 року справа повинна розглядатися на спільному засіданні відповідних судових палат Верховного Суду України.

Зазначена справа надійшла до Великої Палати Верховного Суду 21 вересня 2018 року і цього ж дня відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями її було призначено судді-доповідачеві Ситнік О. М.

24 вересня 2018 року суддею Великої Палати Верховного Суду Ситнік О. М. подано заяву про самовідвід від участі у розгляді справи № 711/3953/15-ц у порядку статей 36, 37, 39 ЦПК України, яка мотивована тим, що вона вже брала участь у розгляді цієї справи у суді касаційної інстанції.

Частиною другою статті 36 ЦПК України визначено, що суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених статтею 37 цього Кодексу, якою унормовано недопустимість повторної участі судді у розгляді справи та перегляду суддею судових рішень, прийнятих за його участі.

Згідно з частиною першою статті 39 ЦПК України з підстав, зазначених у статтях 36-38 цього Кодексу, суддя, секретар судового засідання, експерт, спеціаліст, перекладач зобов'язані заявити самовідвід.

Відповідно до частини першої статті 40 ЦПК України питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі.

За таких обставин, з метою уникнення будь-яких сумнівів у неупередженому розгляді заяви ОСОБА_4 Великою Палатою Верховного Суду, забезпечення довіри учасників справи № 711/3953/15-ц до судових рішень Верховного Суду, заява судді Ситнік О. М. про самовідвід від участі у розгляді справи підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 36, 37, 39, 40 ЦПК України, Велика Палата Верховного Суду

УХВАЛИЛА:

Заяву судді Ситнік О. М. від 24 вересня 2018 року про самовідвід від участі у розгляді справи № 711/3953/15-ц задовольнити.

Відвести суддю Ситнік О. М. від участі у розгляді справи № 711/3953/15-ц.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач О. М. Ситнік

Судді: Н. О. Антонюк Н. П. Лященко

С. В. Бакуліна О. Б. Прокопенко

В. І. Данішевська Л. І. Рогач

О. С. Золотніков І. В. Саприкіна

О. Р. Кібенко О. С. Ткачук

В. С. Князєв В. Ю. Уркевич

Л. М. Лобойко О. Г. Яновська