25.10.2018 Провадження по справі № 2/380/56/18
Справа № 380/1737/17
Рішення

Іменем України

25 жовтня 2018 року Тетіївський районний суд Київської області в складі :

головуючого судді : Косович Т.П.

при секретарі : Козуб І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тетієві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до приватного сільськогосподарського підприємства «Слобода», відділу надання адміністративних послуг у сфері державної реєстрації Тетіївської районної державної адміністрації, про визнання недійсним договору оренди землі,

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати недійсним договір оренди земельної ділянки від 1 серпня 2011 року, укладений між нею та приватним сільськогосподарським підприємством «Слобода», та скасувати його державну реєстрацію. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що вона є власником земельної ділянки площею 3,410 га, розташованої на території Тетіївської міської ради з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. 1 серпня 2011 року без її згоди між нею та відповідачем ПСП «Слобода» був укладений договір оренди даної земельної ділянки строком на 10 років. Даний договір зареєстрований в Управлінні Держкомзему Тетіївського району Київської області за № 02185. Проте цей договір ОСОБА_1 не підписувала, підпис в договорі від її імені поставлений іншою особою, а тому вона просить даний договір визнати недійсним.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала.

Представник відповідача ПСП «Слобода» ОСОБА_2 позовних вимог не визнав, проте з урахуванням висновку судово-почеркознавчої експертизи № 5103/5104/18-32 від 22.08.2018 року вирішення спору покладає на розсуд суду.

Представник відповідача відділу надання адміністративних послуг у сфері державної реєстрації Тетіївської районної державної адміністрації в судове засідання не прибув, до суду надав заяву про слухання справи у відсутності представника, проти позову заперечень не має.

Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін та дослідивши письмові докази, вважає, що позовні вимоги обґрунтовані, виходячи з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що позивач є власником земельної ділянки площею 3,410 га, розташованої на території Тетіївської міської ради з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що підтверджується копією державного акту на право приватної власності на землю серії Р1 № 240644 від 28.12.2001 року (а.с.12). 1 серпня 2011 року між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ПСП «Слобода» був укладений договір оренди даної земельної ділянки строком на 10 років (а.с. 7-9). Даний договір зареєстрований в Управлінні Держкомзему Тетіївського району Київської області за № 02185. Проте із висновку експертів Київського науково-дослідного інституту судових експертиз № 5103/5104/18-32 від 22.08.2018 року (а.с.86-93) вбачається, що підпис у рядку «Підпис» графи «Орендодавець» в договорі оренди землі від 01.08.2011 року, укладеному між ОСОБА_1 та ПСП «Слобода», виконаний не ОСОБА_1, а іншою особою з наслідуванням підпису ОСОБА_1

Відповідно до положень ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно ч.1,ч.3 ст.203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити вимогам цього кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Ці ж самі обставини зазначені в ст.627 ЦК України, в якій зазначено, що сторони договору є вільними в укладенні договору.

Частиною 1 ст.215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 ЦК України.

У п. 8 постанови пленуму ВСУ № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» розяснено, що відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені ст. 203 ЦК України, саме на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено.

Відповідно до ч.1 ст.16 Закону України «Про оренду землі», укладення договору оренди земельної ділянки із земель приватної власності здійснюється за згодою орендодавця та особи, яка згідно із законом вправі набувати право оренди на таку земельну ділянку.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 станом на 01.08.2011 року будучи власником земельної ділянки, згоди на її оренду не давала, договір оренди цієї ділянки з відповідачем не укладала, підпис в договорі оренди вчинений не нею, а іншою особою, а відтак договір оренди земельної ділянки від 01.08.2011 року між ОСОБА_1 та ПСП «Слобода» укладений за відсутності волевиявлення орендодавця, а тому є недійсним на підставі частин 1, 3 статті 203, частини 1 статті 215 ЦК України.

Визнання угоди недійсною є одним зі способів захисту прав на землю, передбаченим частиною 3 статті 152 ЗК України.

Таким чином, аналізуючи зібрані в судовому засідання докази, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог позивача, так як лише власнику земельної ділянки у сенсі положень частини 1 статті 317 ЦК України належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном, зокрема, право передачі земельної ділянки в оренду.

Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених ст. 203 ЦК України, а також порушення вимог статей 4-6, 11, 17, 19 Закону України «Про оренду землі» є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до Закону України «Про оренду землі»; недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю (ч.1 ст.216 ЦК України), а тому позовна вимога про скасування державної реєстрації договору оренди земельної ділянки від 01.08.2011 року також підлягає задоволенню.

Крім того, відповідно до ст. 264 ЦПК України, суд під час ухвалення судового рішення вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати. При цьому відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, повязані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у звязку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Як встановлено в судовому засіданні, позивач ОСОБА_1 понесла судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в сумі 640 гривень та витрат на проведення судово-почеркознавчої експертизи в сумі 4576 гривень, що підтверджується відповідними квитанція (а.с.1, 106), а тому дані витрати суд у відповідності ст. 141 ЦПК України стягує з відповідача.

Керуючись ст.ст. 141,258,259,263-265,268,273,354, п.9 ч. 1 перехідних положень ЦПК України,ст.ст. ч.1 ст.203, ч.1 ст.215 ЦК України, ст.16 Закону України «Про оренду землі», суд

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до приватного сільськогосподарського підприємства «Слобода», відділу надання адміністративних послуг у сфері державної реєстрації Тетіївської районної державної адміністрації, про визнання недійсним договору оренди землі задовольнити повністю.

Визнати недійсним договір оренди землі від 01 серпня 2011 року, укладений між ОСОБА_1 та ПСП «Слобода», щодо земельної ділянки площею 3,410 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Тетіївської міської ради, який зареєстрований в Управлінні Держкомзему у Тетіївському районі Київської області за № 02185, та скасувати його державну реєстрацію.

Стягнути з приватного сільськогосподарського підприємства «Слобода», , юридична адреса: 09802, м. Тетіїв, вул. Центральна, 105 Київської області, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, зареєстрованої та жительки м. Тетіїв, вул. Панченка, 10 Київської області, 5216 (пять тисяч двісті шістнадцять) гривень сплачених судових витрат.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Дата складення повного рішення: 30.10.2018 року.

Суддя: Т.П.Косович