Справа №597/614/18
Провадження №2/597/237/2018
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"26" вересня 2018 р. Заліщицький районний суд Тернопільської області
в складі: головуючого Дудяка С.В.
з участю секретаря Богдана В.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Заліщики, в порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу за позовом представника Львівського державного університету внутрішніх справ ОСОБА_2 до ОСОБА_1 Ігоровичапро стягнення витрат, пов'язаних з утриманням у ВНЗ МВС України,
Представник позивача покликається на те, що відповідно до наказу Прикарпатського юридичного інституту Львівського державного університету внутрішніх справ від 25.07.2009 року №219 відповідача ОСОБА_1 було зараховано курсантом першого курсу денної форми навчання ПЮІ ЛьвДУВС. Між університетом та відповідачем, як зазначає представник позивача, повинен був укладатись договір про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі МВС України, який у позивача відсутній. Наказом ПЮІ ЛьвДУВС від 30.08.2011 року №109 о/с відповідача було відряджено для подальшого проходження служби та навчання до ЛьвДУВС. Наказом ГУ НП України в Тернопільській області №76 о/с від 26.04.2016 року відповідача звільнено зі служби в поліції на підставі поданого ним рапорту, за власним бажанням. А, тому, оскільки відповідач з власної ініціативи звільнився з ОВС до спливу трирічного строку з моменту закінчення навчання, він, як зазначає представник позивача у позовній заяві, зобов'язаний відшкодувати навчальному закладу витрати за своє утримання в ньому.
У своїй письмовій заяві представник позивача також просить справу слухати у його відсутності.
Відповідно до ст.211 ч.3 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.
Ухвалою суду 02.07.2018 року про відкриття провадження у справі відповідачу надано строк для подання відзиву на даний позов та роз'яснено наслідки його неподання без поважних причин.
Відповідач ОСОБА_1 24.07.2018 року подав відзив на позов, у якому позову не визнав, просить відмовити у його задоволенні повністю.
10.08.2018 року представником позивача було подано відповідь на відзив, в якій він просить позов задоволити в повному обсязі позовних вимог.
Заслухавши пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, в тому числі відзив на позов відповідача та відповідь на відзив представника позивача, суд вважає, що позов до задоволення не підлягає, виходячи із наступного:
відповідно до довідки №10/146 виданої 31.05.2018 року Львівським державним університетом внутрішніх справ угода про підготовку фахівця у ВНЗ МВС України з випускником ОСОБА_1 відсутня.
Відповіддю Головного управління Національної поліції в Тернопільській області №672/07/2-2018 від 22.02.2018 року позивачу, стверджується те, що у ГУНП також відсутній договір про підготовку фахівця ОСОБА_1
Представник позивача в позовній заяві зазначає, що між університетом та відповідачем повинен був укладатись договір про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі МВС України.
При цьому представник позивача посилається на ст.176 ч.3 п.8 ЦПК України, яка, на його думку, встановлює обов'язок позивача повідомити суду про цю обставину.
Однак, стаття 176 ЦПК України - ціна позову, не врегульовує даного питання.
Обов'язок позивача повідомити суд про докази, які не можуть бути подані разом із позовною заявою встановлює стаття 175 ч.3 п.8 ЦПК України, проте дане повідомлення не звільняє позивача від обов'язку представити дані докази під час розгляду справи, для дослідження судом та надання їм оцінки, відповідно до ст.ст.76-81 ЦПК України.
Підстави звільнення від доказування встановлені ст.82 ЦПК України, яка містить вичерпний перелік підстав, які звільняють сторону від доказування певних обставин. Розширеному тлумаченню положення даної статті, на думку суду, не підлягають.
Відповідно до положень ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.
Згідно ст.509 ч.1 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобовязання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.
Відповідно до ст.526 ч.1 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до положень ст.ст.610, 611 ч.1 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.
Відповідно до ст.623 ч.1, 2 ЦК України боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором.
Провівши системний аналіз вищевказаних правових норм, суд приходить до переконання, що за відсутності представленого позивачем суду для оцінки доказу - договору, який укладений між сторонами, та відповідно до якого відповідач, як зазначає представник позивача, взяв на себе зобов'язання, яке не виконав належним чином, позовні вимоги Львівського державного університету внутрішніх справ залишаються недоведеними, тому в задоволенні даного позову слід відмовити повністю.
Вирішуючи, відповідно до положень ст.141 ЦПК України, питання розподілу судових витрат по справі, суд вважає, що їх слід покласти на сторони в понесених ними розмірах.
Керуючись ст.ст.509, 526, 610, 611, 623 ЦК України, ст.ст.10, 11, 76-81, 141, 193, 258, 259, 263-265, 268, 272, 273, 352, 354ЦПК України, суд
В задоволенні позову представника Львівського державного університету внутрішніх справ ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення витрат, пов'язаних з утриманням у ВНЗ МВС України відмовити повністю за недоведеністю позовних вимог.
Судові витрати по справі покласти на сторони в понесених ними розмірах.
На рішення може бути подано апеляцію, яка подається апеляційному суду Тернопільської області через Заліщицький районний суд протягом 30 днів з дня виготовлення повного тексту судового рішення.
Повний текст судового рішення виготовлено 01.10.2018 року.
Суддя