Справа № 128/1895/18
27 вересня 2018 року місто Вінниця
Вінницький районний суд Вінницької області в складі:
судді Ганкіної І.А.,
за участю секретаря Жигарової Д.О.,
без участі сторін по справі,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою Управління праці та соціального захисту населення Вінницької районної державної адміністрації до ОСОБА_1 про повернення надмірно виплачених коштів щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг,-
Управління праці та соціального захисту населення Вінницької районної державної адміністрації звернулось до суду з вищевказаним позовом, який обгрунтовує тим, що до управління зверталась ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, як внутрішньо переміщена особа, з тимчасово окупованої території України, з заявами для призначення щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг від 11.01.2017 року та 10.07.2017 року. Вказана допомога була їй призначена та виплачувалась відповідно до Порядку № 505.
Відповідно до вимог п. 9 Порядку № 365, ОСОБА_1 було повідомлено про обов'язок у десятиденний строк письмово повідомляти про зміну фактичного місця проживання/перебування.
Листом Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України № 0.184-267/0/15-18 від 03.01.2018 року щодо перетину державного кордону України у період з 01.01.2017 року по 01.01.2018 рік підтверджено, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, перебувала понад 74 дні (з 14.01.2017 р. по 29.03.2017 р.) за кордоном.
Керуючись п. 3 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» управлінням було прийнято рішення № 33 від 27.12.2017 року про скасування дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи ОСОБА_1 № 506650342 від 23 березня 2015 р. та внесення про це відомостей до Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб.
Листом № 5974 від 21.12.2017 року управлінням було повідомлено ОСОБА_1 про скасування довідки від 23.03.2015 № 506650342 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи. Листом № 5951 від 27.12.2017 року управлінням було повідомлено ОСОБА_1 про зайво нараховану та виплачену грошову допомогу, як тимчасово переміщеній особі та про зобов'язання в місячний термін повернути зазначені кошти. Дані листи були проігноровані. Зазначені кошти не повернуті державі.
Представник позивача в судове засідання не з'явився, однак попередньо подав до суду письмову заяву про розгляд справи без його участі, в поданій заяві зазначив, що змін та доповнень до позову не має, не заперечує щодо винесення судом заочного рішення по даній справі, при цьому позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить задовольнити.
Частиною 3 статті 211 ЦПК України визначено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.
Відповідач ОСОБА_1 повторно в судове засідання не з'явилась без поважних причин, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялась судом завчасно та належним чином, в тому числі й через опублікування оголошення про виклик до суду на сайті судової влади, що підтверджується матеріалами справи. Заяв про розгляд справи без її участі або про відкладення розгляду справи на адресу суду не надходило. Відзив на позовну заяву відповідачем у запропонований судом строк не подано.
Згідно з ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
За згодою представника позивача, на підставі ухвали суду про заочний розгляд справи, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
За вказаних обставин суд вважає можливим провести судове засідання за відсутності учасників справи та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Дослідивши письмові докази у справі та надавши їм належну правову оцінку, суд дійшов такого висновку.
Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов'язків... має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Судом встановлено, що до Управління праці та соціального захисту населення Вінницької районної державної адміністрації зверталась ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, як внутрішньо переміщена особа, з тимчасово окупованої території України, з заявами для призначення щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг від 11.01.2017 року та 10.07.2017 року. Вказана допомога була їй призначена та виплачувалась відповідно до Порядку № 505, що підтверджується копіями заяв та додатків до заяв (а.с. 9, 10, 12, 13).
Згідно ч. 1 ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.
Відповідно до п. 2 Порядку надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 року № 505, грошова допомога надається внутрішньо переміщеним особам, які перемістилися з тимчасово окупованої території України, населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та населених пунктів, розташованих на лінії зіткнення, а також внутрішньо переміщеним особам, житло яких зруйновано або стало непридатним для проживання внаслідок проведення антитерористичної операції та які взяті на облік у структурних підрозділах з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органах з питань соціального захисту населення міських, районних у містах (у разі утворення) рад, з дня звернення за її призначенням по місяць зняття з такого обліку включно, але не більше ніж на шість місяців.
Згідно п. 9 Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 червня 2016 р. № 365, під час обстеження матеріально-побутових умов сім'ї представник структурного підрозділу з питань соціального захисту населення інформує внутрішньо переміщених осіб про їх обов'язок у десятиденний строк письмово повідомляти про зміну фактичного місця проживання/перебування структурний підрозділ з питань соціального захисту населення за новим фактичним місцем проживання/перебування, а також про наслідки невиконання такого обов'язку.
Відповідно до вимог п. 9 Порядку № 365, ОСОБА_1 було повідомлено про обов'язок у десятиденний строк письмово повідомляти про зміну фактичного місця проживання/перебування, що підтверджується актами обстеження матеріально-побутових умов сім'ї (а.с. 11).
Згідно п. 3 ч. 2 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», внутрішньо переміщена особа зобов'язана повідомляти про зміну місця проживання структурний підрозділ з питань соціального захисту населення районних, районних у місті Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад за новим місцем проживання протягом 10 днів з дня прибуття до нового місця проживання. У разі добровільного повернення до покинутого постійного місця проживання внутрішньо переміщена особа зобов'язана повідомити про це структурний підрозділ з питань соціального захисту населення районних, районних у місті Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад за місцем отримання довідки не пізніш як за три дні до дня від'їзду.
Відповідно до п. 10 Порядку № 505, уповноважені органи мають право перевіряти обґрунтованість видачі та достовірність документів, поданих для призначення грошової допомоги, а також здійснювати запити та безоплатно отримувати відомості від підприємств, установ та організацій усіх форм власності, необхідні для призначення грошової допомоги та контролю за правильністю її надання.
Згідно п. 9 Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 червня 2016 р. № 365, за наявності підстав для скасування довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, визначених статтею 12 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб", що підтверджується письмовою інформацією Держприкордонслужби, МВС, СБУ, Національної поліції, ДМС, Мінфіну, Держфінінспекції, Держаудитслужби та інших органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування, громадських об'єднань, волонтерських, благодійних організацій, інших юридичних і фізичних осіб, що надають допомогу внутрішньо переміщеним особам, керівник структурного підрозділу з питань соціального захисту населення приймає рішення про скасування такої довідки.
Листом Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України № 0.184-267/0/15-18 від 03.01.2018 року щодо перетину державного кордону України у період з 01.01.2017 року по 01.01.2018 рік підтверджено, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, перебувала понад 74 дні (з 14.01.2017 р. по 29.03.2017 р.) за кордоном (19-21).
Абз. 5 п. 12 Порядку № 505 передбачено, що виплата грошової допомоги припиняється з наступного місяця у разі виявлення уповноваженим органом факту подання недостовірної інформації або неповідомлення про зміну обставин, які впливають на призначення грошової допомоги.
Відповідно до абз. 12 п. 1 постанови Кабінету Міністрів України «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» від 05.10.2014 року № 637, припинення або відновлення соціальних виплат проводиться структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі їх утворення) рад або управліннями Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, об'єднаними управліннями згідно з Порядком здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 червня 2016 р. № 365 «Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам».
Згідно ч. 1 ст. 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», у разі неповідомлення внутрішньо переміщеною особою про її повернення до покинутого місця постійного проживання згідно з абзацом другим пункту 3 частини другої статті 9 цього Закону рішення про скасування дії довідки відповідно до пункту 3 частини першої цієї статті приймається на підставі інформації про тривалу відсутність (понад 60 днів) особи за місцем проживання, яка дає. обґрунтовані підстави вважати, що внутрішньо переміщена особа повернулася до покинутого місця постійного проживання.
Інформацією, яка дає обґрунтовані підстави вважати, що внутрішньо переміщена особа повернулася до покинутого місця постійного проживання, є: дані, отримані з відповідних державних реєстрів; дані, отримані в результаті обміну інформацією структурного підрозділу з питань соціального захисту населення районних, районних у місті Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад з органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування; дані, отримані в результаті обміну інформацією структурного підрозділу з питань соціального захисту населення районних, районних у місті Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад з громадськими об'єднаннями, волонтерськими, благодійними організаціями, іншими юридичними та фізичними особами, що надають допомогу внутрішньо переміщеним особам відповідно до статті 16 цього Закону.
Керуючись п. 3 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», управлінням було прийнято рішення № 33 від 27.12.2017 року про скасування дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи ОСОБА_1 № 506650342 від 23 березня 2015 р. та внесення про це відомостей до Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб (а.с. 22).
Відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно.
Згідно ч. 2 даної статті положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. З приписів ч. 2 ст. 1214 ЦК України, глави 13 ЦК України (зокрема ст. ст. 179, 181, 190, 192 ЦК України) випливає, що норми ст. 1212 ЦК України повною мірою стосуються і випадків безпідставного набуття або збереження грошей.
Частиною 1 ст. 1213 ЦК України визначено, що особа, набувач зобов'язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі.
Відповідно до п. 11 Порядку № 505, уповноважений представник сім'ї, якому призначено грошову допомогу, зобов'язаний повідомляти уповноваженому органу про зміну обставин, які впливають на призначення грошової допомоги, протягом трьох днів з дня настання таких обставин. Суми грошової допомоги, виплачені надміру внаслідок подання документів з недостовірними відомостями, повертаються уповноваженим представником сім'ї на вимогу уповноваженого органу. У разі відмови добровільного повернення надміру перерахованих сум грошової допомоги вони стягуються у судовому порядку.
Листом № 5974 від 21.12.2017 року управлінням було повідомлено ОСОБА_1 про скасування довідки від 23.03.2015 № 506650342 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи. Листом № 5951 від 27.12.2017 року управлінням було повідомлено ОСОБА_1 про зайво нараховану та виплачену грошову допомогу, як тимчасово переміщеній особі та про зобов'язання в місячний термін повернути зазначені кошти. Дані листи були проігноровані. Зазначені кошти не повернуті державі (а.с. 23, 24, 25).
Отже, враховуючи викладене, відповідачем безпідставно отримано бюджетні кошти у вигляді щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання в тому числі на житлово-комунальні послуги за період перебування на обліку в УПСЗН ВРДА за період з 16.03.2017 по 31.12.2017 року, що призвело до утворення у позивача переплати.
За наведених обставин, суд вважає, що вимога позивача про стягнення з відповідача виплаченої надміру щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, є суду доведеною та такою, що підлягає задоволенню.
Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Враховуючи повне задоволення позовних вимог позивача та той факт, що позивач звільнений від сплати судового збору, суд вважає за необхідне судові витрати по сплаті судового збору компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
На підставі вищевикладеного, керуючись Законом України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», Порядком надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату комунально-житлових послуг, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 року № 505, ст. ст. 1212, 1213, 1166 ЦК України, ст. ст. 4, 10, 76, 141, 264, 265, 268, 273 - 274, 280 - 283 ЦПК України, суд,-
Судові витрати по сплаті судового збору компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Рішення може бути оскаржене позивачем до Апеляційного суду Вінницької області через Вінницький районний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

СУДДЯ І.А.Ганкіна