АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1558/18Головуючий по 1 інстанції Мельник І.О.
Категорія: 5 Доповідач в апеляційній інстанції Сіренко Ю.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2018 року м.Черкаси

Апеляційний суд Черкаської області у складі колегії суддів:

Василенко Л.І., Сіренка Ю.В., Фетісова Т.Л.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_5;

відповідачі - ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8;

особи, які звернулися з апеляційною скаргою - ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8;

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 на рішення Соснівського районного суду м.Черкаси від 3 липня 2018 року у складі судді Мельник І.О.,:

в с т а н о в и в :

У грудні 2017 року ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про встановлення порядку користування квартирою.

Зазначав, що сторонам по справі в рівних долях, згідно з свідоцтвом на право власності на житло від 27.05.1999, належить квартира АДРЕСА_1. Розмір частки кожного з співвласників складає 1/4 ідеальна частка від загальної площі квартири.

Належна позивачеві 1/4 частка у праві власності на спірну квартиру є значною, особисті відносини між позивачем та іншими співвласниками не складаються, так як вони не бажають сплачувати комунальні послуги за житло. Відповідачі своєю поведінкою створили несумісні для спільного проживання умови через те, що не бажають нарівні з позивачем утримувати дану квартиру.

Фактично між сторонами вже склався певний порядок користування квартирою, відповідно до якого позивач займає та користується найменшою житловою кімнатою № 5 на плані технічного паспорта - площею 8,9 кв.м., а відповідачі користуються іншими житловими кімнатами.

В даному випадку квартира, що підлягає поділу є трьох кімнатною, житлові кімнати не прохідні, а є ізольованими одна від одної. У квартирі є один вихід і зробити з неї декілька ізольованих жилих приміщень неможливо.

Тому позивач вважає, що для того щоб він мав можливість відкрити окремий особовий рахунок, суд має закріпити своїм рішенням фактично існуючий порядок користування кімнатами квартири співвласників.

Виходячи з того, що співвласників є четверо, а загальна житлова площа квартири складає 39,2 кв.м., то кожному співвласнику припадає по 9,8 кв.м житлової площі. Так як кімнати житловою площею 9,8 кв.м. в квартирі не існує, а існує лише житлова кімната площею 8,9 кв.м., то вважає за можливе виділення йому саме цієї кімнати у користування, що буде менше на 0,9 кв.м. від того розміру, який припадає позивачеві.

ОСОБА_5 просив суд визнати порядок користування квартирою АДРЕСА_1 наступним чином: ОСОБА_5 виділити в користування житлову кімнату № 5 на плані технічного паспорта - площею 8,9 кв. м., в користування ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 виділити житлові кімнати № 3 на плані технічного паспорта - площею 17,6 кв.м., та № 4 на плані технічного паспорта - площею 12,7 кв.м. Всі інші кімнати даної квартири (кухня, коридори, ванна, вбиральня, вбудована шафа), а також балкони та лоджію, залишити в загальному користуванні співвласників.

Рішенням Соснівського районного суду м.Черкаси від 3 липня 2018 року позов задоволено.

Встановлено порядок користування квартирою АДРЕСА_1, виділивши в користування ОСОБА_5 кімнату № 5 площею 8,9 кв.м, а кімнату № 3 площею 17,6 кв.м, кімнату № 4 площею 12,7 кв.м виділити в користування ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 Кухню, коридори, ванну, вбиральню, балкони, лоджію та вбудовану шафу залишено в спільному користуванні.

Суд першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення прийшов до висновку, що встановлення порядку користування квартирою не порушує права інших власників та осіб, що проживають у спірній квартирі, оскільки з пояснень сторін судом встановлено, що відповідачка ОСОБА_6 користується кімнатою № 3 площею, 17.6 кв.м., відповідачка ОСОБА_7 з чоловіком та дитиною проживають в кімнаті № 4 площею 12,7 кв.м., яку обрали на власний розсуд за погодженням з іншими членами сім"ї. Відповідач ОСОБА_8, хоч і має частку у праві власності, проте, в спірній квартирі не проживає протягом останніх шести років, так як одружився і мешкає разом з сім"єю в іншому помешканні, тому рішення суду про встановлення порядку користування квартирою його права ніяким чином не порушуються. В кімнаті № 5 площею 8,9 кв. м проживає син позивача ОСОБА_5 та відповідачки ОСОБА_6 - ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, який на момент звернення позивача до суду з позовом являвся неповнолітнім, а його проживання з позивачем - батьком в одній кімнаті відповідає вимогам чинного законодавства. При цьому, ОСОБА_9 має право користуватися і кімнатою матері - відповідачки ОСОБА_10

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 звернулися з апеляційною скаргою, в якій просять скасувати рішення Соснівського районного суду м.Черкаси від 3 липня 2018 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_5

Скаржники зазначають, що технічно неможливо встановити порядок користування спірною квартирою між чотирма співвласниками та виділити одному зі співвласників окрему кімнату в трьохкімнатній квартирі.

В квартирі проживають п'ять осіб: чотири співвласники квартири, сторони у справі, та неповнолітній син позивача та відповідача ОСОБА_6 - ОСОБА_9.

Виділивши позивачу окрему кімнату, а іншим трьом співвласникам квартири залишивши в користування кімнату площею 17,6 кв.м. та кімнату площею 12,7 кв.м., суд першої інстанції незаконно та безпідставно зменшив частку двох співвласників квартири з 9,8 кв.м. до 8,8 кв.м. (17,6 / 2 = 8,8 кв.м.).

Також скаржники зазначають, що суд першої інстанції в своєму рішення перекрутив отримані покази та невірно зазначив, що ОСОБА_8, який є власником 1/4 частини спірної квартири не проживає в даній квартирі більше шести років. Як було зазначено при розгляді справи в суді першої інстанції та підтверджено позивачем ОСОБА_8 постійно приходить разом зі своєю дружиною та дитиною в квартиру, співвласником якої він є, та користується всіма кімнатами зазначеної квартири, ночує разом зі своєю родиною, в більшості випадків в кімнаті площею 8,9 кв.м. В цій же кімнаті знаходиться переважна частина його особистих речей, у ванній кімнаті знаходяться його засоби гігієни.

Суд першої інстанції залишив поза увагою, що позивач при розгляді справи в суді першої інстанції зазначив, що не має наміру взагалі вертатися в спірну квартиру, а позов подав що б можливо колись проживати в квартирі.

Також суд першої інстанції в порушення чинного законодавства без висновку спеціаліста - судового експерта встановив порядок користування спірною трьохкімнатною квартирою між чотирма співвласниками.

В рішенні суду першої інстанції неправдиво зазначено про домовленість про встановлення порядку користування спірною квартирою та домовленість про виділення в користування позивачу саме кімнати площею 8,9 кв.м. Скаржники зазначають, що позивач взагалі не звертався до них з пропозицією про встановлення порядку користування спірною квартирою.

ОСОБА_5 не скористався своїм правом для подачі відзиву на апеляційну скаргу.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвалене судом першої інстанції рішення відповідає зазначеним вище вимогам.

З матеріалів справи вбачається, що, відповідно до свідоцтва на право власності на житло від 27.05.1999 року, виданого органом приватизації Соснівського райвиконкому, квартира АДРЕСА_1 належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_5, ОСОБА_11, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в рівних частках . Розмір частки кожного з співвласників складає 1/4 (а.с. 54).

З копії технічного паспорту на спірну квартиру вбачається, що квартира АДРЕСА_1, розташована на 10 поверсі 10 поверхового будинку та складається з трьох кімнат житловою площею 39,2 кв.м., у тому числі: 1 -а кімната № 3 на плані технічного паспорта - площею 17,6 кв.м., 2-а кімната № 4 на плані технічного паспорта- площею 12,7 кв.м., З -а кімната № 5 на плані технічного паспорта - площею 8,9 кв.м., кухня № 6 на плані технічного паспорта - площею 8,7 кв.м., коридор № 1 та № 9 на плані технічного паспорта - загальною площею 11,4 кв.м., ванної кімнати № 8 на плані технічного паспорта - площею 2,5 кв.м., вбиральня № 1 на плані технічного паспорта - площею 1,1 кв.м., вбудована шафа № 2 на плані технічного паспорта - площею 1,5 кв.м., крім того квартира обладнана лоджією та балконом (а.с.7-8).

Шлюб між позивачем ОСОБА_12 та відповідачкою ОСОБА_10 розірваний за рішенням Соснівського районного суду м.Черкаси від 14.02.2018 (а.с.57).

Під час розгляду справи в суді першої інстанції сторони зазначили, що у спірній квартирі, окрім сторін по справі, зареєстрований і проживає неповнолітній син ОСОБА_12 та ОСОБА_10 - ОСОБА_13, ІНФОРМАЦІЯ_1, проте доказів цьому надано не було.

Відповідно до положень статей 317, 319 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Цими правами власник розпоряджається на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Згідно ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю (частина перша статті 356 ЦК України).

Відповідно до статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Таким чином, порядок користування житловими приміщеннями у будинку, який належить на праві власності кільком особам, може бути встановлений у випадку, коли такі приміщення відповідають за розміром часткам цих осіб у будинку.

При вирішенні даних спорів потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном.

Спірні правовідносини не стосуються розподілу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, тому суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв'язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників.

Зазначене узгоджується з правовим висновком викладеним у постанові Верховного Суду України від 17 лютого 2016 року № 6-1500цс15.

Вбачається, що сторони у справі є суб'єктами спільної часткової власності квартири АДРЕСА_1.

Рішенням суду права ОСОБА_13, ІНФОРМАЦІЯ_1, який є сином ОСОБА_5 та ОСОБА_6 не порушуються, оскільки право власності на дану квартиру у ОСОБА_9 відсутнє і він не є учасником справи.

Суд першої інстанції також встановив, що ОСОБА_8 протягом шести років не проживає у спірній квартирі, оскільки одружився і мешкає разом з сім'єю в іншому помешканні, тому рішення суду про встановлення порядку користування квартирою його права не порушує.

З огляду на вищезазначене вбачається, що об'єктом встановлення права користування є трьохкімнатна квартира, власниками якої є чотири різнополі дорослі особи, які між собою не пов'язані спільним побутом.

Виходячи із загальної житлової площі спірної квартири 39,2 кв.м., на кожного власника припадає по 9,8 кв.м. (39,2 кв.м. / 4).

Площа кімнати, яку позивач ОСОБА_5 просить виділити йому у користування складає 8,9 кв.м., що є меншою за площу, що припадає на його частку у праві власності на квартиру.

Колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції, врахувавши неприязні стосунки між співвласниками, неможливість ОСОБА_5 користуватись ? частиною спірної квартири, що належить йому на праві власності, та неможливість у добровільному порядку встановити порядок користування спільним майном, з урахуванням статей 358, 391 ЦК України, правильно встановив порядок користування квартирою АДРЕСА_1, який не порушує право власності інших співвласників та не змінює їх часток у праві власності.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищезазначене, рішення Соснівського районного суду м.Черкаси від 3 липня 2018 року підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 - без задоволення.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Рішення Соснівського районного суду м.Черкаси від 3 липня 2018 року уданій справі - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Судді: Л.І. Василенко

Ю.В. Сіренко

Т.Л. Фетісова