Постанова

Іменем України

19 вересня 2018 року

м. Київ

справа № 553/2338/16-ц

провадження № 61-33066св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого: Стрільчука В. А.,

суддів: Кузнєцова В. О. (суддя-доповідач), Олійник А. С., Ступак О. В., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу касаційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» - Сокуренка Євгена Сергійовича на рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 25 липня 2017 року у складі головуючого-судді Новака Ю. Д. та рішення Апеляційного суду Полтавської області від 28 вересня 2017 року у складі суддів: Чумак О. В., Кривчун Т. О., Бондаревської С. М.,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом до публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») про захист прав споживача та повернення вкладів.

На обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 27 грудня 2012 року між ним та ПАТ КБ «ПриватБанк» був укладений договір банківського владу (депозиту) № SAMDN8852 «Стандарт», за умовами якого банк прийняв від нього грошові кошти в сумі 12 000 доларів США на строк 366 днів до 27 грудня 2013 року під 9% річних.

Листом від 21 липня 2014 року він повідомив банк про відмову від продовження строку дії договору та просив повернути суму вкладу разом з нарахованими відсотками, проте ПАТ КБ «ПриватБанк» з посиланням на політичні події в країні відмовив у поверненні вкладу.

Посилаючись на те, що банк ухиляється від виконання своїх зобов'язань за договором про банківський вклад (депозит), чим порушує його права, як вкладника, ОСОБА_4 просив стягнути з відповідача суму депозитного вкладу в розмірі 12 000,00 доларів США, суму нарахованих відсотків за користування вкладом в розмірі 2 160,00 доларів США та 10 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 25 липня 2017 року позов задоволено частково. Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_4 суму вкладу за договором банківського владу (депозиту) № SAMDN8852 «Стандарт» від 27 грудня 2012 року в розмірі 12 000,00 доларів США та 2 160,00 доларів США нарахованих відсотків, а всього 14 160,00 доларів США. Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь позивача 2 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що банк не виконав взяті на себе зобов'язання за договором банківського вкладу (депозиту) та не повернув позивачу на його вимогу суму вкладу та нараховані відсотки за користування вкладом.

Рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 28 вересня 2017 року апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково, рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 25 липня 2017 року в частині часткового задоволення вимог ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди скасовано й в задоволенні таких вимог відмовлено. В іншій частині рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 25 липня 2017 року залишено без змін. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції щодо порушення банком права позивача на отримання суми банківського вкладу та нарахованих відсотків, пославшись на його відповідність встановленим обставинам справи та вимогам норм матеріального і процесуального права. При цьому, зазначив про відсутність підстав для відшкодування моральної шкоди, з урахуванням вимог статті 4 Закону України «Про захист прав споживачів».

20 жовтня 2017 року ПАТ КБ «ПриватБанк» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить ухвалені у справі рішення суду скасувати і передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що позивачем не доведено факт існування спірних правовідносин між сторонами, наявності грошових коштів на рахунку в банку та невиконання відповідачем взятих на себе зобов'язань за договором банківського вкладу. Відповідач не може виконати зобов'язання за договором, оскільки на підставі пункту 5 постанови Правління Національного банку України від 06 травня 2014 року № 260 «Про відкликання та анулювання банківських ліцензій та генеральних ліцензій на здійснення валютних операцій окремих банків і закриття банками відокремлених підрозділів, що розташовані на території АР Крим і міста Севастополя» ПАТ КБ «ПриватБанк» припинив діяльність своїх підрозділів на вказаній території. Крім цього, за законодавством Російської Федерації та відповідно до рішення Центрального Банку вказаної держави від 21 квітня 2014 року і рішень судів Російської Федерації відповідальність за повернення грошових коштів за вкладами покладено на автономну некомерційну організацію «Фонд захисту вкладників».

Ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 листопада 2017 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі.

Статтею 388 ЦПК України, в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

01 червня 2018 року справу № 553/2338/16-ц та матеріали касаційного провадження Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ передано до Верховного Суду.

20 лютого 2018 року ОСОБА_4 подав відзив (заперечення) на касаційну скаргу банку, у якому просить залишити касаційну скаргу без задоволення, зазначивши, що доводи скарги не заслуговують на увагу та не спростовують законних висновків судів першої та апеляційної інстанцій.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Встановлено, і це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані рішення суду першої інстанції в незмінній частині та рішення суду апеляційної інстанції ухвалено з правильним застосуванням норм матеріального права та додержанням норм процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Судом встановлено, що 27 грудня 2012 року між ОСОБА_4 та ПАТ КБ «ПриватБанк» був укладений договір банківського владу (депозиту) № SAMDN8852 «Стандарт», за умовами якого банк прийняв від позивача грошові кошти в сумі 12 000,00 доларів США на строк 366 днів до 27 грудня 2013 року під 9% річних.

За умовами пункту 7 вказаного договору сторони мають право достроково розірвати цей договір у відповідності до вимог чинного законодавства, повідомивши про це іншу сторону за два банківських дні до дати розірвання договору. При поверненні вкладу за ініціативою клієнта до закінчення мінімального строку вкладу, який згідно пункту 1 договору становить шість місяців, з дати початку/продовження мінімального строку вкладу, клієнту повертається сума вкладу та виплачуються відсотки нараховані за ставкою вкладу на фактичний строк користування вкладом.

21 липня 2014 року ОСОБА_4 звернувся до відповідача з письмовою заявою про повернення суми банківського вкладу (депозиту) разом з нарахованими відсотками.

ПАТ КБ «ПриватБанк» листом № 20.1.0.0.0/7-20140721/3173 від 13 серпня 2014 року надало відповідь на заяву позивача й запропонувало йому здійснити реструктуризацію внесеного вкладу, для чого звернутися у призначене відділення банку.

Відповідно до частини першої статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Згідно з частиною першою статті 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

Договір банківського вкладу є реальним, оплатним договором і вважається укладеним з моменту прийняття банком від вкладника або третьої особи на користь вкладника грошової суми (вкладу).

Положення статті 1059 ЦК України врегульовують питання форми банківського вкладу та наслідки недодержання письмової форми договору. Так, за змістом цієї статті договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. У разі недодержання письмової форми договору банківського вкладу цей договір є нікчемним.

Згідно з пунктом 1.4 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 3 грудня 2003 року № 516, залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується: договором банківського рахунку; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадної книжки; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадного (депозитного) сертифіката; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Відповідно до положень Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 грудня 2003 року за № 1172/8493 (далі - Інструкція № 492), банки відкривають своїм клієнтам за договором банківського вкладу вкладні (депозитні) рахунки (пункт 1.8); договір банківського вкладу укладається в письмовій формі; один примірник договору зберігається в банку, а другий - банк зобов'язаний надати клієнту під підпис (пункт 1.9); письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту; у договорі банківського вкладу, зокрема, зазначаються: вид банківського вкладу, сума, що вноситься або перераховується на вкладний (депозитний) рахунок, строк зберігання коштів (за строковим вкладом), розмір і порядок сплати процентів або доходу в іншій формі, умови перегляду їх розміру, відповідальність сторін, умови дострокового розірвання договору тощо (пункт 1.10).

Пункт 10.1 Інструкції № 492 передбачає порядок відкриття вкладних (депозитних) рахунків фізичним особам. Зокрема, після пред'явлення фізичною особою необхідних документів уповноважений працівник банку ідентифікує цю фізичну особу, після чого між банком і фізичною особою укладається в письмовій формі договір банківського вкладу; після укладення договору банківського вкладу фізична особа вносить або перераховує з іншого власного рахунку кошти на вкладний (депозитний) рахунок, після чого на підтвердження укладення договору банківського вкладу і внесення грошових коштів на вказаний рахунок банк видає фізичній особі ощадну книжку або інший документ, що її замінює і який видається згідно з внутрішніми положеннями банку.

Пунктом 2.9 глави 2 розділу IV Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 01 червня 2011 року № 174, передбачено, що банк (філія, відділення) зобов'язаний видати клієнту після завершення приймання готівки квитанцію (другий примірник прибуткового касового ордера) або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі. Квитанція або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити найменування банку (філії, відділення), який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції або напис чи штамп «вечірня» чи «післяопераційний час»), а також підпис працівника банку (філії, відділення), який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку (філії, відділення), засвідчений електронним підписом САБ.

Аналіз зазначених норм матеріального права дає підстави для висновку про те, що письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту. Зокрема, такий документ повинен містити: найменування банку, який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі її здійснення в післяопераційний час - час виконання операції), а також підпис працівника банку, який прийняв готівку, та відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку, засвідчений електронним підписом САБ.

Підпунктами 1.1, 1.3, 1.17 глави 1 «Загальні вимоги до оформлення касових документів» розділу IV «Касові операції банків (філій, відділень) з клієнтами» Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 01 червня 2011 року № 174, передбачено, що до касових документів, які оформляються згідно з касовими операціями, визначеними цією Інструкцією, належать, зокрема - квитанція, чек банкомата, що формуються платіжними пристроями. Касові документи мають містити такі обов'язкові реквізити: найменування банку, який здійснює касову операцію, дату здійснення операції, зазначення платника та отримувача, суму касової операції, призначення платежу, підписи платника або отримувача та працівників банку, уповноважених здійснювати касову операцію.

За операціями з видачі готівки або приймання її для зарахування на відповідний рахунок із застосуванням платіжних пристроїв формується та роздруковується відповідний касовий документ (квитанція/чек банкомата, сліп) на паперовому носії, який видається клієнту. За операціями з видачі готівки із застосуванням банкомата формується і роздруковується чек банкомата на вимогу клієнта.

На підтвердження своїх вимог, позивачем ОСОБА_4 надано свій примірник оригіналу договору банківського вкладу (депозиту) № SAMDN8852 «Стандарт» від 27 грудня 2012 року, банківська картка та квитанція про внесення грошових коштів в розмірі 12 000,00 доларів США.

Виходячи з викладеного, правильним є висновок суду першої інстанції, з яким погодився й суд апеляційної інстанції про те, що між сторонами був укладений вищезазначений договір про банківський вклад (депозит) й позивачем - внесенні кошти у розмірі 12 000,00 доларів США на депозитний рахунок банку.

Відповідно до частини четвертої статті 1060 ЦК України якщо вкладник не вимагає повернення суми строкового вкладу зі спливом строку, встановленого договором банківського вкладу, або повернення суми вкладу, внесеного на інших умовах повернення, після настання визначених договором обставин договір вважається продовженим на умовах вкладу на вимогу, якщо інше не встановлено договором.

У задоволенні письмової заяви позивача про дострокове повернення суми вкладу та виплату нарахованих відсотків, ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовило з посиланням на складнощі з обслуговуванням депозитів і рахунків, відкритих у кримських відділеннях ПАТ КБ «ПриватБанк».

За таких обставин, правильним є висновок судів попередніх інстанцій про наявність підстав для задоволення позовних вимог про стягнення суми вкладу в розмірі 12 000,00 доларів США та суми нарахованих відсотків в розмірі 2 160,00 доларів США, оскільки між сторонами був укладений договір банківського вкладу (депозиту), факт внесення грошових коштів підтверджується квитанцією, яка містить всі необхідні реквізити, позивач звертався до відповідача з вимогою повернути вклад, проте ці вимоги виконані не були.

Заперечень щодо визначеного судом розміру банківського вкладу та нарахованих відсотків відповідач суду не надав.

Доводи касаційної скарги про те, що позивачем не доведено факт існування спірних правовідносин між сторонами, наявності грошових коштів на рахунку в банку та невиконання відповідачем взятих на себе зобов'язань за договором банківського вкладу спростовуються наданими суду представником позивача оригіналом договору банківського вкладу (депозиту) № SAMDN8852 «Стандарт» від 27 грудня 2012 року, укладеного між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4, карткою, а також квитанцією про внесення грошових коштів, які досліджені в судовому засіданні та їх копії завірені судом (а.с. 8-9).

Також представником відповідача надано суду апеляційної інстанції бланк додаткової угоди до договору № SAMDN8852, яку ПАТ КБ «ПриватБанк» пропонував укласти позивачу 21 липня 2014 року та подовжити строк вкладу на 5 років до 21 липня 2019 року включно, у зв'язку з анексією майна та активів банку в АР Крим, що свідчить про те, що внесений позивачем депозит відповідно до умов договору знаходиться на рахунку саме ПАТ КБ «ПриватБанк».

Доводи касаційної скарги про те, що зобов'язання за видачу позивачу вкладу має нести Російська Федерація в особі Автономної Некомерційної Організації «Фонд захисту вкладників» за рахунок майна банку, яке конфісковане та знаходиться на території АР Крим та м. Севастополя, не заслуговують на увагу, оскільки кошти у сумі 12000,00 доларів США вносились позивачем у відділенні банку на території АР Крим, яка в подальшому була окупована, однак договір банківського вкладу був укладений між позивачем ОСОБА_4 та ПАТ КБ «ПриватБанк» як юридичною особою, а тому припинення діяльності його філії на окупованій території АР Крим не є підставою для відмови у поверненні відповідачем вкладу позивача за його вимогою.

Інші доводи касаційної скарги ПАТ КБ «ПриватБанк» зводяться до незгоди з висновками судів попередніх інстанцій стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судами, які їх обґрунтовано спростували. В силу вимог вищенаведеної статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції у незміненій частині та рішення апеляційної суду залишити без змін.

Згідно з частиною третьою статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

Оскільки виконання оскаржуваних судових рішень було зупинено ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 листопада 2017 року, у зв'язку із залишенням судових рішень без змін необхідно поновити їх виконання.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приват Банк» залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 25 липня 2017 року, у незміненій частині, та рішення Апеляційного суду Полтавської області від 28 вересня 2017 року залишити без змін.

Поновити виконання рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 25 липня 2017 року, у незміненій частині, та рішення Апеляційного суду Полтавської області від 28 вересня 2017 року.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. А. Стрільчук
Судді:В. О. Кузнєцов
А. С. Олійник
О. В. Ступак
Г. І. Усик