КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2018 року місто Київ.

Справа № 759/4362/16-ц

Апеляційне провадження № 22-ц/824/1034/2018

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Желепи О.В.,

суддів: Музичко С.Г.,Рубан С.М.,

секретар судового засідання Задерей І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 19 червня 2018 року (у складі судді Величко Т.О, інформація про дату та час складення повного тексту рішення відсутня.)

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Державної інспекції сільського господарства України про скасування наказу та зміну дати та формулювання причин звільнення, -

ВСТАНОВИВ:

Указом Президента України №452/2017 від 29 грудня 2017 року ліквідовано Апеляційний суд міста Києва та утворено Київський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Київську область і місто Київ, з місцезнаходженням у місті Києві.

В порядку п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. У разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду (п. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

За змістом повідомлення, розміщеного в газеті «Голос України», днем початку роботи Київського апеляційного суду визначено 03 жовтня 2018 року.

У зв'язку з викладеним вище, 03 жовтня 2018 року цивільні справи, які перебували в провадженні Апеляційного суду міста Києва, були перереєстровані в Київському апеляційному суді з проведенням їх автоматизованого розподілу між суддями новоутвореного суду.

Згідно протоколу автоматичного розподілу судової справи між суддями від 03 жовтня 2018 дану справу призначено судді-доповідачу Желепі О.В.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 08 жовтня 2018 року справу прийнято до провадження суду та призначено до розгляду на 30 жовтня 2018 року.

У березні 2016 року позивач звернувся до суду з позовом про скасування наказу щодо звільнення з посади та про зміну дати та формулювання причини звільнення. Просив суд : скасувати наказ № 16 від 14.03.2016 р. Державної інспекції сільського господарства України; зобов'язати Державну інспекцію сільського господарства України змінити дату та формулювання звільнення, вказавши в трудовій книжці: дату звільнення 09.03.2016р., причину звільнення : « Звільнений з посади директора за власним бажанням згідно зі статтями 39 КЗпП України та ст.38 КЗпП України з поважних причин».

Свої вимоги обґрунтовував тим, що Наказом Державної інспекції сільського господарства України (далі - Держсільгоспінспекція), яка відноситься до сфери управління Міністерства аграрної політики та продовольства України, № 340-к від 20 червня 2014 року ОСОБА_1 було призначено на посаду директора Державного підприємства «Київський обласний виробничо-технічний центр стандартизації, метрології і якості продукції» (далі - ДП «Київоблагростандарт»), який відповідно до п. 1.1 Статуту підприємства входить до сфери управління Державної інспекції сільського господарства України. 20 червня 2014 року було укладено контракт з ОСОБА_1 строком на 3 (три) роки з 20 червня 2014 року по 19 червня 2017 року та внесено відповідний запис до трудової книжки.

Вказував, що з початку III кварталу 2015 року на нього здійснювався тиск як на директора ДГІ «Київоблагростандарт», зокрема, з боку першого заступника голови Державної інспекції сільського господарства України (голови комісії з ліквідації Держсільгоспінспекції України) Заставного ЮріяБогдановича та було запропоновано працювати «як йому будуть казати» або звільнитись, що стало причиною погіршення стану здоров'я позивача, у зв'язку з чим останній перебував на лікарняних, що підтверджується наявними в матеріалах справи листками непрацездатності.

Позивач зазначав, що в період перебування його на лікарняному 02 лютого 2016 року наказом Державної інспекції сільського господарства України № 5 «Про припинення Державного підприємства «Київський обласний виробничо-технічний центр стандартизації, метрології і якості продукції» припинено підприємство шляхом приєднання до Державного підприємства «Держреєстри України» та призначено голову ліквідаційної комісії першого заступника начальника Державної інспекції сільського господарства в м. Києві Капустінського Олександра Миколайовича.

Позивач також вказував, що 01 березня 2016 року, після виходу з лікарняного, написав заяву про розірвання контракту на підставі ст. 38 КЗпП України та про звільнення його за власним бажанням з посади директора Державного підприємства «Київський обласний виробничий - технічний центр стандартизації, метрології і якості продукції». Однак начальник відділу кадрового забезпечення Державної інспекції сільського господарства України Вінницька Н. В. та перший заступник голови Державної інспекції сільського господарства України (голова комісії з ліквідації Держсільгосгіінспекції України) Заставний Ю. Б. відмовились прийняти вказану заяву та повідомити її вхідний номер. У зв'язку з чим позивач 01 березня 2016 року направив зазначену заяву поштою, яку Держсільгоспінспекція отримала 03 березня 2016 року та 01 квітня 2016 року на адресу позивача направила лист про те, що працівник має право розірвати трудовий договір, попередивши власника або уповноважений ним орган за два тижні, тому такий двотижневий термін закінчується 16 березня 2016 року.

Позивач посилався на те, що в його сім'ї з 02 березня 2016 року змінились сімейні обставини, а саме: дружина позивача змушена була поїхати до Автономної Республіки Крим до матері, якій було проведено операцію на головному мозку, тому позивач був вимушений доглядати за двома малолітніми дітьми одинадцяти та шести років. У зв'язку з цим позивач 03 березня 2016 року написав заяву про розірвання контракту на підставі ч. 1 ст. 38 та ст. 39 КЗпП України про звільнення його з посади директора Державного підприємства «Київський обласний виробничо - технічний центр стандартизації, метрології і якості продукції» з поважних причин: необхідністю доглядати за дитиною віком до чотирнадцяти років, з 09 березня 2016 року. Проте начальник відділу кадрового забезпечення Державної інспекції сільського господарства України Вінницька Н.В. га перший заступник голови Державної інспекції сільського господарства України (голова комісії з ліквідації Держсільгосгіінспекції України) ЗаставнийЮ. Б. відмовились прийняти вказану заяву та повідомити її вхідний номер.

Позивач вказував, що у зв'язку з відмовою прийняти заяву про звільнення 03 березня 2016 року позивач направив вказану заяву поштовим відправленням, яку Держсільгоспінспекція України отримала 09 березня 2016 року, що підтверджується відповідною відміткою на зворотньому поштовому повідомленні.

Позивач зазначав, що всупереч поданої позивачем заяви та вимог чинного трудового законодавства, Державна інспекція сільського господарства України не розглянула заяву позивача від 03 березня 2016 року та 14 березня 2016 року звільнила ОСОБА_1 із посади директора Державного підприємства «Київський обласний виробничо-технічний центр стандартизації, метрології і якості продукції» з 14 березня 2016 року та розірвала контракт № 32 від 20 червня 2014 року до закінчення терміну його дії, згідно пункту 8 статті 36 КЗпП України за порушення підпунктів «и», «і» та «ї» пункту 25 контракту, з підстав передбачених контрактом.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 19.06.2018 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Державної інспекції сільського господарства України про скасування наказу та зміну дати та формулювання причин звільнення відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив його скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов в повному обсязі .

Вказував на те, що оскаржуване рішення ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права.

В апеляційній скарзі посилався на те, що рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам ЦПК України до судового рішення, оскільки не містить визначення фактичних обставини, встановлених судом, та змісту спірних правовідносин, не містить посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Крім того, у рішенніне вказані докази, надані позивачем на підтвердження підстав для задоволення позову, та які були відхилені судом, та мотиви їх відхилення, а також мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову.

Крім того, зазначив, що з часу призначення комісії з припинення юридичної особи або ліквідаційної комісії (або ліквідатора) до неї переходять повноваження щодо управління справами, а тому припиняються повноваження керівника суб'єкта господарювання, щодо якого прийнято рішення про припинення юридичної особи (за умови, що такого керівника не включено до складу відповідної комісії з припинення чи ліквідації юридичної особи), і його може бути звільнено як за п. 1 ст. 40 КЗпП України на загальних підставах, так і на підставі ст. ст. 38, 39 КЗпП України (винятки із вказаного правила визначені лише Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом»).

Посилався на те,що судом не надано належної оцінки тим обставинам, що заява ОСОБА_1 від 03 березня 2016 року подана на підставі ст.ст. 38, 39 КЗпПУкраїни з поважних причин - догляду за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку і передбачає звільнення працівника в день подання заяви (отримання її роботодавцем) чи у визначений працівником строк, тоді як заява позивача від 01 березня 2016 року подана на підставі ст. 38 КЗпП України та передбачає звільнення робітника через два тижні після її подачі (отримання заяви роботодавцем). За вказаних обставин кінцева заява позивача від 03 березня 2016 року, отримана відповідачем 09 березня 2016 року, була офіційною підставою для звільнення ОСОБА_1 із посади директора Державного підприємства «Київський обласний виробничо-технічний центр стандартизації, метрології і якості продукції» на підставі спеціальної норми закону ст. 38 КЗпП України.

Вказував на те, що доводи Державної інспекції сільського господарства України, якими мотивовано оскаржуване рішення, про те, що заяву відповідача, яка надійшла 09 березня 2016 року о 16 год. 10 хв., було зареєстровано 10 березня 2016 року та в цей же день в 18 год. 00 хв. було складено акт про ненадання пояснень, тому позивач підлягав звільненню на підставі довідки про результати перевірки діяльності підприємства та акта про ненадання пояснень на підставі п. 8 ст. 36 КЗпП України за порушення підпунктів «и», «і» та «ї» пункту 25 Контракту, з підстав передбачених контрактом, суперечать вимогам чинного законодавства, у зв'язку з тим, що заява позивача надійшла до Держсільгоспінспекції України раніше, ніж було зареєстровано акт про ненадання пояснень, а тому на думку позивача в першу чергу розгляду підлягала його заява.

Скаржник вказував також на те, що звільнення чи дисциплінарне стягненнямало бути застосоване до закінчення встановленого ст. 38 КЗпП строку, тобто до 09 березня 2016 року, однак суд першої інстанції не надав належної оцінки вказаним обставинам та наданим на їх підтвердження доказам, що призвело до неповноти з'ясування обставин, на які позивач посилався як на підставу своїх вимог, та однобічності судового процесу, яка впродовж розгляду справи полягала в наперед визначеній переконливості пояснень та доказів відповідача.

Крім того, позивач вказав, що в трудовій книжці має зазначатись причина звільнення, передбачена чинним законодавством, а саме - за власним бажання згідно зі ст. 39 КЗпП України та ст. 38 КЗпП України з поважних причин.

При цьому посилання в трудовій книжці на умови (або пункти) контракту чинним законодавством України не передбачено. За таких обставин запис № 5 у трудовій книжці підлягає визнанню недійсним та в трудовій книжці необхідно внести запис про зміну дати та формулювання причин звільнення позивача, а саме вказати: звільнити з посади директора державного підприємства «Київський обласний виробничо-технічний центр стандартизації, метрології і якості продукції» на підставі ч. 1 ст. 38 та ст. 39 КЗпП України за власним бажанням з 09 березня 2016 року.

Також скаржник, зазначив, що при ухвалені оскаржуваного рішення судом жодним чином не надано належної правової оцінки обставинам, які стали підставою для звільнення позивача за порушення умов контракту, та зазначені в наказі про звільнення, оскільки за змістомст. 147 КЗпП України звільнення як захід стягнення за порушення трудової дисципліни можливе лише у разі встановлення вини працівника.

Скаржник, вважає, що вказані в наказі підстави для звільнення позивача (неподання до Держсільгоспінспекції Звіту про виконання фінансового плану підприємства за II квартал 2015 року з пояснювальною запискою щодо результатів діяльності та Фінансового звіту суб'єкта малого підприємництва, а також неподання Пояснювальних записок до звітів про виконання фінансових планів за III, IV квартали 2014 року та І квартал 2015 року; за порушення законодавства під час використання фінансових ресурсів підприємства) є надуманими та голослівними, не підтверджуються жодними належними та допустимими доказами, спростовуються матеріалами справи в їх сукупності.

Разом з тим, вказав на те, що судом не враховано, що на час звільнення позивача з займаної посади згідно пункту 8 статті 36 КЗпП України за порушення підпунктів «и», «і» та «ї» пункту 25 контракту сплинули строки для застосування дисциплінарного стягнення, регламентовані ст. 147 КЗпП. Так, згідно положень вказаної статі дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

В судовому засіданні апеляційного суду позивач та його представник доводи скарги підтримали.

Представник відповідача до апеляційного суду не з'явився, про розгляд справи повідомлялись належним чином.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого рішення, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч.ч. 2, 4 ст. 263 ЦПК України, законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ст. 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є підстави передбачені контрактом.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд вважав встановленими такі обставини.

Наказом Державної інспекції сільського господарства України (далі - Держсільгоспінспекція), яка відноситься до сфери управління Міністерства аграрної політики та продовольства України, № 340-к від 20 червня 2014 року ОСОБА_1 було призначено на посаду директора Державного підприємства «Київський обласний виробничо-технічний центр стандартизації, метрології і якості продукції» (далі - ДП «Київоблагростандарт»), який відповідно до п. 1.1 Статуту підприємства входить до сфери управління Державної інспекції сільського господарства України. 20 червня 2014 року було укладено контракт з ОСОБА_1 строком на 3 (три) роки з 20 червня 2014 року по 19 червня 2017 року та внесено відповідний запис до трудової книжки.

Відповідно до п. 1 Контракту, ОСОБА_1 (керівник, директор) зобов'язався безпосередньо і через адміністрацію підприємстві здійснювати поточне управління (керівництво) підприємством, забезпечувати його високоприбуткову діяльність, ефективне використання і збереження закріпленого за підприємством державного майна.

Відповідно до пп. 6-2. п. 6 Контракту, керівник подає в установленому порядку Органу управління майном, з яким укладено Контракт, квартальну та річну фінансову звітність підприємства, а також квартальний та річний звіти про виконання фінансового плану підприємства разом з пояснювальною запискою щодо результатів діяльності.

Відповідно до п. 9 Контракту орган управління майном (Держсільгоспінспекція України) має право вимагати від Керівника достроковий звіт про його дії, якщо останній допустив невиконання чи неналежне виконання своїх обов'язків щодо управління підприємством та розпорядження його майном.

Пунктом 10 Контракту передбачено, що Орган управління майном (Держсільгоспінспекція України) крім іншого: звільняє Керівника у випадку умов порушень законодавства та умов контракту; здійснює контроль за складанням у встановлені законодавством строки фінансового плану підприємства, виконання показників затвердженого фінансового плану підприємства та показників, передбачених контрактом, а також здійсненням підприємством витрат у разі не затвердження (непогодження) річного фінансового плану в установленому законодавством порядку; здійснює контроль за ефективністю використання і збереження закріпленого за підприємством державного майна.

Відповідно до п. 21 Контракту у випадку невиконання чи неналежного виконання обов'язків, передбачених Контрактом, Сторони несуть відповідальність згідно з законодавством та Контрактом.

Відповідно до п. 25 Контракту Керівник може бути звільнений з посади, Контракт розірваний з ініціативи органу управління майном, до закінчення терміну його дії: пп. и) п. 25 у разі неподання Органу управління майном квартальної та річної фінансової звітності, а також квартального та річного звітів про виконання фінансового плану підприємства разом з пояснювальною запискою щодо результатів діяльності; пп. і) у разі порушення законодавства під час використання фінансових ресурсів підприємства, у тому числі при здійсненні закупівель товарів, робіт і послуг за державні кошти; з інших підстав.

Пунктом 11 Статуту Державного підприємства «Київський обласний виробничо- технічний центр стандартизації, метрології і якості продукції», затвердженого наказом Держсільгоспінспекції України від 04.04.2012 № 156 «Про затвердження статуту Державного підприємства «Київський обласний виробничо-технічний центр стандартизації, метрології і якості продукції» нова редакція» визначено компетенцію Уповноваженого органу управління. Відповідно до п. 1.1. Статуту Уповноваженим органом управління є Державна інспекція сільського господарства України.

Відповідно до пп. 11.2.6., пп. 11.2.7 п. 11 Статуту Уповноважений орган здійснює контроль за фінансовою (бюджетною) дисципліною та здійснює контроль за ефективним використанням та збереженням майна і коштів підприємства, аналогічні положення містяться в Контракті .

Судом встановлено, що відповідно до наказу Державної інспекції сільського господарства України від 04.03.2016 року № 8 «Про передачу активів та зобов'язань» директора ДП «Київоблстандарт» ОСОБА_1 було зобов'язано у строк до 11.03.2016 року провести інвентаризацію активів та зобов'язань підприємства у відповідності до Положення про інвентаризацію активів та зобов'язань (п.1), за результатами проведеної інвентаризації, директора ДП «Київоблстандарт» ОСОБА_1 було зобов'язано здійснити предачу активів та зобов'язань голові комісії з припинення ДП «Київоблстандарт» Капустінському О.М. та передачу активів та зобов'язань оформити актом прийняття-передачі та подати його на затвердження до Держсільгоспінспекції України. Від ознайомлення з наказом Держсільгоспінспекції України від 04.03.2018р. № 8 директор ДП «Київоблстандарт» ОСОБА_1 відмовився про що було складено Акт про відмову від 09.03.2016 року, копія додається. Також було, зазначено, що станом на 09.03.2016 року передачу активів та зобов'язань визначеній відповідальній особі ОСОБА_1 не було здійснено.

Відповідно до наказів Державної інспекції сільського господарства України від 05.10.2015року № 62 «Про проведення перевірки Державного підприємства «Київський обласний виробничо-технічний центр стандартизації, метрології і якості продукції» та від 12.10.2015 року № 36 «Про продовження терміну перевірки Державного підприємства «Київський обласний виробничо-технічний центр стандартизації, метрології і якості продукції» у період з 07.10.2015 по 13.10.2015 року проводилася перевірка діяльності Державного підприємства «Київський обласний виробничо-технічний центр стандартизації, метрології і якості продукції» за період діяльності з 01.07.2014 по 30.09.2015 згідно з планом перевірки . В подальшому строк перевірки продовжувався до жовтня 2015 року.

За результатами вказаної перевірки була складена довідка про результати перевірки діяльності Державного підприємства «Київський обласний виробничо-технічний центр стандартизації, метрології і якості продукції» за період діяльності з 01.07.2014 по 30.09.2015 від 26.10.2015 року;

З довідки вбачається, що під час перевірки встановлено, що робота підприємства є неефективною, що як наслідок призводить до економічно необгрунтованих витрат підприємства на суму 4379,1 тис. грн., стан дебіторської заборгованості зростає, встановлено також неподання звітів в тому числі і за 2 квартал 2015 року ,чим порушено пункт 6-2 Контракту.

З 9.10.2015 року до кінця лютого 2016 року позивач хворів, що підтверджується листкаминепрацездатності :Серія АГЧ № 465171 з 09.10.2015 по 13.10.2015;Серія АГЧ № 465750 з 22.10.2015 по 30.10.2015;Серія АГЧ № 994525 з 30.10.2015 по 13.11.2015;Серія АГЧ № 465853 з 16.11.2015 по 02.12.2015;Серія АГЧ № 900016 з 03.12.2015 по 10.12.2015;Серія АГЧ №407264 з 11.12.2015 по 24.12.2015;Серія АГЧ № 900516 з 25.12.2015 по 31.12.2015;Серія АГЧ № 407490 з 01.01.2016 по 04.02.2016;Серія АГЧ № 812535 з 05.02.2016 по 18.02.2016;Серія АГС № 824617 з 19.02.2016 по 29.02.2016.

Вийшовши на роботу в березні, позивач відмовився надавати пояснення з приводу результатів перевірки, що підтверджується актом про ненадання письмових пояснень ОСОБА_1 від 10.03.2016;

Наказом від 14 березня 2016 року з позивачем було розірвано контракт достроково за порушення підпунктів &quiz;и&qu2.;, &quor;і&quk';та&q?ом;ї&qu14; п.25 Контракту.

Судом також було встановлено, що розірвання контракту з позивачем відбулося без порушення норм трудового законодавства з дотриманням вимог Закону.

Крім того, судом було встановлено, що позивач 03 березня 2016 року направив на адресу відповідача заяву про звільнення на підставі ст. 39 КЗпП у зв'язку з тяжкими сімейними обставинами та просив звільнити його з 09.03.2016 року.

Також позивач направляв заяву про звільнення його за власним бажанням за ст. 38 КЗп П України.

На заяву про звільнення за власним бажанням за ст. 38 КЗпП України, відповідач надав відповідь про обов'язок відпрацювання протягом двох тижнів, а заява про звільнення з 09 березня 2016 року була зареєстрована 10 березня і в цей час позивач відмовився надавати пояснення за результатами перевірки, а тому було прийнято рішення звільнити останнього за порушення контракту.

Вищенаведені обставини справи, які суд вважав встановленими є доведеними.

Висновок суду про безпідставність та недоведеність заявленого позову відповідає цим обставинам та вимогам Закону.

Доводи апеляційної скарги з приводу того, що контракт з ним має бути розірваний на підставі його заяви , яка надійшла до відповідача до видачі наказу про розірвання контракту через порушення його умов, колегія суддів не приймає, оскільки трудове законодавство не містить заборони для роботодавця звільняти працівників за порушення умов контракту, в разі подачі ним заяв про звільнення за власним бажанням.

Доводи скарги з приводу порушення строків притягнення до дисциплінарної відповідальності, колегія також не приймає, оскільки вважає, що такі строки не були порушені, оскільки позивач хворів з жовтня 2015 року до кінця лютого 2016 року, а контракт був розірваний 14 березня 2016 року.

Посилання на відсутність вини позивача також є безпідставні, оскільки судом було встановлено порушення позивачем умов контракту і щодо неподання ним звітів і щодо неефективного управління підприємством, і щодо не виконання наказу про передачу активів у зв'язку з ліквідацією підприємства.

Доводи позивача про недоведеність його вини спростовуються довідкою, щодо перевірки діяльності підприємства, яке очолював позивач.

Посилання позивача на те, що його повноваження були припинені через початок процедури ліквідації, а тому він не міг бути звільнений за порушення умов контракту також не ґрунтуються на Законі.

Так як позивач перебував в трудових відносинах з відповідачем не умовах контракту, і станом на його звільнення підприємство в якому він працював не було ліквідовано, відповідно останній міг бути звільнений за порушення умов контракту.

Доводи позивача про невідповідність рішення вимогам Закону також не знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду.

Доводи про те, що запис в трудовій книжці, щодо підстави звільнення має бути змінений на ст. 38, 39 КЗПП України, з огляду на висновки суду про те, що відповідач мав право та підстави звільнити позивача за порушення умов контракту, також не приймаються до уваги.

Посилання позивача на те, що він мав бути звільнений 09 березня 2016 року за його заявою за власним бажанням у зв'язку зі зміною сімейних обставин, а не за порушення умов контракту, так як його заява надійшла раніше, колегія суддів відхиляє з огляду на те, що заява була зареєстрована 10 березня 2016 року і відповідно провести звільнення позивача заднім числом з дати про яку він просив, а саме 09.03.2016 року, 10 березня відповідач вже не мав права. Крім того, як вже зазначалось вище, трудовим законодавством не передбачено заборони для звільнення працівника за порушення умов контракту, за наявності для цього підстав, у випадку, якщо працівник подає заяву про звільнення за власним бажанням.

Інші доводи скарги висновків суду не спростовують.

За змістом ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено , що рішення ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому суд апеляційної інстанції, керуючись ст. 375 ЦПК України залишає його без змін.

Враховуючи, те що апеляційна скарга залишається без задоволення, у суду апеляційної інстанції відсутні підстави для зміни розподілу судових витрат судом першої інстанції. Судовий збір за подання апеляційної скарги слід покласти на особу, яка подала апеляційну скаргу. Іншими учасниками справи не заявлено до відшкодування судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у апеляційному суді.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382-384, 389 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 19 червня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови, шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 02.11.2018 року.

Головуючий Желепа О.В.

Судді Музичко С.Г.

РубанС.М.