Постанова

Іменем України

08 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 753/20888/14-ц

провадження № 61-1791св17

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Курило В. П. (суддя-доповідач), Коротуна В. М.,

Червинської М. Є.,

учасники справи:

позивач (відповідач за зустрічним позовом) - публічне акціонерне товариство «Універсал Банк»,

відповідачі: ОСОБА_4 (позивач за зустрічним позовом), ОСОБА_5 (третя особа за зустрічним позовом),

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4, ОСОБА_5 на заочне рішення Дарницького районного суду міста Києва від

12 вересня 2016 року у складі судді Леонтюк Л. К. та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 28 листопада 2017 року у складі колегії суддів: Музичко С. Г., Немировської О. В., Рейнарт І. М.,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2014 року публічне акціонерне товариство «Універсал Банк» (далі - ПАТ «Універсал Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4,

ОСОБА_5 в якому просило стягнути з відповідачів на його користь заборгованість за кредитним договором від 03 червня 2008 року

№ 055-2008-1880 у розмірі 29 643,33 доларів США, що в еквівалентно станом на 15 січня 2014 року 236 939,14 грн, судові витрати покласти на відповідачів.

В своїх уточнених позовних вимогах ПАТ «Універсал Банк» просило стягнути з відповідачів на його користь заборгованість за кредитним договором

від 03 червня 2008 року № 055-2008-1880 у розмірі 33 310,47 доларів США, судові витрати покласти на відповідачів.

У березні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду із зустрічними позовними вимогами до ПАТ «Універсал Банк», третя особа - ОСОБА_5, в якому просив кредитний договір від 03 червня 2008 року № 005-2008-1880, укладений між ВАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_4 розірвати.

Заочним рішення Дарницького районного суду міста Києва від 12 вересня 2016 року позовні вимоги ПАТ «Універсал Банк» задоволено.

Стягнути солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованість за кредитним договором від 03 червня 2008 року

№ 055-2008-1880, станом на 29 жовтня 2014 року в розмірі 33 310,47 доларів США, що еквівалентно станом на дату розрахунку 431 400,57 грн, з яких:

- 26 433,14 доларів США, що еквівалентно станом на дату розрахунку

342 332,96 грн - заборгованість за тілом кредиту;

- 5 575,98 доларів США, що еквівалентно станом на дату розрахунку

72 213,96 грн - заборгованість по відсоткам за користування кредитними коштами;

- 1 301,35 доларів США, що еквівалентно станом на дату розрахунку

16 853,65 грн - заборгованість по підвищеним відсоткам.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Універсал Банк» судовий збір у сумі

1 827,00 грн.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ПАТ «Універсал Банк» судовий збір у сумі

1 827,00 грн.

У задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_4 до ПАТ «Універсал Банк», третя особа - ОСОБА_5, про розірвання кредитного договору відмовлено.

Задовольняючи позовні вимоги ПАТ «Універсал Банк» та відмовляючи в задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив із того, що у зв?язку з неналежним виконанням взятих на себе відповідачами зобов?язань за кредитним договором утворилася заборгованість, яка підлягає стягнення в судовому порядку, оскільки добровільно заборгованість за кредитним договором відповідачі не погасили. При цьому суд дійшов висновку про відсутність підстав для розірвання кредитного договору від 03 червня 2008 року № 055-2008-1880.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 28 листопада 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилено.

Заочне рішення Дарницького районного суду міста Києва від 12 вересня

2016 року залишено без змін.

Відхиляючи апеляційну скаргу ОСОБА_4, суд апеляційної інстанції погодився з висновком суд першої інстанції, зазначивши, що районний суд ухвалив законне й обґрунтоване рішення.

18 грудня 2017 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5 через засоби поштового зв?язку подали до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просять заочне рішення Дарницького районного суду міста Києва від 12 вересня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 28 листопада 2017 року та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням судами норм матеріального та порушенням норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами попередніх інстанцій не повно з?ясовано фактичні обставини справи, зокрема судами не перевірено законності збільшення відсоткової ставки за користування кредитним коштами з 14,85 % до 18,65 %.

Суд першої інстанції вийшов за межі заявлених позовних вимог, вказавши в резолютивній частині рішення еквівалент іноземною валюти до гривні.

У квітні 2018 року матеріали цивільної справи надійшли до Верховного Суду.

04 травня 2018 року ПАТ «Універсал Банк» через засоби поштового зв?язку подано до Верховного Суду відзив, в якому просить касаційну скаргу

ОСОБА_4 та ОСОБА_5 залишити без задоволення, а заочне рішення Дарницького районного суду міста Києва від 12 вересня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 28 листопада 2017 року залишити без змін.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Перевіривши доводи касаційної скарги, врахувавши аргументи викладені у відзиві на касаційну скаргу, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.

Положеннями частини другої статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вимогами частин першої та другої статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Аргументи касаційної скарги зводять до незгоди із заочним рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 12 вересня 2016 року та ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 28 листопада 2017 року в частині задоволення позовних вимог ПАТ «Універсал Банк» до ОСОБА_4,

ОСОБА_5 про стягнення заборгованості.

Заочне рішення Дарницького районного суду міста Києва від 12 вересня

2016 року та ухвала Апеляційного суду міста Києва від 28 листопада 2017 року в частині зустрічних позовних вимог ОСОБА_4 до ПАТ «Універсал Банк», третя особа - ОСОБА_5, про розірвання кредитного договору в касаційному порядку не оскаржується, а тому відповідно до приписів статті 400 ЦПК України не перевіряється.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 03 червня 2008 року між

ПАТ «Універсал Банк» (що є правонаступником ВАТ «Універсал Банк») та ОСОБА_4 укладено кредитний договір № 055-2008-1880 , згідно умов якого ОСОБА_4 отримав кредит у розмірі 39 000,00 доларів США строком до

01 червня 2023 року.

03 червня 2008 року між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_5 укладено договір поруки № 055-2008-1880-Р/1, згідно умов якого поручитель зобов'язався перед кредитором відповідати за невиконання боржником усіх його зобов'язань перед кредитором, що виникли з кредитного договору, укладеного між кредитором та боржником, в повному обсязі як існуючих в теперішній час, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому.

03 червня 2008 року між ПАТ «Універсал Банк» з однієї сторони та

ОСОБА_4, ОСОБА_5 з іншої сторони укладено договір іпотеки, відповідно до якого зобов'язання позичальника за кредитним договором забезпечуються іпотекою, предметом якого є квартира АДРЕСА_1.

Відповідно до пункту 1.1 Кредитного договору позичальник зобов'язався погасити кредит, сплатити проценти за користування ним на умовах та в порядку, визначених Кредитним договором. Однак, ОСОБА_4 систематично не виконує обов'язки за договором.

22 жовтня 2013 року на адресу ОСОБА_4 та ОСОБА_5 позивачем направлялася вимога про дострокове повернення кредиту.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Згідно статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Суди попередніх інстанцій встановили, що відповідачі належним чином не виконували взятих на себе зобов?язань за кредитним договором у зв?язку із чим станом на 29 жовтня 2014 року утворилася заборгованість в розмірі 33 310,47 доларів США, що еквівалентно 431 400,57 грн. Дійшли обґрунтованого висновку про солідарне стягнення даної заборгованості.

Доводи заявників про те, що судами попередніх інстанцій не повно з?ясовано фактичні обставини справи, зокрема судами не перевірено законності збільшення відсоткової ставки за користування кредитним коштами з 14,85 % до 18,65 % є безпідставними з огляду на таке.

З матеріалів справи вбачається, що пунктом 1.1.1 кредитного договору від

03 червня 2008 року № 055-2008-1880 встановлено, що кредитор зобов'язується надати позичальнику на умовах цього договору грошові кошти в сумі 39 000,00 доларів США, а позичальник зобов'язується прийняти, належним чином використати та повернути кредит, а також сплатити проценти за користування кредитом в розмірі 14,85 % річних в порядку на умовах та в строки визначені цим договором. Сторони погодили, що розмір базової процентної ставки може змінюватися згідно умов цього договору.

Пунктом 2.12 кредитного договору від 03 червня 2008 року № 055-2008-1880 встановлено, що кредитор може збільшити процентну ставку за зазначену в пункті 1.1 договору у разі зміни Національним банком України розміру чинної облікової ставки та/або у разі запровадження адміністративних та/або інших заходів які збільшують вартість коштів на українському ринку та/або у випадку зміни ставок LIBOR, EURIBOR, та або в інших випадках, якщо кредитор обґрунтовано вважає, що така зміна відповідає ринковим умовам або має безпосередній на вартість кредитних ресурсів кредитора. Про зміну відсоткової ставки Кредитор має повідомити Позичальника письмово.

Факт непогашення позичальником у строк до останнього робочого дня, що передує даті початку дії нової процентної ставки, на користь кредитора всієї суми існуючої заборгованості позичальника за цим договором (а саме: неповернення всієї суми кредиту, несплата всієї суми нарахованих процентів та інших платежів) є згодою позичальника з таким новим розміром процентної ставки, що нараховується за користування кредитом згідно умов цього договору, при цьому додаткова угода до договору щодо внесення змін не укладається.

З вказаними умовами кредитного договору ОСОБА_4 погодився, шляхом підписання даного договору.

Доводи заявників про те, що суд першої інстанції вийшов за межі заявлених позовних вимог, вказавши в резолютивній частині рішення еквівалент іноземною валюти до гривні також є безпідставними, оскільки грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом (частини перша та друга статті 533 ЦК України).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів залишає касаційну скаргу без задоволення, а заочне рішення Дарницького районного суду міста Києва від 12 вересня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від

28 листопада 2017 року в частині позовних вимог ПАТ «Універсал Банк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості - без змін, оскільки підстави для скасування судових рішень в цій частині відсутні.

За змістом частини третьої статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

Ухвалою Верховного Суду від 13 квітня 2018 року зупинено виконання ухвали Апеляційного суду міста Києва від 28 листопада 2017 року, якою залишено без змін заочне рішення Дарницького районного суду міста Києва від 12 вересня 2016 року, до закінчення касаційного провадження.

Враховуючи те, що касаційна скарга ОСОБА_4 та ОСОБА_5 підлягає залишенню без задоволення, відповідно до положень частини третьої статті 436 ЦПК України Верховних Суд поновлює виконання ухвали Апеляційного суду міста Києва від 28 листопада 2017 року, якою залишено без змін заочне рішення Дарницького районного суду міста Києва від 12 вересня 2016 року.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Заочне рішення Дарницького районного суду міста Києва від 12 вересня

2016 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 28 листопада 2017 року в частині позовних вимог публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості залишити без змін.

Поновити виконання ухвали Апеляційного суду міста Києва від 28 листопада 2017 року, якою залишено без змін заочне рішення Дарницького районного суду міста Києва від 12 вересня 2016 року.

Постанова оскарженню не підлягає.

Судді: В. П. Курило

В. М. Коротун

М. Є. Червинська