Справа № 603/700/18
Провадження №2/603/353/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" листопада 2018 р. м.Монастириська

Монастириський районний суд Тернопільської області в складі:

головуючого - судді Галіяна І. М.

секретаря судового засідання Бішко І.М.

розглянувши в підготовчому засіданні в залі суду міста Монастириська цивільну справу

позивач: ОСОБА_1

відповідач: Підліснянська сільська рада Монастириського району Тернопільської області

предмет позову: визнання права власності на спадкове майно

ВСТАНОВИВ:

І. Зміст вимог та заперечень учасників справи.

Позивач ОСОБА_1 звернулася в Монастириський районний суд Тернопільської області до Підліснянської сільської ради Монастириського району Тернопільської області з позовом, в якому просить визнати за нею право власності на спадкове майно, а саме на:

- земельну ділянку площею 0,37 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Підліснянської сільської ради Монастириського району Тернопільської області згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії Р1 №668146;

- земельну ділянку площею 1,80 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Підліснянської сільської ради Монастириського району Тернопільської області згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії Р1 №668146.

В обґрунтування заявлених вимог зазначила, що 05.01.2003 року померла ОСОБА_2. Після її смерті відкрилася спадщина на спадкове майно, яке складається з вищевказаного майна.

Позивач вважає, що саме вона повинна успадковувати за померлою спадкодавцем, оскільки є спадкоємцем за заповітом, вказану спадщину прийняла та вступила у фактичне управління спадковим майном.

ОСОБА_1 після смерті ОСОБА_2 звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, проте оформити спадщину нотаріус не зміг, оскільки виявилось, що відсутній оригінал правовстановлюючого документу на земельні ділянки. Крім того існують розбіжності в правовстановлюючих документах, а саме в Державному акті та Свідоцтві про смерть.

ІІ. Клопотання та інші процесуальні рішення в справі.

Ухвалою судді Монастириського районного суду Тернопільської області Галіяна І.М. від 01.10.2018 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання.

ІІІ. Позиції сторін.

Позивач ОСОБА_1 в підготовче засідання не зявилася, в позовній заяві просить розгляд справи проводити в її відсутності.

Відповідач - представник Підліснянської сільської ради Монастириського району Тернопільської області в підготовче засідання не зявився, суду подав відзив на позовну заяву по суті справи про визнання позову з підстав зазначених в позовній заяві та просить розгляд справи проводити у відсутності їхнього представника.

Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

У випадку визнання позову відповідачем та беручи до уваги те, що визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, суд відповідно до ч. 3 ст. 200, ст. 206 ЦПК України ухвалює рішення за результатами підготовчого провадження.

Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

ІV. Фактичні обставини встановлені судом.

Судом встановлено, що 05.01.2003 року у віці 75 років в с.Підлісне Монастириського району Тернопільської області померла ОСОБА_2, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ИД №105329 виданого 08.01.2003 року, актовий запис №2.

Ще за життя померлій належали:

- земельна ділянка площею 0,37 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Підліснянської сільської ради Монастириського району Тернопільської області згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії Р1 №668146, що підтверджується довідкою виданою виконкомом Підліснянської сільської ради Монастириського району Тернопільської області за №240 від 26.07.2018 року;

- земельна ділянка площею 1,80 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Підліснянської сільської ради Монастириського району Тернопільської області згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії Р1 №668146, що підтверджується довідкою виданою виконкомом Підліснянської сільської ради Монастириського району Тернопільської області за №240 від 26.07.2018 року.

Згідно складеного 27.03.1996 року ОСОБА_3 в с.Підлісне Монастириського району Тернопільської області заповіту, посвідченого секретарем виконавчого комітету Підліснянської сільської ради Монастириського району Тернопільської області та зареєстрованого в реєстрі за №9, остання на випадок своєї смерті заповіла належний їй земельний пай в с.Підлісному Монастириського району своїй внучці ОСОБА_4.

З наданої Відділом у Монастириському районі головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області інформації за №503/111-18 від 20.09.2018 року встановлено, що Державний акт на право приватної власності на землю серії Р1 №668146 виданий ОСОБА_5 на підставі Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ТР №015641.

У відповідності до свідоцтва про шлюб серії І-НМ № 196648 виданого повторно 26.07.2018 року, встановлено, що позивач ОСОБА_1 змінила своє дошлюбне прізвище «Митник» на «Вітрів».

Разом з тим, з позовної заяви та доданих до матеріалів справи документів убачається, що в Державному акті на право приватної власності на землю серії Р1 №668146 та заповіті, посвідченого секретарем виконавчого комітету Підліснянської сільської ради Монастириського району Тернопільської області, зареєстрованого в реєстрі за №9, спадкодавець записана як ОСОБА_5, а в Свідоцтві про смерть серії І-ИД №105329 виданого 08.01.2003 року ОСОБА_2.

Документами, які встановлюють належність ОСОБА_2 Державного акту на право приватної власності на землю серії Р1 №668146, виданого на підставі рішення ІV сесії ІV скликання Підліснянської сільської ради народних депутатів від 17.09.2002 року та заповіту, є:

-довідка видана виконкомом Підліснянської сільської ради Монастириського району Тернопільської області за №240 від 26.07.2018 року, згідно якої встановлено, що померлій ОСОБА_2 на праві особистої приватної власності належала земельна ділянка площею 2,17 га, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться на території Підліснянської сільської ради на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії Р1 №668146, виданого Підліснянською сільською радою 25.11.2002 року;

-довідка Підліснянської сільської ради Монастириського району Тернопільської області за №02-07/184 від 05.10.2018 року, згідно якої Підліснянська сільська рада повідомляє, що ОСОБА_5 та ОСОБА_2 є одна і та сама особа.

З аналізу вищезазначених документів та даних, які в них містяться випливає, що при складанні (видачі) правовстановлюючих документів, Державного акту серії Р1 №668146 та заповіту, органом (посадовою особою), які їх складали, була допущена помилка при записі імені ОСОБА_2

Окрім зазначеного судом встановлено, що оригінал Державного акту на право приватної власності на землю серії Р1 №668146, виданий Підліснянською сільською радою 25.11.2002 року ОСОБА_5 втрачено, про що свідчить повідомлення в засобах масової інформації, а саме в газеті «Вісті Придністровя» від 28.09.2018 року.

В звязку з втратою вищевказаного оригіналу Державного акту, приватним нотаріусом Монастириського нотаріального округу ОСОБА_6 було відмовлено ОСОБА_1 у вчиненні нотаріальних дій у відповідності до ч. 3 ст. 47 Закону України «Про нотаріат», що підтверджується письмовою відмовою нотаріуса за №212/02-14 від 22.08.2018 року.

V. Норми права, які підлягають застосуванню та мотиви суду, щодо аргументів наведених учасниками справи.

Визначаючись із заявленою вимогою про встановлення юридичного факту, а саме встановлення факту належності правовстановлюючого документу суд враховує наступне.

Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право.

В даному випадку встановлення факту належності правовстановлюючого документу необхідно позивачу для прийняття спадщини.

Окрім цього судом виявлено, що встановлення підвідомчого судові факту повязане з вирішенням спору про право.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючого документу.

Згідно роз'яснень, які містяться в п. 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №5 «Про встановлення фактів, що мають юридичне значення» (з подальшими змінами) при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я по батькові, місце і час народження якої зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали, суд повинен запропонувати заявникові надати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення.

Таким чином, оскільки в судовому засіданні знайшов підтвердження факт того, що ОСОБА_2 та «Мижиловська Ганна Іванівна» є одна і та ж особа, то заява про встановлення факту належності правовстановлюючого документу підлягає задоволенню.

Щодо права позивача ОСОБА_1 на спадкове майно після смерті ОСОБА_2, яка померла 05.01.2003 року, суд враховує наступне.

Статтею 346 ЦК України передбачено, що однією з підстав припинення права власності є смерть власника.

Відповідно до розяснень Пленуму Верховного Суду України Постанова №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК України (16.01.2003р.), якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року.

У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР ( 1963 р.), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом.

Як вбачається з матеріалів справи на час смерті ОСОБА_2, тобто на час відкриття спадщини, був чинним ЦК Української РСР 1963 року, тому при вирішенні питання про прийняття ОСОБА_1 спадщини у вигляді земельних ділянок та визнання за нею права власності на це майно в порядку спадкування за заповітом необхідно керуватися ст. 549 ЦК Української РСР в якій зазначено, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління та володіння спадковим майном.

Судова колегія в цивільних справах Верховного Суду України в п.65 правових позицій від 01.12.97 «vd971201 » висловлених судовою колегією в цивільних справах Верховного Суду України в зв'язку з аналізом причин перегляду судових рішень у цивільних справах у 1996 році розяснила, що відповідно до п. 1 ст. 549 ЦК Української РСР (1963 року) прийняття спадщини може підтверджуватися діями спадкоємців, які за своїм характером свідчать, що в шестимісячний строк з дня відкриття спадщини вони фактично вступили в управління або володіння спадковим майном.

Відповідно до вимог ст.ст. 524, 525, 526, ЦК Української РСР (1963 року), який діяв на час відкриття спадщини, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом, спадкоємство за законом має місце, коли воно не змінено заповітом. Часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця.

У відповідності до ст. 534 ЦК Української РСР (1963 року), кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не включаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям.

Згідно з вимогами ст.ст. 548, 549 ЦК України (1963 року) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв, прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він протягом шести місяців з дня відкриття спадщини подав державній нотаріальній конторі заяву про прийняття спадщини, або якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном.

Як вже було встановлено судом, ОСОБА_1 фактично вступила в управління та володіння спадковим майном після смерті ОСОБА_2

В звязку з наведеним та у відповідності до розяснень Міністерства юстиції України від 21.02.2005 року щодо питання визначення належності майна попередньому власнику та наступного його власника (спадкоємця) суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 фактично прийняла спадщину після смерті ОСОБА_2 як спадкоємець за заповітом у відповідності до ст. 534 ЦК Української РСР (в редакції 1963 року).

Щодо відсутності у позивача ОСОБА_1 оригіналу Державного акту на право приватної власності на землю серії Р1 №668146 через що їй було нотаріусом відмовлено у відповідності до ч. 3 ст. 47 та п. 2 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про нотаріат» у прийнятті документів, які не відповідають вимогам законодавства, суд враховує наступне.

Як убачається з матеріалів справи, через відсутність оригіналів правовстановлюючих документів Державного акту на право приватної власності на землю серії Р1 №668146, позивач не може отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом, що підтверджується відмовою приватного нотаріуса Монастириського районного нотаріального округу у Тернопільській області ОСОБА_6 №212/02-14 від 22.08.2018 року, у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» передбачено звернення до суду за правилами позовного провадження осіб, яким нотаріус відмовив в оформленні права на спадкування.

Як слідує з матеріалів справи оригінал Державного акту був втрачений про що свідчить повідомлення в засобах масової інформації, а саме, в газеті «Вісті Придністровя» від 28.09.2018 року, копія якого міститься в матеріалах справи.

Згідно даного повідомлення вбачається, що Державний акт на право приватної власності на землю серій Р1 №668146 виданий Підліснянською сільською радою 25.11.2002 року ОСОБА_5, загублений.

З 01.01.2013 року, на виконання законів України «Про Державний земельний кадастр» та «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» правовстановлюючим документом, що підтверджує виникнення права власності при здійсненні державної реєстрації прав на нерухоме майно є не державний акт на право власності на земельну ділянку, а свідоцтво про право власності на нерухоме майно, а тому Державні акти на право власності на земельну ділянку з 01.01.2013 року не видаються, а право власності посвідчується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно, що підлягають обовязковій державній реєстрації.

Окрім цього, на даний час виготовити (отримати) правовстановлюючі документи на вказане майно не можливо через смерть спадкодавця, оскільки його цивільна правоздатність, як фізичної особи, припинена у момент його смерті, а отримати дублікат державного акта на право власності на земельну ділянку може лише її власник.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання права.

Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

При цьому в положенні п. 3.1 ОСОБА_7 спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року за №24-753/0/4-13, розяснено, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Отже, судом встановлено, що відсутність оригіналів правовстановлюючих документів стала причиною неможливості оформлення спадкових документів на земельну ділянку згідно закону після смерті ОСОБА_2 в нотаріальній конторі.

На підставі вищевикладеного та враховуючи наявність перешкод для оформлення в нотаріальному порядку прав позивача на спадкове майно, суд дійшов висновку про необхідність захистити права позивача, як спадкоємця, шляхом визнання права власності останнього на земельні ділянки.

VI. Судові витрати.

Відповідно до ч. 7 ст. 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом.

На підставі викладеного керуючись ст.ст. 12, 81, 263-265, 268, 354 ЦПК України, ст. 392, 1216, 1218, 1220, 1223, 1225, 1265, 1268 ЦК України, 81 ЗК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, (паспорт серії СС №983318, ІПН НОМЕР_1), проживаючої за адресою ІНФОРМАЦІЯ_2 до Підліснянської сільської ради (), юридична адреса місцезнаходження: с.Підлісне Монастириського району Тернопільської області, про визнання права власності та встановлення факту належності правовстановлюючого документу задовольнити.

Встановити факт належності ОСОБА_2, яка померла 05.01.2003 року:

- Державного акту на право приватної власності на землю серії Р1 №668146, виданого на імя «Мижиловська Ганна Іванівна»;

- заповіту, складеного від імені ОСОБА_5, 27.03.1996 року в с.Підлісне Монастириського району Тернопільської області, посвідченого секретарем виконавчого комітету Підліснянської сільської ради Монастириського району та зареєстрованого в реєстрі за №9.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на спадкове майно, а саме, на:

- земельну ділянку площею 0,37 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Підліснянської сільської ради Монастириського району Тернопільської області згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії Р1 №668146;

- земельну ділянку площею 1,80 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Підліснянської сільської ради Монастириського району Тернопільської області згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії Р1 №668146, що належали ОСОБА_2 (ОСОБА_5), яка померла 05 січня 2003 року, в порядку спадкування за заповітом.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Тернопільського апеляційного суду через Монастириський районний суд Тернопільської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_8