ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2018 року м. Суми

Справа №591/1874/17

Номер провадження 22-ц/788/1578/18

Апеляційний суд Сумської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),

суддів - Криворотенка В. І. , Хвостика С. Г.

за участю секретаря судового засідання - Пархоменко А.П.,

у присутності:

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача адвоката Акімова Е.О.,

представника Державної казначейської служби України та Головного управління Державної казначейської служби України в Сумській області Сіренко І.С.,

представника Сумського прикордонного загону Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_1 ) Єрьоменка Д.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційні скарги ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ) та Державної казначейської служби України

на рішення Зарічного районного суду м.Суми від 06 липня 2018 року у складі судді Клименко А.Я., ухвалене у м. Суми

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ), Державної казначейської служби України, третя особа Головне управління Державної казначейської служби України в Сумській області про відшкодування майнової та моральної шкоди, -

в с т а н о в и в :

Відповідно до п.3 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VІІ «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Пунктом 8 частини першої розділу ХIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України, в редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року, також визначено, що утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

20 березня 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Сумського прикордонного закону Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_1 ), Державної казначейської служби України, 3-тя особа: Головне управління Державної казначейської служби України в Сумській області і остаточно уточнивши свої позовні вимоги просила стягнути з держави Україна на її користь майнову шкоду в сумі 7219 грн.90 коп. та моральну в сумі 50000 грн.00 коп. за рахунок Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України.

Свої вимоги мотивувала тим, що 07 травня 2015 року позивач разом із своєю малолітньою дитиною та матір`ю мали намір відвідати своїх родичів сестру матері, яка мешкає у м. Москва, для чого заздалегідь придбали проїзні документи сполученням Київ-Москва та у зворотному напрямку. У цей час батько дитини також знаходився у м. Москва у справах, отже ними планувалося проведення святкових днів у родинному колі.

Враховуючи те, що виїзд малолітньої дитини за межі України відбуватиметься в супроводі лише одного з батьків, позивач заздалегідь потурбувалася про належне оформлення усіх необхідних документів, зокрема нотаріально посвідченої згоди батька із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування дитини у цій державі. Згода також була перекладена українською мовою та посвідчена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу.

Під час перетину державного кордону України в пункті контролю для залізничного сполучення станції «Конотоп» 07 травня 2015 року о 22:45, для перевірки працівникам Державної прикордонної служби позивачка надала усі необхідні документи. Однак, посилаючись на неналежне оформлення документів на дитину, а саме, відсутність на дозволі батька дитини на виїзд з України завірення у дипломатичній установі України на території Російської Федерації, позивачці було запропоновано зійти з потяга разом із дитиною. Позивачка намагалася пояснити, що такі дії працівників прикордонної служби є неправомірними, а вимоги щодо оформлення дозволу не відповідають встановленим Правилам перетинання державного кордону громадянами України.

Незважаючи на це, із попередженням про застосування заходів примусу, позивачку змусили збудити дитину, яка була налякана людьми у формі, які у підвищеному тоні наполягли на звільненні купе, та у супроводі озброєних працівників ДПС, змусили залишити потяг. Разом з ними з потягу зійшла і мати позивачки ОСОБА_2 , оскільки продовжувати поїздку самостійно їй не мало сенсу, ще й з огляду на події, які розгорталися. Під дощем позивачку із дитиною та матір`ю супроводили до адміністративного приміщення Відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » Сумського прикордонного загону Державної прикордонної служби України, де протягом п`яти годин працівники ДПС складали Рішення «Про відмову у перетинанні державного кордону України громадянину України, який не досяг 16-річного віку». Також за злісну непокору законним вимогам військовослужбовців Державної прикордонної служби України на позивачку був складений протокол про адміністративне правопорушення, за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185-10 КУпАП.

Внаслідок прийняття незаконного рішення про відмову у перетинанні державного кордону України, необхідністю відстоювання своїх прав у судах, позивачка зазнала матеріальної шкоди у загальному розмірі 7219,90 грн..

Також вважала, що у зв`язку з неправомірними діями військовослужбовців ІНФОРМАЦІЯ_1 вона зазнала моральну шкоду, яка полягає у душевному дискомфорті, пов`язаному із переживаннями з приводу зруйнованих планів, зневажливого ставлення до себе та членів своєї родини, нехтуванням її правами, тривогою і переживаннями, а також розладами фізичного здоров`я, пов`язаних з перенесеним стресом, які виразилися у підвищеній тривожності, болі в області серця, підвищеному серцебитті, онімінні пальців рук. Достатнім розміром грошової компенсації за завдані страждання (моральну шкоду), завдану протиправними діями відповідача, позивачка вважає 50000 грн.

Рішенням Зарічного районного суду м.Суми від 6 липня 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з держави Україна, в особі Державної казначейської служби України, на користь ОСОБА_1 майнову шкоду в сумі 3155,32 грн., 50000 грн. 00 коп. в рахунок відшкодування моральної шкоди та понесені нею судові витрати у справі у розмірі 5348 грн. 62 коп. за рахунок Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі Державна казначейська служба України, посилаючись на невірне застосування судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині задоволених позовних вимог та ухвалити в цій частині нове судове рішення про відмову в задоволенні позову.

При цьому зазначає, що станом на момент відкриття провадження у справі ні Державна казначейська служба України як самостійний суб`єкт правовідносин, ні його працівники не вчиняли по відношенню до позивача жодних протиправних дій, що могли б порушити його законні права та інтереси, а також призвести до заподіяння останній матеріальної і моральної шкоди.

Також звертає увагу на ту обставину, що у даному випадку відповідальність за заподіяну позивачці майнову та моральну шкоду повинен нести відповідач у справі ІНФОРМАЦІЯ_3 (Військова частина НОМЕР_1 ), а не держава Україна, оскільки даний відповідач є державною організацією і самостійною юридичною особою, а отже відповідно до ст.176 ЦК України держава не повинна відповідати за зобов`язанням створених нею юридичних осіб та юридичні особи не відповідають за зобов`язаннями відповідно держави.

В апеляційній скарзі ІНФОРМАЦІЯ_3 (Військова частина НОМЕР_1 ), посилаючись на невірне застосування судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині задоволених позовних вимог про стягнення моральної шкоди та ухвалити в цій частині нове судове рішення про відмову в задоволенні позову.

При цьому зазначає, що позивачем не було доведено, що внаслідок неправомірних дій даного відповідача було змінено звичний графік її справ, через перенесений стрес у неї почались проблеми із здоров`ям, оскільки з наданих нею довідок медичних закладів не вбачається будь-якого встановленого захворювання яке б було наслідком перенесеного нею стресу.

Позивачем ОСОБА_1 подано відзив на апеляційні скарги, в якому просить апеляційні скарги на рішення Зарічного районного суду м.Суми від 06 липня 2018 року залишити без задоволення, посилаючись на те, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника Державної казначейської служби України та Головного управління державної казначейської служби України в Сумській області, представника Сумського прикордонного загону Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_1 ), які підтримали доводи апеляційних скарг, заперечення проти апеляційних скарг позивача та її представника, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 07.05.2015 року позивач ОСОБА_1 разом із сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та матір`ю ОСОБА_2 , здійснювали поїздку потягом з м. Києва до м. Москва.

Для перетину державного кордону України малолітньою дитиною у супроводі одного з батьків, батько дитини завчасно оформив, посвідчив у нотаріуса м. Москви та передав згоду, із зазначенням у ній держави прямування та часу перебування дитини у цій державі. Вказана згода додатково була перекладена українською мовою та посвідчена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу.

Під час перетину державного кордону України в пункті контролю для залізничного сполучення станції «Конотоп» 07 травня 2015 року о 22:45 прикордонним нарядом «Перевірка документів» було виявлено громадянина України ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_4 , який слідував у супроводі матері ОСОБА_1 , на якого на паспортний контроль було пред`явлене свідоцтво про народження та дозвіл від батька на вивіз дитини за кордон, оформлене у нотаріуса на території Російської Федерації. Оскільки на дозволі було відсутнє завірення документу у дипломатичній установі України на території РФ, позивачку ОСОБА_1 разом із сином ОСОБА_3 було знято з потягу на станції «Конотоп». Разом з ними з потягу зійшла й мати позивачки ОСОБА_2 .

Після декількох годин перебування у адміністративному приміщенні Відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » Сумського прикордонного загону Державної прикордонної служби України, старшим інспектором прикордонної служби 1 відділення інспекторів прикордонної служби лейтенантом Білозором Д.А., було винесене рішення «Про відмову у перетинанні державного кордону України громадянину України, який не досяг 16-річного віку» (т.1 а.с.18).

Разом з цим, у відношенні ОСОБА_1 був складений протокол про адміністративне правопорушення, за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185-10 КУпАП.

В подальшому, постановою Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 2 червня 2015 року було закрите провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч.1 ст.185-10 КпАП України за відсутністю складу зазначеного правопорушення (т.1 а.с.28-29).

Постановою Окружного адміністративного суду м.Києва від 27 січня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Відділу прикордонної служби «Конотоп» Сумського прикордонного загону Державної прикордонної служби України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії було частково задоволено позов та визнано протиправним та скасоване рішення Відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » Сумського прикордонного загону Державної прикордонної служби України від 8 травня 2015 року про відмову у перетинанні державного кордону України ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . Стягнуто з відповідача на користь позивача судові витрати у розмірі 35 грн. 54 коп. (т.1 а.с.35-37).

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про Державну прикордонну службу України» на Державну прикордонну службу України покладаються завдання щодо забезпечення недоторканості державного кордону та охорони суверенних прав України в її виключній (морській) економічній зоні.

Основними функціями Державної прикордонної служби України зокрема є і здійснення в установленому порядку прикордонного контролю і пропуску через державний кордон України та до тимчасово окупованої території і з неї осіб, транспортних засобів, вантажів, а також виявлення і припинення випадків незаконного їх переміщення (ст.2 Закону).

Статтею 5 Закону України «Про Державну прикордонну службу України» також передбачено, що діяльність Державної прикордонної служби України провадиться на основі дотримання прав і свобод людини і громадянина. Органи, військовослужбовця та працівники Державної прикордонної служби України зобов`язані поважати гідність людини, виявляти до неї гуманне ставлення. Неправомірне обмеження прав і свобод людини неприпустиме і тягне за собою відповідальність згідно із законом.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про прикордонний контроль» прикордонний контроль здійснюється щодо осіб, які перетинають державний кордон. Статтею 7 цього Закону встановлено, що паспортні та інші документи громадян України, іноземців та осіб без громадянства, які перетинають державний кордон, перевіряються уповноваженими службовими особами Державної прикордонної служби України з метою встановлення їх дійсності та приналежності відповідній особі. При цьому з`ясовується наявність або відсутність підстав для тимчасової відмови особі у перетинанні державного кордону.

Порядок та правила перетинання державного кордону громадянами України встановлені «Правилами перетинання державного кордону громадянами України», затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.95 року № 57 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 25.08.2010 року № 724).

Постановою Окружного адміністративного суду м.Києва від 27 січня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » Сумського прикордонного загону Державної прикордонної служби України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії було встановлено, що рішення відповідача від 8 травня 2015 року «Про відмову у перетинанні державного кордону України» не ґрунтується на нормах чиннного законодавства України, прийняте протиправно та підлягає скасуванню.

Оскільки дані обставини встановлені рішення суду, що набрало законної сили, тому відповідно до вимог передбачених ч.4 ст.82 ЦПК України вони є встановленими і доказуванню не підлягають.

Через прийняття протиправного рішення представником Відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » Сумського прикордонного загону Державної прикордонної служби України, позивачка разом із сином та матір`ю вимушено перервали поїздку та повернули проїзні документи на проїзд за маршрутом Київ-Москва та у зворотному напрямку на станції «Конотоп» внаслідок чого нею були втрачені кошти у сумі 2517 грн.75 коп. Також вона була змушена придбавати квитки для повернення додому на потяг сполученням Конотоп-Київ на суму 327 грн. 23 коп. та витрачати кошти на придбання квитків на проїзд потягом до м.Конотоп для участі у судових засіданнях на загальну суму 310 грн. 34 коп., а усього нею понесені витрати для відновлення свого порушеного права на загальну суму 3155 грн. 32 коп.

Розмір майнової шкоди заподіяної позивачу у справі визначений місцевим судом сторонами не оспорюється.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції в частині вирішення вимог про стягнення моральної шкоди ухвалене правильне по суті рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 3 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка зокрема може полягати і у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Згідно зі статтею 1174 Цивільного кодексу України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що майнова та моральна шкода позивачці заподіяна службовою особою відповідача у справі Сумського прикордонного закону Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_1 ), який відповідно до ст.6 Закону України «Про Державну прикордонну службу України» є правоохоронним органом спеціального призначення і входить до структури Державної прикордонної служби України, а отже є складовою частиною апарату держави, уповноважений на здійснення завдань і функцій держави, наділені повноваженнями від імені держави (державно-владними повноваженнями).

Виходячи з цього, колегія суддів вважає, що саме відповідно до вимог передбачених ст.1174 ЦК України шкода заподіяна позивачці повинна бути відшкодована державою Україна.

Таким чином, не заслуговують на увагу доводи апеляційної Державної казначейської служби України про те, що відповідальність за заподіяну позивачці майнову та моральну шкоду повинен нести відповідач у справі ІНФОРМАЦІЯ_3 (Військова частина НОМЕР_1 ), а не держава Україна.

Також не заслуговують на увагу і доводи апеляційної скарги про те, що станом на момент відкриття провадження у справі ні Державна казначейська служба України як самостійний суб`єкт правовідносин, ні його працівники не вчиняли по відношенню до позивача жодних протиправних дій, що могли б порушити його законні права та інтереси, а також призвести до заподіяння останній матеріальної і моральної шкоди.

При цьому, колегія суддів виходить з того, що відшкодування шкоди заподіяної позивачці буде здійснюватись не за рахунок коштів виділених на утримання даного відповідача, а з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України казначейське ведення якого відповідно до Положення «Про Державну казначейську службу України», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 квітня 2015 року № 215 покладено саме на даного відповідача.

Таким чином, саме на Державну казначейську службу України покладається обов`язок по безспірному списанню коштів державного бюджету на підставі рішення суду.

При визначенні розміру заподіяної позивачу моральної шкоди, місцевий суд обґрунтовано виходив з того, що права позивача та її малолітньої дитини були грубо порушені службовими особами відповідача у справі ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ), їй необхідно було докладати багато зусиль щодо їх поновлення і така ситуація була несподіваною і стресовою як для позивачки так і для її малолітньої дитини, а також для матері позивачки, яка також була вимушена перервати поїздку.

Для захисту своїх порушених прав позивач змушена була докладати значних зусиль, змінювати звичний графік своїх справ, виїжджати за межі свого місця проживання для участі у судових засіданнях. Через перенесений стрес у неї почались проблеми із здоров`ям, які виразилися у підвищеній тривожності, болі в області серця, підвищеному серцебитті, онімінні пальців рук, через що вона вимушена була звертатися до лікарів та проходити необхідні обстеження. На підтвердження цього позивачка надала медичну документацію про проходження обстежень.

При цьому також місцевий суд обґрунтовано посилався на сталу практику Європейського суду з прав людини, яка свідчить про те, що порушення прав заявника, який зазнав моральної шкоди, не може бути виправленою шляхом лише констатації судом факту порушення і середній розмір компенсації моральної шкоди, який призначається Європейським судом з прав людини у випадках завдання шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, коливається від 2000 до 3000 Євро.

Помилкове посилання місцевого суду на наукову методику проф. ОСОБА_4 щодо встановлення заподіяння моральної шкоди та оцінки розміру компенсації спричинених страждань, яка на даний час не застосовується при проведенні судових експертиз, не є підставою для скасування або зміни місцевого суду в частині визначення розміру заподіяної позивачу моральної шкоди.

В той же час колегія суддів вважає, що резолютивна частина рішення суду щодо вирішення вимог про стягнення майнової та моральної шкоди, а також понесених позивачкою судових витрат у справі викладена не у відповідності із ст.1174 ЦК України і тому вона підлягає зміні згідно ст. 376 ЦПК України.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381 - 384, 389, 390 ЦПК України, суд -

п о с т а н о в и в :

Апеляційні скарги Державної казначейської служби України та ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ) задовольнити частково.

Рішення Зарічного районного суду м.Суми від 06 липня 2018 року змінити, виклавши другий - четвертий абзаци резолютивної частини рішення в наступній редакції.

Стягнути з держави Україна на користь ОСОБА_1 шляхом списання коштів у безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України через Державну казначейську службу України 3155 грн. 32 коп. в рахунок відшкодування майнової шкоди, 50000 грн. 00 коп. в рахунок відшкодування моральної шкоди та понесені судові витрати у сумі 5348 грн. 62 коп.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий - О. І. Собина

Судді: В. І. Криворотенко

С. Г. Хвостик