Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04.10.2018 Справа №607/11572/18

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді Сливки Л.М.

за участі секретаря судового засідання Зарічної О.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 20 червня 2018 року предявила до суду позов до відповідача ОСОБА_2 про стягнення аліментів, у якій просила стягувати із відповідача в її користь аліменти на утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 в твердій грошовій сумі у розмірі 1300 гривень, щомісячно, починаючи з 01 січня 2018 року і до досягнення сином повноліття.

В обґрунтування позовних вимог позивач покликається на те, що перебувала із відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який розірвано 15 червня 2010 року. Від шлюбу є неповнолітній син ОСОБА_4 , який проживає разом із нею та перебуває на її утриманні. Натомість, відповідач у добровільному порядку не виконує свій батьківський обовязок по утриманню неповнолітнього сина, хоча зобовязаний це робити. Встановити розмір доходу відповідача не являється за можливе, оскільки він офіційно не працевлаштований, тому вважає, що аліменти слід стягувати у твердій грошовій сумі.

Позивач, вказує, що у листопаді-грудні минулого року обговорювала із відповідачем питання щодо належного утримання ним ОСОБА_3, на що відповідач погодився з січня 2018 року сплачувати аліменти на дитину у розмірі 1000 гривень, щомісячно. Однак, вказану домовленість відповідач не виконує, у звязку із чим, позивач вважає за доцільне стягувати із нього аліменти у розмірі 1300 гривень, щомісячно з 01 січня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 адвокат ОСОБА_5 позов підтримала та просила задовольнити, не заперечувала проти заочного розгляду справи.

Відповідач, ОСОБА_2, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, повторно до суду не з'явився, не повідомивши про причини неявки. Відзиву на позовну заяву не подавав.

За вказаних обставин, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення в порядку ст. 280 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів.

Судом установлено:

Позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано 15 червня 2010 року, що стверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії 1-ИД №033925 виданим 15 червня 2010 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції (актовий запис №339).

Від шлюбу сторін 17 серпня 2004 року народився син ОСОБА_3, що стверджується актовим записом №1874 Відділу реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області України, яким 06 вересня 2004 року видане свідоцтво про народження серії 1-ИД №158124.

Згідно довідки №16 виданої 23 травня 2018 року ПП «Благоустрій» неповнолітній син сторін ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрований та проживає разом із матірю (позивачем по справі) ОСОБА_1 за адресою: вул. Київська, 8/75, м. Тернопіль.

Відповідно із довідкою №67 виданою 04 вересня 2018 року Головним територіальним управлінням юстиції у Тернопільській області, ОСОБА_1 працює провідним спеціалістом у Головному територіальному управлінні юстиції у Тернопільській області, загальна сума її доходу із 01 березня 2018 року по 31 серпня 2018 року становить 79534,63 гривень.

Суд, розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, вважає, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, виходячи із наступного.

Статтею 180 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно із ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частиною 1 статті 141 Сімейного кодексу України визначено, що мати та батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини.

Натомість позивачка у повному обсязі надає матеріальне утримання неповнолітньому сину ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, таким чином, фактично одноособово несе батьківські обовязки обох сторін.

Статтею 182 Сімейного кодексу України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Відповідно до вимог ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період.

Статтею 8 Закону України Про охорону дитинства передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За вказаних обставин, беручи до уваги те, що відповідачем не представлено суду жодних доказів на підтвердження того, що за своїм станом здоровя чи матеріальним становищем він не може виконувати своїх обовязків по утриманню неповнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, а також доказів наявності у нього на утриманні інших дітей, чи непрацездатних дружини, батьків, суд приходить до переконання, що позовні вимоги в частині стягнення із відповідача аліментів на неповнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 у твердій грошовій сумі в розмірі 1300 гривень підлягають до задоволення.

Щодо вимоги про стягнення з відповідача аліментів за період 01 січня 2018 року суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років.

Всупереч зазначених вимог закону позивачем не надано жодних доказів на підтвердження вжиття нею заходів для одержання аліментів з відповідача та свідоме ухилення відповідача ОСОБА_2 від їх сплати.

За вказаних обставин, позовні вимоги в частині стягнення із відповідача ОСОБА_2 аліментів за період з 01 січня 2018 року по дату звернення до суду із позовом 20 червня 2018 року, слід відмовити за недоведеністю.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Вимогами ст.141 ЦПК України передбачено, що судові витрати, повязані з розглядом справи у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 4, 12, 76, 77, 78, 80, 81 141, 258, 259, 264, 265, 280-282, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрована адреса місця проживання: ІНФОРМАЦІЯ_3, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) до ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_4, зареєстрована адреса місця проживання: ІНФОРМАЦІЯ_5) про стягнення аліментів задовольнити.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на неповнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1300 (однієї тисячі трьохсот) гривень, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, з урахуванням індексації відповідно до закону,щомісячно, починаючи із 20 червня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути із ОСОБА_2 в дохід держави 704,80 гривень судового збору.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення про стягнення аліментів на дитину у межах суми платежу за один місяць підлягає до негайного виконання.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Рішення суду може бути оскаржене позивачем у загальному порядку до Тернопільського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Дата складення повного тексту рішення суду 04 жовтня 2018 року.

Позивач: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрована адреса місця проживання: ІНФОРМАЦІЯ_3, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1.

Відповідач: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, зареєстрована адреса місця проживання: ІНФОРМАЦІЯ_5.

Головуючий суддяОСОБА_6