Справа №442/4802/17
Провадження №2/442/275/2018
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 вересня 2018 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області

в складі головуючого судді Нагірної О.Б.

за участю секретаря судових засідань ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Дрогобичі в прядку загального позовного провадження цивільну справу № 442/4802/18за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до виконавчого комітету Дрогобицької міської ради, КП ЛОР « Дрогобицьке МБТІ та ЕО», ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання недійсним приватизації квартири, рішень про приватизацію та свідоцтва про право власності на квартиру,

учасники справи

позивач ОСОБА_2,

представники позивача ОСОБА_6, ОСОБА_7,

представник відповідача ОСОБА_8,

представник відповідача ДМР ОСОБА_9,

представник відповідача МБТІ Ігнатова ,

суд -

встановив:

Позивачі звернулися з позовом до відповідачів про визнання недійсним приватизації квартири, рішень про приватизацію та свідоцтва про право власності на квартиру.

В обґрунтування позову посилається на те, що згідно рішення №149 від 23.06.1994 року виконавчого комітету Дрогобицької міської ради народних депутатів «Про зміну договору найму житлового приміщення та бронювання житлової площі», передбачено визнати наймачами житлових приміщень ОСОБА_6 (дівоче прізвище ОСОБА_10) ОСОБА_11 квартири №26 в житловому будинку №13 по вулиці М.Грушевського у м. Дрогобичі склад сімї пять чоловік, з правом заключення (переоформлення) договору найму житлового приміщення і відкриття особового рахунку в будинковій управі №2. Станом на червень 1994 року в склад сімї наймачів житлової квартири входили: ОСОБА_4, її дочки ОСОБА_5 і ОСОБА_12, а також ОСОБА_2 і її дочка ОСОБА_3Через непорозуміння між сестрами ОСОБА_4 та ОСОБА_2, остання у 2006 році була змушена тимчасово змінити місце проживання у вказаній квартирі, одночасно усно домовились про розподіл в майбутньому даної квартири, так як така належала їх батькам. Крім цього, хоч ОСОБА_4 і змінила замок вхідних дверей, між ними досягнуто згоди про право користування ОСОБА_2

На початку квітня 2017 року позивачі дізналися, що згідно заочного рішення Дрогобицького міськрайонного суду від 02.07.2015 року вони були позбавлені права користування цією квартирою, та в подальшому , на підставі такого у вересні 2015 приватизували їх спільну з відповідачами квартиру. Таке заочне рішення було переглянуто та скасовано ухвалою суду від 28.04.2017.

Вказує, що оскільки позивачі з вини відповідача ОСОБА_4 тимчасово не проживали у ІНФОРМАЦІЯ_1, в якій залишилася частина їх особистих речей, вони ніколи не втрачали юридичного інтересу до цієї квартири, так як змушені були тимчасово проживати по різних адресах у місті Дрогобичі як квартиранти та іншого постійного місця проживання та іншого житла у них немає, беручи до уваги їх домовленість з відповідачами про зберігання за ними усіх прав на цю квартиру, зокрема, користування та її приватизації, враховуючи, що права на вказану квартиру вони мають у рівній мірі з відповідачами, так як позивач ОСОБА_2 проживала у цій квартирі з часу її заселення у 1972 року на підставі ордеру №87 від 04.02.1972 року, а позивач ОСОБА_3 проживала у цій квартирі з часу народження у 1992 році. Отже, при передачі в спільну часткову власність шляхом приватизації спірної квартири громадянам ОСОБА_4 і ОСОБА_5 не були дотримані норми чинного законодавства України, що призвело до порушення житлових прав і права на приватизацію квартири позивачів та свідчить про незаконність проведеної приватизації квартири та відповідно недійсність розпорядження комісії з питань приватизації житла при виконкомі Дрогобицької міської ради, рішення засідання цієї комісії згідно протоколу №15 від 30.09.2015 року про приватизацію такого житла відповідачами та свідоцтва про право власності на цю квартиру.

Ухвалою суду від 10.07.2017 накладено арешт до набрання рішенням у даній справі законної сили, на нерухоме майно квартиру №26, що по вул. Михайла Грушевського,13, у м. Дрогобичі Львівської області, що належить ОСОБА_4 .

Ухвалою суду від 11.07.2018 відкрито провадження у справі.

Відповідно до п.п. 9 п. 1 Перехідних положень Закону України № 2147 від 03.10.2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» установлено, що зміни до цього Кодексу вводяться в дію з урахуванням таких особливостей, а саме: справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Ухвалою суду від 27.12.2017 постановлено проводити розгляд даної справи за правилами загального позовного провадження.

В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали в повному обсязі з підстав, викладених письмово.

Представник Дрогобицької міської ради та представник відповідача МБТІ в судовому засіданні позову не визнали, оскільки вважають, що приватизація спірної нерухомості відбулася на законних підставах.

Відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 та їх представник в останнє судове засідання не з»явилися.

Вислухавши вступне слово учасників процесу, оглянувши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Згідно з вимогами статті 264 ЦПК під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; та докази на їх підтвердження..

Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України).

Так, у відповідності до ст. 4 ЦПК України кожна особа в порядку, встановленому цивільним кодексом, має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Принцип змагальності в цивільному судочинстві забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу, як того вимагають положення ст. 81 ЦПК України. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що згідно рішення виконавчого комітету Дрогобицької міської ради народних депутатів від 23.06.1994 року «Про зміну договору найму житлового приміщення та бронювання житлової площі», згідно пункту 1.35 вирішено визнати наймачами житлових приміщень замість попередніх наймачів ОСОБА_4 квартири №26 в житловому будинку №13 по вулиці М.Грушевського у м.Дрогобичі, дві кімнати житловою площею 30,87 кв.м., склад сім»ї п»ять чоловік, з правом заключення (переоформлення) договору найму житлового приміщення і відкриття особового рахунку в будинковій управі №2. Наймач мати ОСОБА_10 померла 01.05.1994 (а/с15).

Станом на червень 1994 року в склад сім»ї наймачів житлової квартири входили: ОСОБА_4, її дочки ОСОБА_5 і ОСОБА_12, а також ОСОБА_2 і її дочка ОСОБА_3

Так, з довідки КП «Житлово-експлуатаційне обєднання Дрогобицької міської ради» від 19.05.2017 р. за № 240, ордеру, а також форм 16 та 17 на вказану квартиру, рішення виконавчого комітету Дрогобицької міської ради народних депутатів №149 від 23.06.1994 року «Про зміну договору найму житлового приміщення та бронювання житлової площі» встановлено, що членами сімї наймача, станом на час видачі ордеру та прийняття вказаного рішення виконавчого комітету №149 від 23.06.1994 року були також позивачі у справі ОСОБА_2 та ОСОБА_3

Ст. 64 Житлового кодексу України передбачає принцип рівності прав і обов'язків наймача житла та членів його сім'ї. Наймач, на ім'я якого видано ордер і з яким укладено договір найму жилого приміщення, не має ніяких переваг перед членами своєї сім'ї. Він є лише представником своєї сім'ї перед наймодавцем.

Як вбачається з протоколу від 30.09.2015 року за №15 засідання комісії з питань приватизації житла при виконкомі Дрогобицької міської ради та додатку до цього протоколу, цією комісією задоволено заяву наймача ОСОБА_4, про передачу в спільну часткову власність квартири АДРЕСА_1, та затверджено розпорядження комісії з питань приватизації житла при виконкомі Дрогобицької міської ради про приватизацію такої квартири та зобовязано КП ЛОР «Дрогобицьке міжміське бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» (надалі - КП ЛОР «Дрогобицьке МБТІ та ЕО») оформити свідоцтво про право власності на цю квартиру. Таким чином, передано в спільну часткову власність ОСОБА_4 і ОСОБА_5 в рівних частках кожному квартиру АДРЕСА_1, а також зобовязано КП ЛОР «Дрогобицьке МБТІ та ЕО» оформити свідоцтво про власність на це житло (а/с 25, 26).

Як встановлено в судовому засіданні ОСОБА_4 звернулась до Дрогобицької міської ради щодо приватизації спірної квартири після того, як на підставі заочного рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 02.07.2015 у справі №442/3920/15-ц за позовом ОСОБА_4 про визнання ОСОБА_2 і ОСОБА_13 такими, що втратили право користування жилим приміщенням, а саме: квартирою № 26 в будинку № 13 по вул. М. Грушевського в м.Дрогобичі Львівської області знала останніх з реєстрації. Таким чином у спірній квартирі залишились зареєстрованими двоє осіб ОСОБА_4 і ОСОБА_5

Ухвалою суду від 28.04.2017 року за результатом розгляду заяви про перегляд заочного рішення Дрогобицького міськрайонного суду від 02.07.2015 - таке скасовано.

На підставі вказаного заочного рішення комісією з питань приватизації житла при виконкомі Дрогобицької міської ради за підписом керуючого справами виконкому Дрогобицької міської, голови комісії з питань приватизації житла ОСОБА_14 видано свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_2, згідно якого посвідчено право спільної часткової власності на цю квартиру загальною площею 44,5кв.м., відновною вартістю на момент приватизації 8,01 грн. громадян ОСОБА_4 та члена її сім»ї ОСОБА_5 - в рівних частках кожному. Характеристика цієї квартири та її обладнання наведені у технічному паспорті на квартиру, виготовленого 13.08.2015 року КП ЛОР «Дрогобицького МБТІ та ЕО», який є складовою частиною цього свідоцтва.

Так, відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, ч. 1ст. 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 5 ЦПК України закріплено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Частиною 1 ст.15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 345 ЦК України фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. Приватизація здійснюється у порядку, встановленому законом.

Згідно статті 9 Житлового кодекс України вбачається, що громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій.

Відповідно до ч.2 ст.2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» до об'єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, де мешкають два і більше наймачів, які використовуються громадянами на умовах найму.

За змістом ч. 1 і 5 ст. 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» вбачається, що до членів сім'ї наймача включаються лише громадяни, які постійно проживають в квартирі (будинку) разом з наймачем або за якими зберігається право на житло. Кожний громадянин України має право приватизувати займане ним житло безоплатно в межах номінальної вартості житлового чеку або з частковою доплатою один раз.

Згідно з пунктом 4 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16 грудня 2009 року № 396 (із змінами, внесеними згідно з Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства N 42 від 02.03.2015), зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 29.01.2010 року за № 109/17404 встановлено, що передача займаних квартир (будинків) здійснюється в приватну (спільну сумісну, спільну часткову) власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають у цих квартирах (будинках), у тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов'язковим визначенням уповноваженого власника.

Ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», пункти 13 - 16 вказаного Положення передбачають, що передача квартир (будинків) здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку), в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов'язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку). Передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації. Підготовку та оформлення документів про передачу у власність громадян квартир (будинків) може бути покладено на спеціально створювані органи приватизації (агентства, бюро, інші підприємства). Передача квартир (будинків) у власність громадян з доплатою, безоплатно чи з компенсацією відповідно до статті 5 цього Закону оформляється свідоцтвом про право власності на квартиру (будинок), яке реєструється в органах приватизації і не потребує нотаріального посвідчення. Органи приватизації, що здійснюють приватизацію державного житлового фонду, мають право на діяльність по оформленню та реєстрації документів про право власності на квартиру (будинок). Спори, що виникають при приватизації квартир (будинків) вирішуються судом.

Частиною 1 ст.202 ЦК України визначається, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків.

За таких обставин правовідносини, які виникли з приводу приватизації квартири АДРЕСА_1 є правочином, щодо яких діють положення ст. 203 ЦК України.

В ч. 1 ст. 203 ЦК України зазначається, що зміст правочину не може суперечити нормам Цивільного кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Статтею 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ст.203 цього Кодексу Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Таким чином, позивач ОСОБА_2 проживала у спірній квартирі з часу її заселення у 1972 року на підставі ордеру №87 від 04.02.1972 року, а позивач ОСОБА_3 з часу народження у 1992 році, хоч останні проживали в іншому місці, проте постійного місця проживання не мали, іншої нерухомості їх не належить, у спірному помешканні зберігаються речі позивачів, що свідчить про наявність юридичного інтересу щодо спірної квартири. Отже, за позивачами зберігалося право на приватизацію цієї квартири згідно ст.ст.5, 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», пунктів 4, 13-16 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян.

Наведені норми чинного законодавства при передачі в спільну часткову власність шляхом приватизації вказаної квартири громадянам ОСОБА_4 і ОСОБА_5 не були дотримані, що призвело до порушення житлових прав і права на приватизацію квартири та свідчить про незаконність проведеної приватизації квартири АДРЕСА_1 та відповідно недійсність розпорядження комісії з питань приватизації житла при виконкомі Дрогобицької міської ради, рішення засідання цієї комісії згідно протоколу №15 від 30.09.2015 року про приватизацію такого житла відповідачами та свідоцтва про право власності на цю квартиру.

Згідно правової позиції, висловленої Верховним Судом України в постанові від 30 січня 2013 року в справі №6-125цс12, встановлено, що відповідно до ст. 1,ч. 1 ст. 5, ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» наймачі квартир (будинків) державного житлового фонду та члени їх сімей, які постійно проживають у квартирі разом із наймачем або за якими зберігається право на житло, мають право на приватизацію займаних квартир шляхом передачі їм цих квартир в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сімї, які постійно мешкають у даній квартирі, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, на підставі рішення відповідного органу приватизації. Згідно із ч. З ст. 9 ЖК України ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Виходячи з аналізу змісту Закону «Про приватизацію державного житлового фонду» у поєднанні з нормами ст.ст. 1, 6, 9, 61 ЖК України, ст. 29 ЦК України місцем постійного проживання особи є жиле приміщення, в якому особа постійно проживає, має передбачені ст. 64 ЖК України права користування цим приміщенням і на яке за особою зберігається це право і при тимчасовій відсутності, а відтак і право на приватизацію разом з іншими членами сімї. Проте, усупереч наведеним положенням законодавства суди при розгляді справи, яка була предметом перегляду Верховному Судом України, помилково повязали право осіб на приватизацію з фактом їх реєстрації у спірній квартирі, яка здійснюється на підставі Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», а не з їх правом на житло чи фактом проживання у квартирі.

Крім того, при приватизації вказаної квартири АДРЕСА_3 були допущені інші порушення приписів законодавства, яке регламентує порядок приватизації державного житлового фонду, що також свідчить про незаконність такої приватизації і недійсність документів, на підставі яких проведена така приватизація.

Так, пункт 18 вказаного вище Положення передбачає, що громадянин, який виявив бажання приватизувати займану ним і членами його сім'ї на умовах найму квартиру до органу приватизації повинен подати: оформлену заяву на приватизацію квартири, копію документа, що посвідчує особу, технічний паспорт на квартиру, довідку про склад сім'ї та займані приміщення, копію ордера про надання жилої площі, документ, що підтверджує невикористання ним житлових чеків для приватизації державного житлового фонду, заяву - згоду тимчасово відсутніх членів сім'ї наймача на приватизацію квартири, копію документа, що підтверджує право на пільгові умови приватизації. Пункт 19 цього Положення передбачає, що довідка про склад сім'ї та займані приміщення (далі - довідка) береться громадянином на підприємстві (організації), що обслуговує жилий будинок. У довідці вказуються члени сім'ї наймача, які зареєстровані та мешкають разом з ним, а також тимчасово відсутні особи, за якими зберігається право на житло. Відомості про займані наймачем приміщення та їх площу заповнюють згідно з інвентаризаційними матеріалами, які зберігаються на підприємстві (організації) по обслуговуванню житла. Зразок довідки про склад сім'ї наймача квартири, де мешкають двоє і більше наймачів, та займані ними приміщення наведено у додатку 5.

З документів, на підставі яких проведено приватизацію спірної квартири. встановлено, що підставою прийняття рішення згідно протоколу від 30.09.2015 року за №15 засідання комісії з питань приватизації житла при виконкомі Дрогобицької міської ради про затвердження розпорядження цієї комісії про приватизацію квартири АДРЕСА_4, а також розпорядження про приватизацію було розгляд заяви від 07.09.2015 року відповідачів ОСОБА_4 і ОСОБА_5 до керівника органу приватизації - комісії з питань приватизації житла з проханням оформити передачу в спільну часткову власність вказаної квартири, яку вони займають на умовах найму з належними будівлями та спорудами. До цієї заяви було долучено лише довідку КП «Житлово-експлуатаційне обєднання Дрогобицької міської ради» про склад сімї наймача ізольованої квартири (одноквартирного будинку) та займані ними приміщення за №3000 від 24.07.2015 року, згідно якої в цій квартирі мешкають і мають право на житло в момент введення в дію Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» лише ОСОБА_4 і ОСОБА_5

Проте в порушення пункту 18 Положення ОСОБА_4 і ОСОБА_5 керівнику органу приватизації для оформлення передачі в спільну часткову власність вказаної квартири відповідачами не було надано наступні документи, які свідчать про право на приватизацію квартири АДРЕСА_1 позивачів ОСОБА_2Є і ОСОБА_3, зокрема, копію ордера про надання жилої площі і заяву - згоду тимчасово відсутніх членів сім'ї наймача на приватизацію квартири. Що стосується наданої відповідачами керівнику органу приватизації для оформлення приватизації квартири довідки КП «Житлово-експлуатаційне обєднання Дрогобицької міської ради» про склад сімї наймача ізольованої квартири (одноквартирного будинку) та займані ними приміщення за №3000 від 24.07.2015 року, то така довідка не відповідала формі довідки про склад сім'ї наймача квартири, де мешкають двоє і більше наймачів, та займані ними приміщення, наведеній у додатку 5 до Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян . Більше цього,беручи до уваги, що Закон України «Про приватизацію державного житлового фонду» від 19.06.1992 року (з наступними змінами і доповненнями) було введено в дію 22.07.1992 року, то дані, наведені у довідці КП «Житлово-експлуатаційне об»єднання Дрогобицької міської ради» за №3000 від 24.07.2015 року про те, що в момент введення в дію цього Закону у квартирі мешкають лише ОСОБА_4 і ОСОБА_5 взагалі не відповідають дійсності, так як на той час у цій квартирі проживали і були зареєстровані також і позивачі, які також мали право на приватизацію квартири на час звернення ОСОБА_4 з заявою до керівника органи приватизації у вересні 2015 року про передачу квартири в спільну часткову власність згідно закону України «Про приватизацію державного житлового фонду».

Беручи до уваги норми ст.19 Конституції України, згідно якої органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, за таких обставин комісія з питань приватизації житла при виконкомі Дрогобицької міської ради не вправі була приймати розпорядження про приватизацію вказаної квартири, затверджувати таке розпорядження згідно протоколу №15 від 30.09.2015 року та видавати свідоцтво від 30.09.2015 року про право власності на квартиру по неповно зібраних і недостовірних документах. Наведене підтверджує незаконність і недійсність приватизації квартири №26 по вулиці Грушевського у м.Дрогобичі та недійсність вказаних вище документів, на підставі яких проведено приватизацію цієї квартири, та свідоцтва про право власності на цю квартиру від 30.09.2015 року.

Також на підставі ст. 141 ЦПК України слід вирішити питання судових витрат, які підлягають стягненню з відповідачів на користь позивачів.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 5.10.2018року.

Враховуючи вище наведене та керуючись ст. ст. 12, 13, 81,259 , 263-265 ЦПК України,ст. 1,ч. 1 ст. 5, ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», ст.ст. 1,6,9,61,64 ЖК України, ст..ст.15,16,21, 202, 215, 345 ЦК України, суд -

ухвалив:

Позов задовольнити.

Визнати недійсною приватизацію квартири АДРЕСА_5.

Визнати недійсним розпорядження комісії з питань приватизації житла при виконкомі Дрогобицької міської ради про приватизацію квартири АДРЕСА_5 та передачу цієї квартири у спільну часткову власність ОСОБА_4 і ОСОБА_5.

Визнати недійсним рішення засідання комісії з питань приватизації житла при виконкомі Дрогобицької міської ради згідно протоколу від 30.09.2015 року за № 15 та додатку до цього протоколу в частині задоволення прохання про приватизацію житла ОСОБА_4 і ОСОБА_5, затвердження розпорядження цієї комісії про приватизацію квартири АДРЕСА_5 та передачу цієї квартири у спільну часткову власність ОСОБА_4 і ОСОБА_5.

Визнати недійсним свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_6, видане 30 вересня 2015 року за підписом керуючого справами виконкому Дрогобицької міської, голови комісії з питань приватизації житла при виконкомі Дрогобицької міської ради ОСОБА_14.

Стягнути з ОСОБА_4, ОСОБА_5 в користь ОСОБА_2 по 320 гривень судового збору з кожного.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду Львівської області шляхом подання через Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 5.10.2018 року

Суддя: О.Б.Нагірна