Дата документу 28.09.2018
Справа № 334/6303/18
Провадження № 2/334/3483/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2018 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Козлової Н.Ю.,

при секретарі Манюхіні О.О.,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Символ» про стягнення заборгованості по заробітній платі та суми за затримку виплати заробітної плати,

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Ленінського районного суду м. Запоріжжя з позовною заявою до відповідача в особі Приватного акціонерного товариства «Символ» про стягнення заборгованості по заробітній платі та суми за затримку виплати заробітної плати в сумі 18529,65 гривень вказавши в позові, що на даному підприємстві він працював до 26 червня 2018 року. У день звільнення, відповідач не зробив повний розрахунок з позивачем. На теперішній час, заборгованість не погашена, тому позивач змушений був звернутися до суду за захистом своїх прав.

У судовому засіданні позивач наполягаючи на фактах, викладених у позовній заяві, просив суд задовольнити його вимоги та стягнути з відповідача 18529,65 гривень заборгованості по заробітній платі та суми за затримку виплати заробітної плати. В обґрунтування розміру заборгованості, позивач надав довідку № 6 від 12.08.2018 року за період з 01.03.2018 по 26.06.2018 року.

Представник відповідача не заперечуючи фактичних обставин, які викладені у позові, був не згоден з розміром заборгованості. Проте свого контр розрахунку суду не надав.

Крім того, представник відповідача доводив суду, що на підприємстві склалося важке матеріальне становище. У звязку з відсутністю обємів робіт, підприємство змушено було зупинити з 01.06.2018 року виконання робіт для працівників підприємства, про що був виготовлений відповідний наказ, тому бухгалтерія оплату часу простою розраховувала з розрахунку дух третіх тарифної ставки встановленого робітнику окладу.

Представник відповідача вважає, що така ситуація сталася не з вини підприємства, а в загалом ситуацією у країні, тому просив суд врахувати це при винесенні рішення.

Суд, беручи до уваги підтримання позовних вимог позивача, думку представника відповідача, дослідивши письмові докази, вважає позовні вимоги доведеними і такими, що підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Згідно ст. 43 Конституції України,- кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Згідно із ст. 7 Міжнародного пакту про економічні, соціальні і культурні права, ратифікованого Указом Президії Верховної Ради Української РСР № 2148-VIII від 19.10.1973, держави, які беруть участь у цьому Пакті, визнають право кожного на справедливі і сприятливі умови праці.

Згідно ч. 1 ст. 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Як вказано у ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення працівником вимоги про розрахунок.

Статтею 233 КЗпП України встановлено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з Приватного акціонерного товариства «Символ» з 05.11.2007 року по 26.06.2018 року.

У день звільнення, відповідач не зробив повний розрахунок з позивачем. На теперішній час, заборгованість не погашена.

Відповідно до наданої позивачем довідки № 6 від 12.08.2018 року, підприємство заборгувало ОСОБА_1 18529,65 гривень - суми заробітної плати за період з 01.03.2018 по 26.06.2018 року.

Зазначені обставини визнані відповідачем і, оскільки суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин і фактичного їх визнання, ці обставини в силу положень ст. 82 ЦПК не підлягають доказуванню.

Таким чином відповідачем порушено трудові права позивача, які підлягають захисту шляхом стягнення заборгованості по заробітній платі.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

В розумінні Європейського Суду з прав людини мирне володіння своїм майном включає не тільки «класичне» право власності, яке розглядається в Україні, а й, до прикладу, виплати за трудовим договором та інші виплати.

Отже, відсутність коштів у роботодавця жодним чином не може слугувати поважною причиною невиплати працівникові всіх належних йому сум, а невиплата заробітної плати розцінюється Європейським судом з прав людини як порушення права на мирне володіння своїм майном.

З огляду на наведене, доводи відповідача про скрутне фінансове становище та залежність виплати заробітної плати від стану підприємства, як підстава для відмови у задоволенні позову, є неспроможними.

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню, а стягненню підлягає не виплачена заробітна плата та сума за затримку виплати заробітної плати у розмірі 18529,65 гривень.

На підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» позивача звільнено від сплати судового збору за звернення до суду з позовним вимогами про стягнення заробітної плати, а тому суд вважає необхідним в порядку, передбаченому ст. 141 ЦПК України, стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 704,80 гривень.

Керуючись ст. ст. 2, 10-13, 17, 76-83, 89, 141, 258, 259, 263-265, 354 ЦПК України, ст. ст. 47 ч. 1, 94 ч. 1, 115, 116, 117, 237-1, КЗпП України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Символ» про стягнення заборгованості по заробітній платі та суми за затримку виплати заробітної плати - задовольнити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Символ» (, м.Запоріжжя, вул..Рекордна,33-а) на користь ОСОБА_1, 19.09.1957р.н., мешкаю чого за адресою: м.запоріжжя, АДРЕСА_1, іпн: НОМЕР_1 18529,65 (вісімнадцять тисяч п»ятьсот двадцять девять гривень 65 копійок) заборгованості по заробітної платі та суми за затримку виплати заробітної плати.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Символ» (, м.Запоріжжя, вул..Рекордна,33-а) на користь держави судовий збір в розмірі 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп. за позовну вимогу про стягнення заборгованості по заробітній платі та за час затримки розрахунку при звільненні.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Запорізької області через Ленінський районний суд Запорізької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 28 вересня 2018 року.

Суддя: Козлова Н. Ю.