Справа № 2-318/11
Провадження № 2/364/7/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.10.2018 р. Володарський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Макаренко Л.А.,

при секретарі судового засідання Кулинич Г.І.,

за участю:

Відповідача ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2 (договір про надання правової допомоги від 01.07.2016 р. № 5),

інші учасники справи не зявилися,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду Володарського районного суду Київської області в смт Володарка Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Рубченківська сільська рада Володарського району Київської області, ОСОБА_4, про визнання дійсним договору купівлі-продажу житлового будинку,

ВСТАНОВИВ:

До Володарського районного суду Київської області 04.08.2011 р. надійшла позовна заява ОСОБА_3 до Рубченківської сільської ради Володарського району Київської області про визнання права власності на житловий будинок, в якій Позивач просив суд визнати за ним право власності на житловий будинок з погосподарськими будівлями та спорудами за адресою: пров. Комарова, 4, с. Рубченки, Володарський р-н, Київська обл., у порядку набувальної давності на підставі статті 344 Цивільного кодексу України (далі ЦК України).

Рішенням Володарського районного суду Київської області від 13.09.2011 р., залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 25.11.2015 р., позовні вимоги були задоволені, визнано за ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться за зазначеною адресою. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06.04.2016 р. задоволено касаційну скаргу ОСОБА_1, рішення судів першої та апеляційної інстанцій скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Під час нового розгляду справи ухвалою Володарського районного суду Київської області від 07.06.2016 р. до справи залучено третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, ОСОБА_1 та ОСОБА_4

Ухвалою Володарського районного суду Київської області від 04.07.2016 р. задоволено заяву представника Позивача та закрито провадження у справі. Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 23.11.2016 р. частково задоволено апеляційну скаргу Позивача, скасовано зазначену ухвалу Володарського районного суду Київської області, вирішення питання про закриття провадження у справі у звязку з відмовою представника Позивача від позову передано на новий розгляд до суду першої інстанції. Надалі представником Позивача у суді першої інстанції клопотання про закриття провадження підтримано не було.

Ухвалою Володарського районного суду Київської області від 03.01.2017 р. відкрито провадження у зазначеній справі, призначено попереднє судове засідання на 11.01.2017 р., відкладене за клопотанням Позивача на 25.01.2017 р. Ухвалами суду від 25.01.2017 р. справу

призначено до розгляду у судовому засіданні на 23.02.2017 р., вирішено процесуальні питання за клопотаннями сторін. Ухвали суду від 03.01.2017 р. та від 25.01.2017 р. у подальшому були оскаржені в апеляційному порядку Позивачем ОСОБА_3 та третьою особою ОСОБА_4

Після повернення матеріалів справи з Апеляційного суду Київської області з ухвалами від 18.04.2017 р. та від 19.04.2018 р., якими залишено в силі ухвали суду першої інстанції, судовий розгляд справи було призначено на 01.06.2017 р., відкладений на 21.06.2017 р., 19.07.2017 р., 08.08.2017 р. і 28.08.2017 р. у звязку із неявкою осіб, які беруть участь у справі, та за клопотаннями цих осіб, з причин, визнаних судом поважними.

Ухвалою Володарського районного суду Київської області від 28.08.2017 р. призначено судову почеркознавчу експертизу та, відповідно, зупинено провадження в справі до одержання висновку експертизи. Ухвалою суду від 14.12.2017 р. провадження у справі було відновлено та призначено справу до судового розгляду на 16.01.2018 р., відкладено за клопотанням представника Позивача на 22.02.2018 р.

22.02.2018 р. у звязку зі зміною фактичних обставин Позивачем було подано заяву про зміну предмету позову, в якій Позивач просить суд визнати дійсним договір купівлі-продажу житлового будинку, розташованого за адресою: пров. Комарова, 4, с. Рубченки, Володарський р-н, Київська обл., укладений 04.10.1997 р. між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 (т. 3, а.с 78-82).

На обґрунтування зміни предмету позову та заявлених позовних вимог Позивачем зазначено, що 04.10.1997 р. він сплатив власниці зазначеного будинку ОСОБА_5 грошові кошти у сумі 3 700,00 грн. (що на той час були еквівалентні 2 000,00 доларів США) та почав проживати у цьому будинку. Право власності ОСОБА_5 не було оформлено належним чином, а тому не було правовстановлюючих документів для оформлення договору купівлі-продажу. Надалі ОСОБА_5 померла, він зі своєю сімєю залишився проживати у будинку. Доньці ОСОБА_5 ОСОБА_6 було достовірно відомо про продаж йому будинку і про те, що він проживає у ньому на законних підставах, тому і не заявлялося жодних претензій стосовно права власності. Про місце проживання ОСОБА_6 йому було відомо лише те, що вона живе в Житомирській області, відтак звязатися з нею не було жодної можливості. Таким чином, Позивач, починаючи з 1997 року, відкрито безперервно володів спірним будинком та зі спливом 14 років (у 2011 році) звернувся до суду з вимогою визнати за ним право власності на цей будинок. Про відсутність претензій до нього як власника, на думку Позивача, свідчить той факт, що ОСОБА_6, звертаючись до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини після ОСОБА_5, про спірний будинок не згадувала та не просила видати на нього свідоцтво про право на спадщину. Договорів оренди або зберігання майна між Позивачем та померлою ОСОБА_5 не укладалося, з самого початку він мав намір лише придбати цей будинок у власність. Протягом всього строку володіння та користування цим будинком ним було зроблено капітальну реконструкцію будинку, у 2011 році на підставі рішення суду зареєстрував право власності на будинок та приватизував земельну ділянку. Крім того, спірний будинок було продано ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу від 30.03.2015 р.

Ухвалою суду від 22.02.2018 р. розгляд справи у звязку із зміною предмету позову повернуто на стадію підготовчого провадження, призначено підготовче судове засідання на 26.03.2018 р.; ухвалою суду від 26.03.2018 р. замінено неналежного Відповідача (Рубченківську сільську раду Володарського району Київської області) на належного Відповідача (ОСОБА_1), залучено названу сільську раду до справи як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, та призначено справу до судового розгляду на 15.05.2018 р., яке було відкладено за клопотанням представника Позивача на 06.06.2018 р., в якому оголошено перерву до 01.08.2018 р. для виклику свідків, відкладено на 11.09.2018 р. та на 03.10.2018 р. відповідно за клопотанням представника Позивача та у звязку із перебуванням судді у відпустці.

У судове засідання 03.10.2018 р. Позивач та його представник не зявилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені. Представник Позивача 03.10.2018 р. надіслав до суду клопотання про розгляд справи без його участі, оскільки він вчергове не може прибути в судове засідання, позовні

вимоги підтримує у повному обсязі. Перед цим судові засідання за клопотанням представника Позивача вже відкладалися неодноразово (зокрема, 16.01.2018 р., 15.05.2018 р., 01.08.2018 р.), а в судовому засіданні 06.06.2018 р. оголошувалася перерва для виклику свідків також за клопотанням представника Позивача, допит більшості яких не відбувся через незабезпечення прибуття свідків і відкладення засідання за клопотанням представника Позивача та надалі за його клопотанням справа розглядалася судом 03.102018 р. без його участі згідно з поданим клопотанням (т. 3, а.с. 271) за наявними матеріалами.

У попередніх судових засіданнях представник Позивача ОСОБА_7 зазначав, що ОСОБА_3 мав намір придбати у ОСОБА_5 (вона ж є ОСОБА_8), тому передав останній як завдаток гроші у сумі, що на той час була еквівалентна 2 000 тис. доларів США, про отримання яких ОСОБА_5 написала розписку. Надалі він проживав зі своєю родиною в спірному будинку, оформити купівлю-продаж будинку не зміг, оскільки спочатку у власниці не було правовстановлюючих документів на будинок, а згодом втратив після її відїзду звязок, не знав точної адреси її проживання. За час проживання в будинку Позивача площа була збільшена з 27 кв.м. до 51 кв.м., а отримавши на підставі рішення суду 2011 року, продав у 2015 році цей будинок ОСОБА_4, хоча залишався і далі проживати в цьому будинку, тому в процесуальних документах спірний будинок значиться як адреса місцяпроживання Позивача.

Відповідач та її представник у судових засіданнях проти задоволення позовних заперечили у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у відзиві на позовну заяву, поданому 26.03.2018 р. (т. 3, а.с. 182-188), в якому просять суд відмовити у задоволенні позовних вимоги ОСОБА_3, заперечуючи, що ОСОБА_8 (яка є бабусею Відповідача ОСОБА_1В.), а не ОСОБА_9 (яку вони не знають), мала намір продавати спірний будинок. За твердженням Відповідача та її представника, ОСОБА_8 передала цей будинок Позивачеві у користування, щоб останній за ним доглядав, поки вона буде у родичів, проте через вона рік померла. Після смерті ОСОБА_6 (дочка власниці та мати Відповідача) прийняла у спадщину після ОСОБА_8 усе належне їй майно. Тому Відповідач та її представник заперечують укладення договору купівлі-продажу між ОСОБА_3 (Позивач) та ОСОБА_8 у виді розписки з невідомою їм особою, оскільки ця розписка підписана ОСОБА_5, а не ОСОБА_8. Також у разі, якщо суд знайде підстави для задоволення позову, просять застосувати позовну давність.

Представник третьої особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, Рубченківської сільської ради Володарського району Київської області у судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений, заяв та клопотань, у тому числі про відкладення розгляду справи, до суду не надходило.

У попередній судових засіданнях Рубченківський сільський голова ОСОБА_10 вказав, що спірний будинок належав ОСОБА_5 (даних на ОСОБА_8 в сільській раді відсутні) на підставі договору з колгоспом. Також зазначив, що в 90-ті роки договір купівлі-продажу нерухомого майна, зокрема, будинку мав реєструватися в сільській раді та в БТІ.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, ОСОБА_4 у судові засідання жодного разу не зявлявся, судові повістки поверталися до суду без зазначення підстав їх невручення, проте, на переконання суду, названа третя особа про хід даної справи обізнаний, на що свідчить, зокрема, подання ним апеляційної скарги на ухвалу суду від 03.01.2017 р. про відкриття провадження в справі. При цьому жодної контактної інформації (реальної адреси його проживання, номерів телефонів тощо) суду не повідомляв.

Судом було вжито заходів на встановлення місця проживання названої третьої особи: на запит суду Святошинська районна в місті Києві державна адміністрація повідомила суд про зареєстровану адресу місця проживання гр. ОСОБА_4 (АДРЕСА_1 10.10.1989 р. до тепер, т. 2, а.с. 186), за якою судом і здійснювалося його повідомлення, що підтверджено матеріалами справи.

Водночас суд, вирішуючи питання щодо можливості розгляду справи за відсутності фактичного отримання третьою особою ОСОБА_4 судових повісток, виходить також з

обовязку особи зареєструвати своє місце проживання протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання (стаття 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»), за адресою зареєстрованого місця проживання з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції (пункт 7 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 р. № 207). З огляду на це обовязок суду повідомити особу, зокрема про дату, час і місце судового засідання, шляхом направлення офіційної кореспонденції на адресу її зареєстрованого місця проживання, на переконання суду, прямо кореспондується з обовязком особи зареєструвати своє місце проживання, тим самим повідомивши державу (державні органи) про адресу отримання нею офіційної кореспонденції, невиконання особою такого обовязку не може перешкоджати іншим особам захистити в суді свої права і законні інтереси (стаття 68 Конституції України).

Крім того, суд у даному випадку керується практикою Європейського суду з прав людини, який неодноразово зазначав, що самі сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (зокрема, пункт 41 рішення Європейського суду з прав людини від 03.04.2008 р. у справі «Пономарьов проти України», заява № 3236/03, стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», частина четверта статті 10 ЦПК України).

За загальним правилом частини першої статті 223 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Допитана в судовому засіданні 06.06.2018 р. свідок ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_2, проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, фізична особа-підприємець, повідомила суд, що проживає за названою адресою з 1992-1993 р.р., з Позивачем має дружні стосунки, куми, з Відповідачем не знайома. Надала свідчення про те, що проживає в с. Рубченки з початку 1990 років, власником сусіднього будинку (спірний будинок за адресою: пров. Комарова, 4) була тітка Таня, яка жила у цьому будинку кілька років, потім там жила родина ОСОБА_3, які нібито придбали цю хату, оскільки тітка Таня була задоволена і показувала свідкові розписку, зміст якої остання не памятає. Сережа (ОСОБА_3) КАМазом вивозив речі тітки Тані, будинок після того змінився. Зараз у будинку ніхто не проживає. Третю особу ОСОБА_4 знає її чоловік по роботі.

Допитана в судовому засіданні 06.06.2018 р. свідок ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_4, проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5, повідомила суд, що ОСОБА_3 (родина Позивача) були її сусідами, коли вона проживала з 1996 р. у с. Рубченки за адресою: пров. Комарова, 6, до цього у спірному будинку жила ОСОБА_13, яка виїхала з будинку десь у 1996-1997 р.р., її забрала дочка, а ОСОБА_3 відвозив, а в хаті залишилися жити ОСОБА_3 до тепер, але в нього дитина хвора, дружина на заробітках. З Відповідачем ОСОБА_1 свідок особисто не знайома, але знає, що вона онука ОСОБА_13.

Інші свідки зі сторони Позивача судом не допитувалися через неявку цих свідків та неявку Позивача і представника Позивача в судові засідання, а також подання представником Позивача клопотання про завершення розгляду справи (проведення судових дебатів) без його участі (т. 3, а.с. 270-271).

Питання про допит Позивача як свідка та представника Рубченківської сільської ради після зміни Позивачем предмету позову перед судом не порушувалося, клопотань не подавалось.

Суд, заслухавши пояснення сторін, їх представників та допитаних свідків, надані ними у судових засіданнях, розглянувши позовну заяву і додані до неї документи, інші матеріали справи, оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні, вирішуючи дану справу, виходить з такого.

Відповідно до підпункту 9 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, в новій редакції, що набрала чинності з 15.12.2017 р., справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (частина третя статті 3 ЦПК України).

З інформації Рубченківської сільської ради Володарського району Київської області (т. 3, а.с. 181) судом встановлено, що спірний житловий будинок знаходиться за адресою: пров. Комарова, 4, с. Рубченки, Володарський р-н, Кивська обл., раніше (до 2008 р.) адресою цього будинку було вул. Гагаріна, 31, що в подальшому змінено на теперішню адресу на підставі рішення виконкому Рубченківської сільської ради від 27.05.2008 р. № 23 «Про упорядкування нумерації будинків».

Зазначений спірний будинок належав ОСОБА_8 за даними погосподарської книги Рубченківської сільської ради Володарського району Київської області, запис № 117, яка була зареєстрована та постійна проживала в с. Рубченки з 28.06.1988 р. до 13.10.1998 р., коли вона виїхала в Житомирську область. При цьому за наявними матеріалами справи, в тому числі документами і довідками Рубченківської сільської ради, власниця цього будинку називається і ОСОБА_8, і ОСОБА_5. Наведене підтверджується згаданою вище інформацією Рубченківської сільської ради (т. 3, а.с. 181), а також довідкою названої сільської ради від 02.08.2011 р. № 301 (т. 1, а.с. 11), витягом з рішення виконкому від 07.04.2000 р. № 11 (т. 1, а.с. 56), довідкою виконкому від 24.11.2000 р. № 204 (т. 1, а.с. 57), копіями договорів купівлі-продажу будинку між колгоспом «8 Березня» та ОСОБА_5 (т. 1, а.с. 198-199), копіями цього договору, вписаними від руки з виправленим імям замість «Тетяна» на «Францішка» (т. 1, а.с. 209-211). Проте за показами допитаних у суді свідків ОСОБА_11, ОСОБА_12 вони знали власницю спірного будинку і їх сусідку як «Тетяну».

Разом з тим, правовстановлюючі документи (оригінали) ОСОБА_8 на заначений будинок відсутні, про що нотаріус інформував Відповідача (т. 1, а.с. 213), право власності на цей будинок зареєстровано не було, що вбачається з копії технічного паспорту (т. 1, а.с. 6-8) та листа Комунального підприємства Київської обласної ради «Білоцерківське міжміське бюро технічної інвентаризації» від 26.05.2011 р. № 08673 (т. 1, а.с. 13).

Судом не досліджуються як такі, що не належать до предмету доказування у даній справі (стаття 77 ЦПК України), документи щодо обставин спадкування Відповідачем майна після смерті своєї мами ОСОБА_6 та бабусі ОСОБА_8, остання померла 27.10.1999 р. (т. 1, а.с. 217), обсягу спадкової маси, наявності чи відсутності необхідних для цього правовстановлюючих документів тощо.

Судом встановлено, Позивач ОСОБА_3 зі своєю родиною з 1997 року проживали у будинку, що знаходиться за адресою: пров. Комарова, 4, с. Рубченки Володарський р-н, Київська обл., що підтверджено обома допитаними у суді свідками, копіями платіжних документів за сплату комунальних послуг (т. 2, а.с. 86-164; т. 3, а.с. 98-176), довідками Рубченківської сільської ради (т. 1, а.с. 10, 12; т. 3, а.с. 181). Ці обставини не заперечуються самими сторонами та іншими учасниками справи. Відтак, відповідно до частини першої статті 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Згідно з розпискою ОСОБА_5 від 04.10.1997 р. (т. 1, а.с. 9) отримала від ОСОБА_3 3 700 грн., що на той час були еквівалентні 2 000 доларів США, в якості задатку за спірний будинок, який, як зазначено, після оформлення належних документів перейде у власність ОСОБА_3

Водночас експертним шляхом встановити справжність підпису ОСОБА_8 на вказаній розписці виявилося неможливим через обмежену кількість порівняльного матеріалу, наданого експертові, та його малоінформативність для проведення повного і обєктивного порівняльного дослідження (повідомлення про неможливість надання висновку судово-почеркознавчої експертизи Київського науково-дослідного інституту судових екпертиз від 30.11.2017 р. № 18245/18246/17-32/18247/17-33) (т. 3, а.с. 42-44).

У 1997 році ОСОБА_8 виїхала із с. Рубченки Володарського району Київської області до Житомирської області до своїх родичів (сімя Відповідача), при цьому Позивач допомагав їй виїхати з будинку і перевезти речі, що не заперечувалося учасниками справи і підтверджено показами свідків. Надалі Позивач листувався (принаймні один раз) з дочкою власниці спірного будинку ОСОБА_14, що не заперечувалося самим сторонами в суді, тому не підлягає доказуванню (частина перша статті 82 ЦПК України), а також підтверджується копією листа останньої до Позивача, що знаходиться в матеріалах справи (т. 3, а.с. 178-180), що вказує на те, що Позивач був обізнаний про адресу місця проживання ОСОБА_8 та її спадкоємців.

Разом з тим, не зважаючи на відсутність експертного підтвердження справжності підпису ОСОБА_8 на розписці про отримання задатку за спірний будинок, суд вважає доведеним намір останньої продати, а Позивача купити цей будинок, а також про обізнаність родини померлої ОСОБА_8 про такі плани, про що свідчить зміст згаданого листа ОСОБА_14 (мати Відповідача) до ОСОБА_3 (Позивач).

Відповідно до частини другої статті 220 ЦК України, на яку Позивач посилається як на підставу задоволення його позову після зміни предмету позову (т. 3, а.с. 81) якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним; у цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Разом з тим, за розясненням, викладеним у пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 р. № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма частини другої статті 220 ЦК України не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до статей 210, 640 ЦК України повязується з їх державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обовязків для сторін. Аналогічні правові висновки викладені в Узагальненні судової практики Вищого спеціалізованого суду України з розгляді цивільних і кримінальних справ, оприлюдненому 24.01.2017 р., зокрема стосовно аналізу окремих питань судової практики, що виникають при застосуванні судами рекомендаційних розяснень, викладених у названій Постанові Пленуму Верховного Суду України, а також у постановах Верховного Суду України від 19.06.2013 р. у справі № 6-49цс13, від 06.09.2017 р. у справі № 6-1288цс17, ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляді цивільних і кримінальних справ від 03.06.2015 р. у справі № 6-5374св15.

Згідно з вимогами статті 227 Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 р., чинної на час перемовин Позивача з ОСОБА_8 та її дочкою ОСОБА_14 у період 1997-1999 р.р. з приводу придбання ним спірного будинку, договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин; договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої ради народних депутатів.

З огляду на це та наведені правові позиції Пленуму Верховного Суду України, зважаючи на обовязковість реєстрації договору купівлі-продажу будинку, положення частини другої статті 220 ЦК України не застосовуються, а відтак правочин, який мав намір укласти Позивач, не може бути визнаний дійсним, тому у задоволенні позову слід відмовити.

До того ж представником Відповідача вказано на необхідність застосування строку позовної давності до даних правовідносин.

За визначенням статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

За вимогами статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

З огляду на встановлені обставини, в тому числі зі свідчень допитаних за клопотанням представника Позивача свідків, які надали суду покази, зокрема, про те, що Позивач перевозив речі власниці будинку ОСОБА_8 на нове місце її проживання у Житомирській області, та копії зазначеного вище листа ОСОБА_14 (мати Відповідача) до ОСОБА_3 (Позивач), суд вважає, що останній був обізнаний у тому, де проживає ОСОБА_8 та, надалі, її спадкоємці, а відтак, на переконання суду, мав можливість у межах строків позовної давності звернутися до суду за захистом своїх прав; доказів протилежного (того, що ним вживалися заходи до розшуку ОСОБА_8 та/або її спадкоємців), Позивачем та його представником суду не надано.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім встановлених законом випадків; кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частини перша, третя, четверта статті 12 ЦПК України).

З огляду на усі наведені обставини, враховуючи позиції Верховного Суду України та Вищого спеціалізованого суду України з розгляді цивільних і кримінальних справ, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає.

Крім того, на підставі імперативних приписів частини першої, пункту 2 частини другої статті 141 ЦПК України з Позивача слід стягнути на користь Відповідача судові витрати за правову (правничу) допомогу згідно з їх розрахунком та платіжним документом (квитанцією), наданими Відповідачем (т. 3, а.с. 276-278), за виключенням витрат на участь у судовому засіданні та добових за 01.08.2018 р., коли судове засідання не відбулося.

При визначенні суми відшкодування витрат на правову допомогу суд виходь з критерію реальності адвокатських витрат, а також з критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (наприклад, рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04, п. 269).

Керуючись статтями 2-4, 12, 13, 76, 77, 81, 82, 89, 141, 223, 258, 259, 263-265, 268, 272, 273, 351, 352, 354, 355, підпунктами 9, 15.5 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Рубченківська сільська рада Володарського району Київської області, ОСОБА_4, про визнання дійсним договору купівлі-продажу житлового будинку відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (фактично проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_6, РНОКПП НОМЕР_1), на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_7 (проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_8, РНОКПП НОМЕР_2), судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 15 406 (пятнадцять тисяч чотириста шість) гривень 80 (вісімдесят) копійок.

Копії повного рішення направити учасникам справи.

Рішення суду може бути оскаржено до Київського апеляційного суду (вул. Соломянська, 2-А, м. Київ, 03110) через Володарський районний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, обчислюючи цей строк з дня складення повного судового рішення (частина перша статті 354, підпункт 15.5 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення зазначеного строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано; в разі подання такої скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Копія скороченого рішення суду (вступної та резолютивної частин) може бути видана присутнім у судовому засіданні учасникам справи за їх заявою негайно після проголошення рішення.

Повне рішення суду буде складено не пізніше 12.10.2018 р.

Повне рішення суду складено 12.10.2018 р.

Суддя Л.А. Макаренко