Постанова

Іменем України

19 вересня 2018 року

м. Київ

справа № 366/1153/17-ц

провадження № 61-5762св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: ЖуравельВ. І. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Крата В. І.,

учасники справи:

позивач - товариство з обмеженою відповідальністю «Комплект Агромарс»,

відповідач - ОСОБА_4,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Комплекс Агромарс» на рішення апеляційного суду Київської області від 14 грудня 2017 року у складі колегії суддів: Журби С. О., Коцюрби О. П., Сержанюка А. С.,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2017 року товариство з обмеженою відповідальністю «Комплекс Агромарс» (далі - ТОВ «Комплекс Агромарс») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4, у якому просило відшкодувати майнову шкоду, заподіяну підприємству працівником.

Позовна заява мотивована тим, що відповідно до наказу від 11 березня 2016 року № 226 КА/к-п. ОСОБА_4 прийнятий на роботу на посаду підмінного водія автофургону автоколони № 1 автотранспортного парку ТОВ «Комплекс Агромарс».

14 березня 2016 року з відповідачем укладені два договори про повну індивідуальну матеріальну відповідальність.

Наказом від 22 березня 2016 року № 113 КА/к-п-д ОСОБА_4 переведено водієм автофургону та рефрижератора автоколони № 2 автотранспортного парку філії «Гаврилівський птахівничий комплекс ТОВ «Комплекс Агромарс», доручено виконувати додаткові обов'язки в порядку суміщення посади експедитора.

Під час виконання своїх трудових обов'язків, відповідач здійснював приймання, доставку та передачу контрагентам продуктів харчування. При цьому, неодноразово були виявлені нестачі продукції, про що складалися відповідні акти прийому-передачі та акти про розбіжності. Загальний розмір виявлених нестач складає 10 782,29 грн.

Наказом від 02 червня 2015 року № 521 КА/к-з відповідача було звільнено за власним бажанням. Добровільно відшкодувати шкоду він не погоджується. Просили стягнути на свою користь суму завданих збитків у розмірі 10 782,29 грн та судові витрати у розмірі 1 600 грн.

Рішенням Іванківського районного суду Київської області від 17 липня 2017 року позовні вимоги ТОВ «Комплекс Агромарс» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ТОВ «Комплекс Агромарс» 10 782,29 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Суд першої інстанції виходив із того, що позивачем доведено наявність умов, передбачених статтею 130 КЗпП України, які є підставою для відшкодування майнової шкоди ОСОБА_4 товариству.

Рішенням апеляційного суду Київської області від 14 грудня 2017 року рішення Іванківського районного суду Київської області від 17 липня 2017 року скасоване та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ТОВ «Комплекс Агромарс» відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивоване тим, що позивачем не було надано належних та допустимих доказів наявності протиправної поведінки відповідача або його винних дій/бездіяльності, які призвели до нестачі м'ясопродукції, причинного зв'язку між діями/бездіяльністю відповідача та спричиненою шкодою.

Також не було встановлено регламентованих посадових обов'язків відповідача, які були покладені на ОСОБА_4 в ході здійснення його трудової функції. Зокрема, не надано відомостей щодо ознайомлення відповідача з Інструкцією для водіїв-експедиторів, які доставляють м'ясопродукцію.

У січні 2018 року ТОВ «Комплекс Агромарс» подало касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило рішення суду апеляційної інстанції скасувати, рішення суду першої інстанції залишити в силі.

Касаційна скарга мотивована тим, що відповідач працював на посаді водія-експедитора, а тому відповідно до статті 135-1 КЗпП України з ним укладений договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність. Недотримання відповідачем умов такого договору полягає у його недбайливому ставленні до переданих на збереження матеріальних цінностей, невживанні заходів для попередження збитків, несвоєчасному повідомленні керівництва про обставини, які загрожують збереженню ввірених йому цінностей, незабезпеченні введення обліку руху коштів тощо.

Статтею 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15 грудня 2017 року, передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України 15 березня 2018 року справа № 366/1153/17 передана до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Частинами першою, другою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Частиною другою статті 389 ЦПК України встановлено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Суди встановили, що відповідно до наказу ТОВ «Комплекс Агромарс» від 11 березня 2016 року № 226 КА/к-п ОСОБА_4 прийнято на роботу підмінного водія автоколони № 1 відділу експлуатації транспорту автотранспортного парку з 14 березня 2016 року зі строком випробування 01 місяць, з оплатою праці відповідно до штатного розпису.

Відповідно до наказу від 22 березня 2016 року № 113 КА/к-п-д ОСОБА_4 переведено на посаду підмінного водія із суміщенням з посадою експедитора автофургону та рефрижератора.

14 березня 2016 року між сторонами укладено два договори про повну індивідуальну матеріальну відповідальність, відповідно до яких в обов'язки ОСОБА_4 входило приймати для доставки, доставляти, перевозити та передавати ввірені йому матеріальні цінності (корми та м'ясопродукцію), згідно видаткових накладних та актів прийому-передачі.

Товариством з обмеженою відповідальністю «Комплекс Агромарс» виявлено нестачу м'ясопродукції.

Станом на 10 квітня 2017 року заборгованість ОСОБА_4 перед філією «Гаврилівський птахівничий комплекс» ТОВ «Комплекс Агромарс» по завданим збиткам складала 15 557,05 грн.

За результатами проведеного перерахунку загальний розмір збитків від нестачі м'ясопродукції ТОВ «Комплекс Агромарс» становить 10 782,29 грн.

Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством. За наявності зазначених підстав і умов матеріальна відповідальність може бути покладена незалежно від притягнення працівника до дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності

Згідно із статтею 138 КЗпП України для покладення на працівника матеріальної відповідальності за шкоду власник або уповноважений ним орган повинен довести наявність умов, передбачених статтею 130 цього Кодексу.

Відповідно до статей 57, 58 ЦПК України (в редакції, чинній на час розгляду справи) доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Судом апеляційної інстанції не було встановлено, що збитки від нестачі м'ясопродукції ТОВ «Комплекс Агромарс» у розмірі 10 782,29 грн. виникли внаслідок винних і протиправних дій ОСОБА_4

Таким чином, вирішуючи спір, суд повно та всебічно з'ясував обставини справи, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Доводи касаційної скарги зводяться до доведеності підстав для покладення матеріальної відповідальності на ОСОБА_4, проте зазначене знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Частиною третьою статті 401 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу ТОВ «Комплекс Агромарс» залишити без задоволення, а рішення апеляційного суду Київської області від 14 грудня 2017 року без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Комплекс Агромарс» залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Київської області від 14 грудня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. І. Журавель

Н.О. Антоненко

В.І. Крат