Провадження №2-з/428/21/2018
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2018 року м. Сєвєродонецьк

Суддя Сєвєродонецького міського суду Луганської області Юзефович І.О., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку набувальної давності на 1/2 частку квартири до його предявлення,

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до Сєвєродонецького міського суду Луганської області до предявлення позову з заявою про забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку набувальної давності на 1/2 частку квартири, мотивуючи заяву тим, що в період з 1979р. по 1985р. та з 2002р. по теперішній час зареєстрована та мешкає у спірній квартирі. Однак, у лютому 2018р. ОСОБА_2 повідомив її про намір продати спірну квартиру. ОСОБА_1 вважає, що ОСОБА_2 не являється власником спірної квартири, понад 15 років мешкає за межами України, а тому має намір предявити до нього позов про визнання права власності в порядку набувальної давності на 1/2 частку квартири. Оскільки існує велика ймовірність відчуження ОСОБА_2 спірної квартири, що порушить права ОСОБА_1, то ОСОБА_1 просить суд накласти арешт на 1/2 частку квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_2, до ухвалення рішення суду за її позовом.

Дослідивши матеріали заяви, суддя прийшов до наступного висновку.

Згідно з ч.1-2 ст.149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до предявлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ч. 1 п.1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

У постанові пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» зазначено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

З матеріалів, доданих до заяви, судом встановлено, що квартира, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності на житло №467, виданого 18.02.1997р. Відділом приватизації житла Сєвєродонецького міськвиконкому згідно з розпорядженням (наказом) від 07.02.1997р. №499. Зазначене право власності зареєстровано у Сєвєродонецькому бюро технічної інвентаризації 03.03.1997р. у реєстрову книгу за №463. Відповідно до копії довідки про склад сімї або зареєстрованих у житловому приміщенні осіб №32314, виданої 04.09.2018р. Відділом адміністративних послуг Центру надання адміністративних послуг у м. Сєвєродонецьку Сєвєродонецької міської ради Луганської області, в квартирі за адресою: АДРЕСА_1, зареєстровані: ОСОБА_1, 11.10.1967р.н., ОСОБА_4, 10.10.1987р.н., ОСОБА_3, 16.03.1942р.н., та ОСОБА_2, 26.02.1982р.н..

Дослідивши матеріали заяви, суд встановив, що заявником ОСОБА_1 у заяві про забезпечення позову не надано доказів, що між сторонами дійсно виник спір, враховуючи наявні матеріали заяви, які свідчать про те, що співвласниками спірної квартири являються ОСОБА_3, 16.03.1942р.н., та ОСОБА_2, 26.02.1982р.н., та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; при цьому, судом встановлено, що ОСОБА_1 має намір предявити позов до ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку набувальної давності на 1/2 частку квартири, з огляду на те, що вважала спірну квартиру належною їй та ОСОБА_3 порівну, що в свою чергу не може бути єдиною підставою для застосування заходу забезпечення позову; необґрунтовано відповідність виду забезпечення позову, враховуючи наявні матеріали заяви. Таким чином, беручи до уваги інтереси як заявника ОСОБА_1, так і заінтересованої особи ОСОБА_2, суд приходить до висновку про необхідність відмови в забезпечені позову до його предявлення.

Керуючись ст.ст. 149-153 , 260 ЦПК України , суд -

ухвалив:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку набувальної давності на 1/2 частку квартири до його предявлення, залишити без задоволення.

Ухвала суду може бути безпосередньо оскаржена до Луганського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги на ухвалу суду протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом пятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Суддя

.