КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження №22-ц/824/735/2018
ПО С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 жовтня 2018 року м. Київ

Справа № 753/19646/16-ц

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів - Поливач Л.Д., Махлай Л.Д., за участю секретаря судового засідання - Станішевської Б.В.,

сторони:

позивач - ОСОБА_2

відповідач - ОСОБА_3

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3,

на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 18 червня 2018 року, ухвалене у складі судді Колесника О.М.,

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_4, Служба у справах дітей Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації про усунення перешкод в користуванні жилим приміщенням та вселення, -

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_4, Служба у справах дітей Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації про усунення перешкод у користуванні житлом та вселення.

В обґрунтування своїх вимог посилався на те, що з 2002 року він разом з відповідачкою ОСОБА_3 постійно проживали однією сім'єю. 6 жовтня 2011 року між ними був укладений шлюб, у шлюбі народилася донька ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. З кінця 2011 року подружжя спільно проживали у квартирі АДРЕСА_2.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 25 травня 2015 року шлюб розірваний. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 8 липня 2015 року визнано укладену між сторонами мирову угоду, за умовами якої за відповідачем визнано право власності на квартиру АДРЕСА_2.

Після розірвання шлюбу та поділу майна подружжя позивач постійно проживав в даній квартирі, так як не мав іншого місця проживання.

З січня 2016 року відносини між бувшим подружжям погіршилися, відповідачка змінила замки вхідних дверей, чим чинить перешкоди йому у доступі до квартири, не віддає особисті речі, які залишились в квартирі. Позивач вимушений проживати за адресою: м. Київ, вул. Вірменська,29, кв.202.

Посилаючись на та, що його виселення відбулося незаконно, всупереч нормам ЖК України, просив позов задовольнити.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 18 червня 2018 року задоволено позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_4, Служба у справах дітей Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації.

Вселено ОСОБА_2 в квартиру АДРЕСА_2.

Зобов'язано ОСОБА_3 не чинити перешкоди ОСОБА_2 у користуванні квартирою АДРЕСА_2

Судом вирішено питання щодо розподілу судового збору.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове яким відмовити у задоволені позову в повному обсязі.

В апеляційні скарзі зазначила, що рішення прийнято з порушенням норм матеріального права. Зокрема, зазначила про те, що суд у своєму рішенні дійшов помилкових висновків, які не відповідають обставинам справи і своїм рішенням фактично надав дозвіл сторонній особі безперешкодно і безстроково користуватися приватною власністю - квартирою ОСОБА_3, без її згоди, що порушує права громадянина України і суперечить ст.41 Конституції, ст. ст. 16,316-319,321 ЦК України та ст.48 ЖК України.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача просив рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, посилаючись на те, що рішення суду є законним та об'єктивним, таким, що прийняте із дотриманням вимог діючого законодавства, що регулює сімейні та житлові правовідносини. Зокрема, зазначив про те, що судом вірно встановлено, що позивач добровільне не відмовився від свого права користування спірним житлом, а був позбавлений свого права проти своєї волі.

Ухвалою Апеляційного суду м.Києва від 15 серпня 2018 року відкрито провадження у справі.

Ухвалою Апеляційного суду м.Києва від 20 серпня 2018 року справу призначено до судового розгляду.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 8 жовтня 2018 року визначено дату розгляду справи цим судом 31 жовтня 2018 року.

В судовому засіданні ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_7 апеляційну скаргу підтримали і просили її задовольнити.

ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_8 проти доводів апеляційної скарги заперечували і просили рішення як законне і обґрунтоване залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом установлено, що 6 жовтня 2011 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладено шлюб, від шлюбу подружжя мають малолітню дитину - доньку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3.

З кінця 2011 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 спільно проживали в квартирі АДРЕСА_2

Рішенням Дарницького районного суду м.Києвка від 25 травня 2015 року шлюб між сторонами було розірвано. Ухвалою Дарницького районного суду м.Києва від 8 липня 2015 року визнано мирову угоду, за якою було визнано право особистої приватної власності на квартиру АДРЕСА_2 за ОСОБА_3

Спірна квартира є ізольованою, однокімнатною, жилою площею 18,10 кв.м., розташована на 1 поверсі 9-ти поверхового будинку. Згідно довідки форми № 3 від 10 березня 2017 року в квартирі зареєстровані відповідачка ОСОБА_3 (власник квартири). ОСОБА_5 (донька сторін), ОСОБА_4 (син відповідачки від першого шлюбу).

Рішенням Дарницького районного суду м.Києва від 13 грудня 2017 року, яке постановою апеляційного суду м.Києва від 14 лютого 2018 року залишено без змін, у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про позбавлення права користування жилим приміщенням - квартирою АДРЕСА_2 відмовлено. Цим рішенням встановлено, що між сторонами склалися неприязні стосунки й відповідач після конфлікту з ОСОБА_3, пов'язаного з чиненням йому перешкод у користуванні квартирою та заміною замків вхідних дверей помешкання, з метою захисту прав 16 січня 2016 року звертався до органів поліції.

Рішенням Дарницького районного суду м.Києва від 30 листопада 2016 року в задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні приватною власністю жилим приміщенням квартирою АДРЕСА_2 відмовлено.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що оскільки позивач має рівні права та обов'язки разом із власником щодо користування квартирою, а обґрунтування позову вже було предметом розгляду судових інстанцій, тому позивач підлягає вселенню до спірної квартири в судовому порядку, а відповідача необхідно зобов'язати не чинити позивачу перешкоди у її користуванні.

Такий висновок суду першої інстанції відповідає встановленим обставинам та вимогам матеріального закону.

Установлено і не заперечується сторонами, що квартира 13 в будинку 51 «б» по вул..Харківське шосе у м.Києві є власністю ОСОБА_3, право на яку набуто 14 грудня 2011 року на підставі договору купівлі-продажу, під час шлюбу з ОСОБА_2

Шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 розірваний.

ОСОБА_2 зареєстрований в спірній квартирі, право користування квартирою у встановленому законом порядку не втратив, але у зв'язку з перешкодами, які чинить йому відповідачка ОСОБА_3, не користується житлом.

Відповідно до ст.156 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним в будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім]ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.

ОСОБА_2, набувши право користування спірним житлом, таке право не втратив і належне йому право не припинено в судовому порядку.

Установивши, що право позивача на користування житлом порушується відповідачкою, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги в тій частині, що через вселення позивача, який не є членом сім'ї ОСОБА_3, будуть порушені права останньої, як власника цього житла, не можуть бути прийняті в якості підстав для скасування оскаржуваного рішення, оскільки передбачені ст.ст.9, 156, 157 ЖК України обмеження щодо виселення колишніх членів сім'ї власника не є порушенням права власності

Відповідно до ч.4 ст.41 Конституції України, ст.319, ч.ч.1, 2 ст.321 ЦК України власник не може бути протиправно позбавлений права власності або обмежений у цьому праві, одна у передбачених законом випадках обмеження права власності можуть мати місце. У цьому випадку обмеження прав власника передбачені ст.ст.156, 157 ЖК України. Такий висновок зроблений Верховним Судом України у справі № 6-24089св06 (ухвала від 31 січня 2007 року).

Посилання в апеляційній скарзі на те, що судом першої інстанції при ухваленні рішення не були враховані положення ст.48 ЖК України, не заслуговують на увагу, ця стаття визначає розмір жилої площі при наданні житла громадянину, та не підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення Дарницького районного суду м.Києва ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, що відповідно до ст.375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

З урахуванням наведено, керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України,-

суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду м.Києва від 18 червня 2018 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повна постанова складена 2 листопада 2018 року.

Суддя-доповідач: О.І. Шкоріна

Судді: Л.Д. Поливач

Л.Д. Махлай