Справа № 310/760/18
РІШЕННЯ

Іменем України

01 листопада 2018 року м.Бердянськ

Бердянський міськрайонний суд Запорізької області у складі:

головуючого - судді Черткової Н.І.,

за участю секретаря судового засідання - Димової Л.В.,

позивача ОСОБА_1, представника позивача- Озюменка Р.Ю.,

відповідача ОСОБА_2, представника відповідача- Ємельяненко С.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: приватний нотаріус Бердянського міського нотаріального округу ОСОБА_3 про встановлення факту спільного проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу, визнання права власності на частину майна, яка є спільною сумісною власністю подружжя, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом ОСОБА_2, третя особа: приватний нотаріус Бердянського міського нотаріального округу ОСОБА_3 про встановлення факту спільного проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу, визнання права власності на частину майна, яка є спільною сумісною власністю подружжя.

Позов мотивує тим, що у 1989 році він розірвав шлюб з його дружиною та до 2010 року у зареєстрованих шлюбних відносинах не перебував. Вказав, що з літа 2010 року став проживати однією сім'єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_4 та стали разом вести спільне господарство.

ОСОБА_1 вказав, що вони з ОСОБА_4 сумісно проживали за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1, який належав їй на праві власності. За час сумісного проживання вони спільно добудували господарські споруди на подвір'ї по вул. Дачна, 63 в м. Бердянську, які здавали відпочиваючим та отримували спільний дохід. Позивач зазначив, що у будівництві даних споруд він приймавособисту участь, тобто сам будував вказані об'єкти. У 2016 році вказані споруди були приведені документально у відповідність до чинного на той час законодавства України, та були узаконенні на ім'я ОСОБА_4 Окрім того, підчас сумісного проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу позивач разом з ОСОБА_4 07.12.2016 року придбали частину (3/5) будинку за адресою Запорізька обл., м. Бердянськ за 10000 дол. США., які складалися з 4000 дол. США - його власних накопичень, 3000 дол. США надала ОСОБА_4, які залишилися в неї з власних збережень та 3000 дол. США, яких не вистачало, позивач особисто позичив у ОСОБА_5, який мешкає у м. Харків. Вказаний будиноктакож зареєстрували на ОСОБА_4, оскільки в них були добрі стосунки та вони одне одному повністю довіряли і вважали це сумісним майном.

ОСОБА_1 також зазначив, що він особисто приймав участь у веденні спільного господарства, займався обслуговуванням будинків (ремонтував їх), займався розселенням відпочиваючих, купував продукти, возив ОСОБА_4 до лікарні та привозив лікарів додому, особисто займався заміною побутового газового лічильника, про що свідчить особистий підпис поставлений позивачем від імені ОСОБА_6 в акті прийняття в експлуатацію побутового лічильника газу від 14.03.2017 року за адресою: Запорізька обл., м. Бердянськ, вул. Дачна, буд. 63, особисто сплачував за комунальні послуги по цим двум будинкам. ОСОБА_4 займалася підтриманням побуту в будинку, варила їсти, добудовували господарські споруди, які потім здавали відпочиваючим та взагалі разом вели спільне господарство.

Спільний сімейний бюджет складався з пенсії позивача, пенсії ОСОБА_4 та доходів отриманих від здачі майна відпочиваючим, а кошти отримані у борг для купівлі будинку 86 по вул. Дачна вони повернули ОСОБА_5 влітку 2017 року зі спільно отриманого доходу.

Жодного договору про будь-який поділ майна чи про будь-які привілеї у розпорядженні сумісно придбаним майном не укладалося.

Позивач вказав, що усі ці обставини підтверджують ведення ними разом з ОСОБА_4 спільного сумісного господарства та вказують на те, що вони дійсно проживали однією сім'єю, хоча і без реєстрації шлюбу.

Ухвалою Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 04.04.2018 року було задоволено заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову по вказаній справі та заборонено ОСОБА_2 вчиняти будь-які дії щодо 3/5 частини будинку № 86 по вулиці Дачній в м. Бердянську Запорізької області до набрання рішенням суду по даній справі законної сили; заборонено приватному нотаріусу Бердянського міського нотаріального округу Запорізької області ОСОБА_3 та іншим особам, яким законом надано повноваження оформлення та видачі свідоцтва про право на «спадщину на 3/5 частини будинку № 86 по вулиці Дачній в м. Бердянську Запорізької області вчиняти будь-які дії стосовно даного будинку до набрання рішенням суду по даній справі законної сили.

Ухвалою Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 30.10.2018 року в задоволенні клопотання представника позивача ОСОБА_7 про призначення почеркознавчої експертизи по зазначеній цивільній справі було відмовлено.

В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовну заяву у повному обсязі, надали судові пояснення, аналогічні, викладеним у позові.

В судовому засіданні відповідач та її представник позовні вимоги не визнали у повному обсязі, надали судові пояснення, аналогічні, викладеним у відзиві на позовну заяву.

Третя особа в судове засідання не з»явилася, про час, дату та місце розгляду справи повідомлена належним чином.

Суд, заслухав сторони, свідків, дослідивши письмові матеріали справи, вважає позов таким, що не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом встановлено, що 04.11.2017 року померла матір відповідача ОСОБА_4

Після її смерті була заведена спадкова справа № 91 приватним нотаріусом Бердянського міського нотаріального округу Запорізької області ОСОБА_3 16.11.2017 року, що підтверджується витягом про реєстрацію в спадковому реєстрі від 16.11.2017 року.

Із заявами про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 до нотаріуса звернулися її донька ОСОБА_2, як спадкоємиця першої черги за законом та позивач ОСОБА_1, як особа, яка вважає, що має право на ? частину майна померлої, оскільки мешкав з нею, як чоловік однією сім»єю без реєстрації шлюбу відповідно до ст.ст. 70,71 СК України.

Але цей факт може бути встановлений тільки в судовому порядку.

Частиною 2 статті 315 передбачено, що усудовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Частиною 2 ст. 3 СК України визначено, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Подружжя вважається сім'єю і тоді, коли дружина та чоловік, у зв'язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно.

Згідно із частиною першої статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органів реєстрації актів цивільного стану.

Відповідно до ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або у будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

Тобто, при застосуванні ст. 74 СК України необхідно виходити із того, що указана норма поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Крім того, для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі ст. 74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно.

Про ознаки проживання однією сімєю висловився і Конституційний Суд України у своєму рішенні від 3.06.99 №5-рп/99, в якому зазначив, що до членів сімї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних звязках. Обовязковою умовою для визнання їх членами сімї є факт спільного проживання, ведення, спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п.

Так, на підтвердження факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєтрації шлюбу, а також ведення спільного господарства та придбання спірного майна, позивач прохав взяти до уваги показання допитаних в судовому засіданні свідків, письмові докази та фотокартки.

Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Згідно ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

В ході розгляду справи судом за клопотанням позивача були опитані свідки подружжя Гриценко , ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 та в якості свідка за його згодою був опитаний сам позивач- Куплевацький А.О.

Позивач, опитаний судом в якості свідка, показав суду, що з 2010 року мешкав за адресою: м.Бердянськ, вул. Дачна, 63 в будинку, який належав на праві власності померлій ОСОБА_4 в якості її чоловіка, вели спільне господарство, побут, за роки спільного проживання добудували господарські споруди на подвір»ї по вул. Дачна, 63 в м. Бердянськ, які здавали відпочиваючим та отримували спільний дохід. Його особистий дохід складався з пенсії, в розмірі 1450 гривень, дохід від оренди житла влітку складав 100 тисяч гривень. Крім того, зазначив, що за період сумісного проживання з ОСОБА_4 ними за спільні грошові кошти було придбано 3/5 частин будинку, розташованого за адресою: м. Бердянськ, вул. Дачна, 86у ОСОБА_11 за 10 000 тисяч доларів США, які складалися з 4000 тисяч доларів власні накопичення ОСОБА_1, 3000 доларів США власні накопичення ОСОБА_4 та 3000 доларів США , яких не вистачало ОСОБА_1 взяв у борг у свого знайомого ОСОБА_5, який проживає в м. Харків. Подружжя Гриценко, яке було опитано в ході судового розгляду далі суду однакові показання і при цьому пояснили, що мешкають по сусідству з ОСОБА_4 і знали її та ОСОБА_1, тісно спілкувалися з ними, ходили один до одного в гості. В гостях ОСОБА_4 називала ОСОБА_1 «мій мужик», вони поводили себе, як чоловік та дружина, у них були наміри продати подружжю автомобіль, нібито для купівлі спільного будинку, але в подальшому автомобіль проданий не був. При цьому свідчень з приводу того, чи вели вони спільне господарство, чи був у них спільний бюджет і саме за які кошти був придбаний спірний будинок, не надали.

Свідки ОСОБА_8. та ОСОБА_9, які також були опитані судом і мешкають по сусідству з будинком ОСОБА_4 дали показання суду, що неодноразово бачили ОСОБА_1 та ОСОБА_4 разом, у них складувалося враження, що вони проживають сумісно, як чоловік та дружина, при цьому в їх будинку не були, ніяких подробиць життя сусідів їм невідомо, чи вели вони спільне господарство, спільний побут, за які кошти придбаний будинок за адресою: вул. Дачна, 86 їм невідомо.

Свідчень того, що ОСОБА_1 особисто приймав участь у будівництві господарських споруд по вул. Дачній, 63 в м. Бердянську не надали.

Свідок -ОСОБА_10, який проживає в м. Харків був опитаний судом в режимі відеоконференції пояснив, що знає ОСОБА_1 та ОСОБА_4 приблизно 5-6 років. ОСОБА_1 звернувсядо нього влітку 2016 року і прохав надати йому в борг 3000 тисячі доларів США для купівлі будинку, гроші були віддані восени 2017 року.

Оригінал боргової розписки віддав ОСОБА_1, але останній пояснив судові, що у нього також відсутня боргова розписка, свідок ОСОБА_5 показав, що не пам»ятає, чи залишилася у нього копія розписки.

На підтвердження факту проживання однією сім»єю позивачем ОСОБА_1 також надані суду фотознімки, на яких він разом з ОСОБА_4, фотознімки зроблені на протязі 2015-2016 років, з цих знімків, на думку позивача, вбачаються ніжні, сімейні відносини, які склалися між ним та ОСОБА_4 за час її життя.

Також суду надані наступні письмові докази: акт обслідування сусідами на предмет проживання від 08.01.2018 року, який складений головою вуличного комітету ОСОБА_12, в якому зазначено, що зі слів сусідів ОСОБА_13, проживав сумісно однією сім»єю і вів спільне господарство з померлою ОСОБА_4 з 2010 року по день її смерті.

Акт прийняття в експлуатацію побутового лічильника газу від 14.03.2017 року за адресою: вул. Дачна, 63; акт встановлення (заміни) технічної перевірки /контрольного огляду/ збереження пломб вузла обліку, встановленого на об»єкті споживача від 04.08.2017 року за адресою: вул. Дачна, 86, які були замість ОСОБА_4 підписані ОСОБА_13

Оцінивши всі докази, надані позивачем на підтвердження позовних вимог, суд вважає, що всі докази в їх сукупності, не підтверджують факт проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_4 однією сім»єю без реєстрації шлюбу, ведення спільного господарства, спільного побуту, не доказано наявність у вищезазначених осіб стійких ознак сім»ї, не доказаний факт придбання спірного майна , саме за їх спільні кошти.

Суд не бере до уваги, як належний доказ проживання однією сім»єю позивачем та ОСОБА_4, акт обслідування сусідами на предмет проживання від 08.01.2018 року, складений головою вуличного комітету, оскільки до компетенції голови вуличного комітету, належить видача довідок про місце проживання осіб, а не про характер проживання осіб в певному житловому приміщенні.

Факт проживання ОСОБА_14 за адресою: м. Бердянськ, вул. Дачна, 63 з 2010 року ніким не заперечувався, визнавався він і відповідачем, але в якості кого позивач мешкав за цією адресою можна зробити тільки висновок, оцінив всі докази в їх сукупності.

Ті обставини, що ОСОБА_1 підписав акти про прийняття в експлуатацію побутового лічильника та акту встановлення (заміни) технічної перевірки (контрольного огляду) збереження пломб вузла обліку, встановленого на об»єкті споживача , достовірно не свідчать про факт ведення спільного господарства та ведення спільного побуту ним і ОСОБА_4, оскільки відповідач стверджував, що він дійсно проживав в одному будинку з її матір»ю, допомогав їй по господарству, виконував функції водія і як слід, у її відсутності міг підписати ці акти.

Окрім цього, обставини, на які посилається позивач і докази, надані в їх підтвердження спростовуються доказами, наданими відповідачем в підтвердження обставин, на які посилається він.

Відповідно до договору купівлі-продажу від 07.12.2016 року, укладеному між ОСОБА_11 та ОСОБА_4 власником 3/5 частин житлового будинку № 86 по вул. Дачна у м. Бердянську є ОСОБА_4, за нею ж і зареєстровано право власності на цій об»єкт нерухомості.

Згідно п.5.9 вищезазначеного договору зазначено, що покупець ОСОБА_4 довела до відома продавця ОСОБА_11, а продавець взяв до уваги той факт, що покупець з 25 квітня 2004 року є вдовою і грошові кошти, що витрачаються покупцем на придбання 3/5 часток житлового будинку за цим договором, не є спільною сумісною власністю та є особистою приватною власністю, і особи, які б могли поставити питання про визнання за ними права власності на грошові кошти (їх частку), витрачені на купівлю 3/5 часток житлового будинку, у тому числі й відповідно до ст.ст. 65, 74 та 97 СК України відсутні.

Також зазначене підтверджується заявами покупця ОСОБА_4 та продавця ОСОБА_11, оформлені та підписані при укладенні зазначеного договору купівлі-продажу від 07.12.2016 року і додані до нотаріального договору купвлі-продажу 3/5 частин будинку, посвідченого приватним нотаріусом Бердянського міського нотаріального округу ОСОБА_15

Надані відповідачем вищезазначені письмові докази узгоджуються і з показаннями свідків, опитаних судом за клопотанням відповідача.

Свідок ОСОБА_16 суду показала, що познайомилася з ОСОБА_4 в 2009 році , з 2011 року по день її смерті проживала в будинку померлої в якості домробітниці, останній час у зв»язку з поганим станом здоров»я ОСОБА_4 проживала з нею в одній кімнаті, позивач ніколи не був її цивільним чоловіком, мешкав в будинку, як робітник, який допомогав ОСОБА_4 по господарству, був її водієм, приїхав в 2010 році відпочивати і ОСОБА_4 запропонувала йому залишитись і допомогати їй по господарству, а вона надаст йому житло і харчування, пенсія була маленька у ОСОБА_1 і він погодився.

Спільного господарства і спільного побуту у них ніколи не було.

Аналогічні показання судові надали свідки ОСОБА_17, ОСОБА_18, які на протязі довгих років тісно спілкувалися з померлою і знали, що чоловік у неї був один, який помер в 2004 році, ОСОБА_1 не мешкав з померлою ОСОБА_4 в якості її чоловіка, спільне господарство не вели, спільного побуту у них не було, ніякого спільного майна не придбавали.

Не було і не могли бути, оскільки у ОСОБА_4 був свій курортний бізнес і всі доходи були її особисті, у ОСОБА_1 була тільки пенсія

Що стосується позовних вимог про визнання за ОСОБА_1 права власності на частину майна, яка є спільною сумісною власністю подружжя то вони є похідними від встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу та не підлягають задоволенню також з огляду на таке.

Ст.60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Відповідно до частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним до шлюбу, або за час шлюбу, але за за кошти, які належали їй (йому) особисто.

У разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об'єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане.

Відповідно до пунктів 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України N 11 від 21 грудня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання.

На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Згідно із ч. 4 ст. 368 ЦК України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Ураховуючи викладене, особам, які проживають однією сім'єю без реєстрації шлюбу, на праві спільної сумісної власності належить майно, набуте ними за час спільного проживання або набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти.

Вирішуючи питання щодо правового режиму такого майна, суди встановлюють факти створення (придбання) сторонами майна внаслідок спільної праці, ведення спільного господарства, побуту, виконання взаємних прав та обов'язків, з'ясовують: 1) час придбання; 2) джерело набуття (кошти, за які таке майно було набуте); 3) мету придбання майна, що дозволяє надати йому правовий статус спільної сумісної власності.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 08 червня 2016 року N 6-2253цс15.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі N 6-1026цс15 майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об'єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб як сім'ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об'єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними. У зв'язку із цим суду під час вирішення спору щодо поділу майна, набутого сім'єю, слід установити не лише факт спільного проживання сторін у справі, а й обставини придбання спірного майна внаслідок спільної праці.

Суду не надано належних доказів, що майно 3/5 частин будинку за адресою: м. Бердянськ, вул. Дачна, 86 придбано за спільні сумісні кошти ОСОБА_1 та ОСОБА_4 або внаслідок спільної праці таких осіб, як сім»ї.

Судом встановлено, що покійна ОСОБА_4 була зареєстрована у листопаді 1999 році, як фізична особа-підприємець, займалась курортним бізнесом, здійснювала надання послуг відпочиваючим, що підтверджується копіями свідоцтва про державну реєстрацію, про сплату єдиного податку від 01.07.2009 року, тобто ще до появлення ОСОБА_1 в її будинку.

В подальшому з метою проведення та розширення своєї підприємницької діяльності укладала численні кредитні договори з банківськими установами для отримання кредитних коштів, що підтверджується відповідними письмовими доказами.

Тому заслуговують на увагу доводи відповідача, що у покійної ОСОБА_4 було достатньо особистих збережень для купівлі нерухомості.

Доводи позивача про те, що на купівлю будинку були витрачені його особисті збереження нічим не підтверджені, оскільки його дохід складався із пенсії 1450 гривень, вкладання його особистої праці в будівлю господарських будівель на території будівлі вул. Дачна, 63 в м. Бердянську також ніякими доказами не підтверджена.

Витрачання коштів , які ОСОБА_1 взяв у борг у ОСОБА_5 у розмірі 4000 тисячі доларів, саме на купівлю 3/5 частин будинку по вул. Дачній, 86 не підтверджено жодними доказами.

Окрім цього, саме факт отримання цих коштів в борг, а потім їх повернення не підтверджений належними доказами, саме письмовими.

Позивачем не надано жодних належних письмових доказів проживання з ОСОБА_4 однією сім»єю, веденння спільного господарства, наявність спільного побуту та взаємних прав і обов»язків, відсутні жодні документальні підтвердження цих обставин.

Суд, оцінивши всі докази в їх сукупності, вважає позовні вимоги незаконними і необрунтованими.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 259, 263, 264, 265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: приватний нотаріус Бердянського міського нотаріального округу ОСОБА_3 про встановлення факту спільного проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу, визнання права власності на частину майна, яка є спільною сумісною власністю подружжя, відмовити повністю.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Якщо справу розглянуто за заявою осіб, визначених частиною другою статті 4 ЦПК України рішення суду, що набрало законної сили, є обовязковим для особи, в інтересах якої було розпочато справу. Якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом предявлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

Позивач: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1, зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3.

Відповідач: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, р.н.о.к.п.п. НОМЕР_2, зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5.

Третя особа: приватний нотаріус Бердянського міського нотаріального округу ОСОБА_3, 71118 Запоірзька область, м. Бердянськ, вул. Свободи/АДРЕСА_1.

Повний текст рішення суду складено 05 листопада 2018 року.

Суддя: Н. І. Черткова