Провадження № 2/127/3456/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

04.10.2018 року Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Сичука М.М.,

при секретарі Конецул О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 в серпні звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням.

Позовні вимоги мотивовані тим, що ОСОБА_1 є власницею будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, який належить їй на праві приватної власності.

В даному будинку позивач проживає одна. Відповідач по справі ОСОБА_1, зареєстрований в квартирі, але фактично не проживає з 1998 року і по теперішній час. Останній являється сином позивача ОСОБА_1, у 1998 році він виїхав за кордон та проживає там із своєю сім'єю. За свою пенсію позивач не в змозі оплатити рахунки, які приходять, в субсидії їй відмовлено.

У зв'язку з вищенаведеним позивач звернулася до суду та просила визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1.

Згідно заяви позивач ОСОБА_1 просила розгляд справи проводити без її участі, позов просила задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечує.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, однак повідомлялась належним чином.

На підставі ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд вирішив провести заочний розгляд справи.

Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку про часткове задоволення вимог позовної заяви з наступних підстав.

Як було встановлено судом, що ОСОБА_1 є власницею будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, який належить їй на праві приватної власності, що підтверджується договором купівлі - продажу від 17.11.1976 року.

В даному будинку позивач проживає одна. Відповідач по справі ОСОБА_1, зареєстрований в квартирі, але фактично не проживає з 1998 року і по теперішній час, що підтверджується актом квартального комітету «Поділля» про тимчасову відсутність особи, зареєстрованої в житловому приміщенні від 26.07.2018 року та довідкою квартального комітету «Поділля» від 02.07.2018 року № 679.

Згідно ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Разом з тим, виселення є категорією житлового законодавства, тому при розгляді цивільних справ за позовом про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення предметом доказування є втрата права на житло, або взагалі його відсутність, або інші передбачені ЖК УРСР підстави для позбавлення права на житло.

Відповідно до ст. 150 ЖК УРСР, громадянин, який має у приватній власності будинок (квартиру), має право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд та має право звернутися в суд про виселення.

Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст. 71 ЖК УРСР, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Згідно із ст. 72 ЖК УРСР, суд визнає особу такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені терміни.

Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Оскільки відповідач ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 не проживає більше одного року, суд приходить до переконливого висновку, що вимоги позовної заяви про визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право на користування житлом підлягають задоволенню.

При подачі позову до суду позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 704,80 грн.

А тому суд вважає, що слід стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 704,80 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 81, 89, 141, 178, 191, 263-265, 279, 280-282 ЦПК України, ст.ст. 391, 405 ЦК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесений судовий збір в розмірі 704 (сімсот чотири) гривні 80 копійок.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивач ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, адреса: АДРЕСА_1.

Відповідач ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, адреса: АДРЕСА_1.

Суддя