Справа № 201/4391/18
Провадження № 2/201/1751/2018
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2018р. Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого - судді - Ткаченко Н.В.

за участю секретаря - Сидоренко І.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська у м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (третя особа приватний нотаріус Тернівського міського нотаріального округу Дніпропетровської області ОСОБА_2) про визнання права власності на недоотриману пенсію в порядку спадкування,

В С Т А Н О В И В:

25.04.2018р. ОСОБА_1 звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі ГУ ПФУ в Дніпропетровській області), визначивши третьою особою без самостійних вимог на предмет спору приватного нотаріуса Тернівського міського нотаріального округу Дніпропетровської області ОСОБА_2, про визнання права власності на недоотриману пенсію в порядку спадкування, з урахуванням уточнених вимог від 05.05.2018р. (а.с.№ 3-4, 20-21).

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 07.02.2017р. у м. Торезі Донецької області помер його батько ОСОБА_3, 18.05.1917р.н. Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 30.03.2017р. встановлений факт його смерті і видано свідоцтвом про смерть.

Окрім нього, спадкоємицею є його мати ОСОБА_4, яка відмовилася від прийняття спадщини на його користь, подавши відповідно заяву нотаріусу.

Після смерті батька відкрилась спадщина на недоотриману пенсію в сумі 40 724грн. 80коп. Позивач звернувся з проханням до Управління Пенсійного фонду України в м. Тернівка Дніпропетровської області виплатити недоотриману батьком пенсію, на що йому було відмовлено в усній формі, оскільки у нього не було довідки з відділу реєстрації місця проживання про склад мешканців на момент смерті батька.

Позивач вчасно звернувся до приватного нотаріуса Тернівського міського нотаріального округу Дніпропетровської області ОСОБА_2 із заявою про прийняття спадщини, за якою відкрита спадкова справа. А в лютому 2018р. звернувся до нотаріуса з метою отримання свідоцтва про право на спадщину. Однак, нотаріусом було відмовлено, оскільки позивач не надав довідку з відділу реєстрації місця проживання про склад мешканців на момент смерті спадкодавця, яка необхідна для встановлення нотаріусом кола спадкоємців.

Зазначає, що він через об'єктивні обставин, незалежні від його волі, позбавлений можливості оформити свої спадкові права після смерті батька в досудовому порядку і отримати свідоцтво про право на спадщину, а тому змушений звернутися до суду із позовною заявою про визнання права власності на недоотриману пенсію батька в порядку спадкування за законом.

Враховуючи вищевикладене, просив визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом на недоотриману пенсію в загальній сумі 40 724грн. 74 коп., після смерті батька ОСОБА_3, померлого 07.02.2017р.

Відповідач ГУ ПФУ в Дніпропетровській області позовні вимоги не визнав. 12.06.2018р. представник відповідача ОСОБА_5 (діє на підставі довіреності від 01.02.2018р. а.с. № 57) надала письмовий відзив на позов, в якому зазначила, що відповідно до ч. 1 ст. 52 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв'язку з його смертю, виплачується - по місяць смерті включно членам його сім'ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім'ї, зазначеним у ч. 2 ст. 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали.

Відповідно до п. 2 ст. 36 цього Закону непрацездатними членами сім'ї вважаються: чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є інвалідами або досягай пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, діти померлого годувальника, які не досягай 18 років або старші цього віку, якщо вони стали інвалідами до досягнення 18 років.

Члени сім'ї, зазначені в ч.1 цієї статті, повинні звернутися за виплатою суми пенсії померлого пенсіонера протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Згідно з абз. 2 п. 1.5, п. 1.7 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005р. №22-1, заява про виплату недоотриманої пенсії у звязку зі смертю пенсіонера подається особою до органу, що призначає пенсію, в якому померлий пенсіонер перебував на обліку як одержувач пенсії. Днем звернення за виплатою недоотриманої пенсії у звязку зі смертю вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, заяви з усіма необхідними документами.

Відповідно до п. 2.26 вищезазначеного Порядку, для виплати недоотриманої пенсії у звязку зі смертю пенсіонера до органу, що призначає пенсію, в якому перебував на обліку померлий пенсіонер, надається свідоцтво про смерть, документи, які підтверджують родинні стосунки, документ, що посвідчує особу заявника. Члени сімї надають паспорт або інші документи, які підтверджують проживання з пенсіонером на день його смерті. Згідно п.2.22 Порядку за документ, що засвідчує місце проживання особи, приймаються: паспорт або довідка відповідних органів з місця проживання (реєстрації), у тому числі органів місцевого самоврядування.

ОСОБА_1 не звертався до ГУ ПФУ в Дніпропетровській області з заявою про виплату недоотриманої пенсії у звязку зі смертю батька ОСОБА_3 і всіма необхідними документами, тому спірні правовідносини між ним і ГУ ПФУ в Дніпропетровській області не виникли.

Крім того, ГУ ПФУ в Дніпропетровській області вважає, що не повинно відповідати за цим позовом, пояснюючи це тим, що відповідно до п.п. 23, 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008р., відповідачами у справах про визнання права власності у порядку спадкування є спадкоємці, які прийняли спадщину, а за їх відсутності, усунення їх від права на спадкування, неприйняття спадщини, відмови від її прийняття - територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Враховуючи вищевикладене, просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Позивач скористався право надання відповіді на відзив. 21.07.2018р. надав суду відповідь на відзив ГУ ПФУ в Дніпропетровській області (а.с.№52-54), в якій не погодився із доводами відповідача про його обовязок звертатися із заявою про виплату недоотриманої пенсії до ГУ ПФУ в Дніпропетровській області, оскільки ч.ч. 1, 3 ст. 52 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» за виплатою недоотриманої пенсії можуть звернуся лише особи, що проживали з пенсіонером на момент його смерті. Він не проживав із батьком на момент смерті, тому звертатися до відповідача не було законних підстав.

Батько проживав на момент смерті у м. Торезі Донецької області, яка на цей час є непідконтрольною Україні територією. Отримати документи про склад мешканців, що проживали з ним на момент смерті неможливо. Позивач хоч і зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, Мікрорайон 2АДРЕСА_1, але фактично проживає за адресою: 49000, АДРЕСА_2.

Не погодився з посиланням ГУ ПФУ в Дніпропетровській області про те, що воно є неналежним відповідачем у справі. Адже до органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини позов пред'явити не можливо, оскільки батько проживав у Донецькій області, на непідконтрольній території, де на сьогодні органи місцевого самоврядування не діють.

Представник ГУ ПФУ в Дніпропетровській 21.08.2018р. надав суду заперечення на таку відповідь (а.с. № 71-72), в яких звернув увагу на те, що Законом України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02.09.2014р. № 1669-VII визначені тимчасові заходи для забезпечення підтримки субєктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, та осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення.

Згідно зі ст. 9-1 цього Закону у разі, якщо останнім місцем проживання спадкодавця є населений пункт, на території якого органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження, затверджений рішенням Кабінету Міністрів України, місцем відкриття спадщини є місце подання першої заяви, що свідчить про волевиявлення щодо спадкового майна, спадкоємців, виконавців заповіту, осіб, заінтересованих в охороні спадкового майна, або вимоги кредиторів.

Якщо місце проживання спадкодавця невідоме, а нерухоме майно або основна його частина, у разі відсутності нерухомого майна - основна частина рухомого майна знаходиться на території, передбаченій частиною першою цієї статті, місцем відкриття спадщини є місце подання першої заяви, що свідчить про волевиявлення щодо спадкового майна, спадкоємців, виконавців заповіту, осіб, заінтересованих в охороні спадкового майна, або вимоги кредиторів. Спадкова справа підлягає реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до розділу 2 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, спадкова справа заводиться нотаріусом за місцем відкриття спадщини на підставі поданої першої заяви про прийняття спадщини.

Позивач звертався з першою заявою про прийняття спадщини до приватного нотаріуса Тернівського міського нотаріального округу Дніпропетровської області, яке вважається місцем відкриття спадщини.

Позивач і його представник ОСОБА_6 (діє на підставі довіреності від 24.07.2018р., як уповноважена особа Другого дніпровського місцевого центру з надання вторинної безоплатної правової допомоги а.с. №80) в судове засідання не зявилися, про дату, місце і час розгляду справи були повідомлені належним чином (а.с. № 82). Представник позивача 10.10.2018р. надав суду заяву, в якій просив справу розглядати без його участі, позовні вимоги задовольнити повністю (а.с. №91).

Представник відповідача ОСОБА_5 (діє на підставі довіреності від 01.02.2018р. а.с. № 57) в судове засідання не зявилася, про дату, місце і час розгляду справи була повідомлена належним чином (а.с. №84). На е/пошту суду 04.10.2018р. надіслала заяву, в якій просила справу розглядати без її участі, у задоволенні позовних вимог відмовити, врахувавши письмові заперечення (а.с. № 85).

Третя особа - приватний нотаріус Тернівського міського нотаріального округу Дніпропетровської області ОСОБА_2В.) в судове засідання також не зявилася, про дату, місце і час розгляду справи була повідомлена належним чином (а.с. №83, 86). 10.10.2018р. поштою до суду надіслала заяву, в якій просила справу розглядати без участі, у вирішенні спору покладалась на розсуд суду(а.с. № 89).

Оскільки представник позивача, представник відповідача та третя особа надали суду заяви про розгляд справи за їх відсутністю, то на підставі ст. 223, ч. 2 ст. 247 ЦПК України, суд розглянув справу за відсутності сторін і без фіксування процесу технічними засобами.

З урахуванням тих обставин, що відповідачем у справі були надані по справі письмові заперечення, яким буде дана належна оцінка поряд з іншими обставинами у справі, підстав для винесення заочного рішення суду відповідно до ч.1 ст. 280 ЦПК України не вбачається, отже по справі буде винесено рішення відповідно до положень глави 6 розділу III ЦПК України.

Підготовче засідання відповідно до положень ст. 197, п.3 ч.2 ст.200 ЦПК України проведено 19.09.2018р. (а.с. № 81).

Суд, ознайомившись з матеріалами справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1. ст.4 ЦПК України).

Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1. ст.13 ЦПК України).

Судом при розгляді справи встановлено наступні обставини та відповідні ним правовідносини.

07.02.2017р. у м. Торезі Донецької області помер батько позивача - ОСОБА_3, 18.05.1917р.н.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 30.03.2017р., яке набрало законної сили 30.03.2017р., встановлено факт його смерті, як такого, що проживав за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2. і помер 01.02.2017р. у м. Торезі Донецької області у віці 69 років (а.с. № 9).

На виконання рішення суду Індустріальним районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального правління юстиції у Дніпропетровській області 31.03.2017р. видано свідоцтво про смерть ОСОБА_3 серії І-КИ № 742694 (а.с. № 10).

Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина на недоотриману ним пенсію за період з 01.02.2015р. по 28.02.2017р. в сумі 40 724грн. 80коп., що підтверджено довідкою Управління обслуговування громадян ОСОБА_7 відділу обслуговування громадян ГУ ПФУ України в Дніпропетровській області № 117/04.21-09 від 01.03.2018р. (а.с. № 13).

Позивач звернувся до приватного нотаріуса Тернівського міського нотаріального округу Дніпропетровської області ОСОБА_2 із заявою про прийняття спадщини, за якою відкрита спадкова справа, номер у спадковому реєстрі 60882103, що підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 48287163 від 04.07.2017р. (а.с. № 11).

Пізніше позивач звернувся до цього ж нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину. Але постановою нотаріуса від 15.09.2017р. ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки серед поданих ним документів відсутня довідка з відділу реєстрації місця проживання про склад мешканців на момент смерті батька, що необхідно для встановлення кола спадкоємців, які спільно проживали на момент смерті зі спадкодавцем за однією адресою (а.с. № 12).

Суд зазначає, що відповідно до ст. 91 Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788-XII від 05.11.1991р. суми пенсії, що належали пенсіонерові і залишилися недоодержаними у звязку з його смертю, передаються членам його сімї, а в разі їх відсутності входять до складу спадщини.

Згідно з частинами 1, 3 ст. 52 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв'язку з його смертю, виплачується - по місяць смерті включно членам його сім'ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім'ї, зазначеним у частині другій статті 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали.

У разі відсутності членів сім'ї, зазначених у частині першій цієї статті, або у разі не звернення ними за виплатою вказаної суми в установлений частиною другою цієї статті строк сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв'язку з його смертю, входить до складу спадщини.

Правовий аналіз вказаних норм свідчить про те, що до складу спадщини входить сума пенсії, яка була нарахована, але не отримана спадкодавцем за життя.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1.5 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005р. № 22-1 (зі змінами) та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.12.2005р. за № 1566/11846 (далі Порядок №22-1), заява про виплату недоотриманої пенсії у звязку зі смертю пенсіонера подається особою до органу, що призначає пенсію, в якому померлий пенсіонер перебував на обліку як одержувач пенсії.

Згідно з абзацом 4 п. 1.7 Порядку №22-1 днем звернення за перерахунком пенсії, переведенням з одного виду пенсії на інший, поновленням виплати пенсії, виплатою недоотриманої пенсії у звязку зі смертю вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, заяви з усіма необхідними документами.

Варто звернути увагу, що у вказаному Порядку № 22-1 не зазначено обов'язкового подання довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи (для осіб зареєстрованих на тимчасово непідконтрольній українській владі території).

Відповідно до п. 2.26. Порядку № 22-1 для виплати недоотриманої пенсії у звязку зі смертю пенсіонера до органу, що призначає пенсію, в якому перебував на обліку померлий пенсіонер, надається свідоцтво про смерть, документи, які підтверджують родинні стосунки, документ, що посвідчує особу заявника.

Для виплати недоотриманої пенсії, яка ввійшла до складу спадщини, у звязку з відсутністю членів сімї або в разі незвернення ними за виплатою вказаної суми протягом шести місяців з дня відкриття спадщини до органу, що призначає пенсію, в якому перебував на обліку померлий пенсіонер, надається документ, що посвідчує особу заявника, свідоцтво про смерть, свідоцтво про право на спадщину.

З аналізу норми ч.ч. 1, 3 ст. 52 Закону і п.п. 1.5., 1.7., 2.26 Порядку № 22-1 видно, що процедура отримання пенсії, що належала пенсіонерові й залишилася недоотриманою у звязку з його смертю передбачає звернення до органів пенсійного фонду у тому разі, якщо члени сімї померлого проживав разом із ним на момент смерті (що може підтверджуватися, наприклад, загальною реєстрацією місця проживання в паспорті). Тоді суми пенсії, які належали пенсіонерові й залишилися недоодержаними у звязку з його смертю, можна отримати через територіальне управління пенсійного фонду (за місцем перебування пенсійної справи).

Для цього необхідно звернутися з відповідною заявою в управління ПФУ, де померлий перебував на обліку.

Такий порядок стосується тих, хто проживав на момент смерті з померлим.

Разом із тим, якщо члени сім'ї померлого з ним не проживали, то необхідно звертатися до нотаріуса і отримувати пенсію в порядку спадкування, адже на підставі ст. 91 Закону України «Про пенсійне забезпечення» суми пенсії, які належали пенсіонерові і залишилися недоодержаними в зв'язку з його смертю, передаються членам його сім'ї, а в разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

При цьому, зазначені суми виплачуються, якщо звернення за ними надійшло не пізніше 6-ти місяців після смерті пенсіонера.

За загальним правилом, місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Згідно із ч. 3 ст. 1221 ЦК України, в особливих випадках місце відкриття спадщини встановлюється законом.

Такий особливий випадок встановлено статтею 91 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», якою передбачено, що в разі якщо останнім місцем проживання спадкодавця є населений пункт, на території якого органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження, затверджений рішенням Кабінету Міністрів України, місцем відкриття спадщини є місце подання першої заяви, що свідчить про волевиявлення щодо спадкового майна, спадкоємців, виконавців заповіту, людей, зацікавлених в охороні спадкового майна, або вимоги кредиторів.

Тому спадкоємець може звернутися за власним бажанням до будь-якого нотаріуса на підконтрольній території України із заявою про прийняття спадщини, на підставі якої нотаріусом заводиться спадкова справа. Після вступу в спадщину на підставі отриманого свідоцтва про право на спадщину, виданого нотаріусом на підконтрольній території, спадкоємець має право отримати пенсію, яка належала пенсіонерові й залишилася недоотриманою у звязку з його смертю.

Разом із тим, судом встановлено, що не дивлячись на своєчасне звернення позивачем до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом.

За правилами ч. 3 ст. 1296 ЦК України, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Відповідно до ч. 1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно зі ст. 1261 ЦК України, спадкоємцями за законом першої черги є діти спадкодавця та той з подружжя, хто його пережив, батьки.

Отже, позивач є спадкоємцем за законом першої черги, який не проживав зі спадкодавцем і у встановлений законом строк звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. З огляду на вищевикладені обставини і правила отримання у спадок недоотриманої пенсії, позивач не повинен був звертатися до органу пенсійного фонду із заявою про виплату недоотриманої пенсії і вірно звернувся до нотаріуса з метою оформлення права на спадщину і отримання пенсії у порядку спадкування, але не зміг отримати свідоцтво про спадщину за обєктивних обставин, які не залежать від його волі, що не позбавляє його права на спадщину.

Обговорюючи обєктивні обставини, через які позивач не зміг отримати свідоцтво про право на спадщину, суд виходить з того, що нотаріусом відмовлено у його видачі через ненадання позивачем довідки з відділу реєстрації місця проживання про склад мешканців.

Дійсно, пунктом 3.22. Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012р. № 296/5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 22.02.2012р. за № 282/20595, передбачено, що у разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем може бути: довідка органу реєстрації місця проживання про те, що місце проживання спадкоємця на день смерті спадкодавця було зареєстровано за однією адресою зі спадкодавцем.

Разом із тим, суд враховує, що спадкодавець помер на території Донецької області, яка на момент його смерті і досі є непідконтрольною Україні територією, де Законом України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» запроваджений тимчасовий порядок організації місцевого самоврядування, діяльності органів місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 07.11.2014р. № 1085-р (в редакції розпорядження Кабінету Міністрів України від 02.12.2015 р. № 1276-р) був затверджений Перелік населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та перелік населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення.

На момент смерті спадкодавця ОСОБА_3 (02.02.2017р.) м. Торез Донецької області віднесене до населених пунктів, на території якого органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження.

А тому отримання відомостей про фактичне проживання зі спадкоємцем інших осіб на цій території обмежено, оскільки виключає безпосередній доступ органів влади і місцевого самоврядування, їх структурних підрозділів, у тому числі органів реєстрації, що здійснюють повноваження щодо встановлення фактичного місця проживання.

Як розяснено у п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008р. № 7, свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Позивачеві відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, тому він звернувся до суду із позовом про визнання права у порядку спадкування.

Доводи ГУ ПФУ в Дніпропетровській області про те, що управління не може відповідати за цим позовом не ґрунтуються на закону і дійсних обставинах справи, оскільки повноваження щодо розпорядження коштами пенсійного фонду належать виключно органам пенсійного фонду, а не територіальній громаді в особі органів місцевого самоврядування.

Так, у відповідності до рішення Конституційного суду України № 20-рп/2011 від 26.12.2011р. по справі № 1-42/20114, Кабінет Міністрів України, як вищий орган у системі органів виконавчої влади наділений конституційними повноваженнями спрямовувати і координувати діяльність міністерств, інших органів виконавчої влади, до яких належать і Пенсійний фонд України.

Відповідно до Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.07.2014р. № 280, Пенсійний фонд України розробляє проект бюджету Пенсійного фонду України та подає його Міністрові соціальної політики для внесення в установленому порядку на розгляд Кабінетові Міністрів України, здійснює ефективний розподіл фінансових ресурсів для пенсійного забезпечення, складає звіт про виконання бюджету Пенсійного фонду України.

До повноважень Пенсійного фонду України відноситься: здійснення контролю за додержанням вимог законодавства про загальнообовязкове державне пенсійне страхування, правильністю нарахування, обчислення, повнотою і своєчасністю сплати страхових внесків на загальнообовязкове державне пенсійне страхування (далі - страхові внески) та інших платежів, за достовірністю документів, поданих для призначення пенсії, та відомостей про осіб, які підлягають загальнообовязковому державному соціальному страхуванню, призначенням (перерахунком) і виплатою пенсій, щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці та іншими виплатами, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів Пенсійного фонду України, інших джерел, визначених законодавством; забезпечення своєчасного і в повному обсязі фінансування та виплати пенсій, допомоги на поховання та інших виплат, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів Пенсійного фонду України та інших джерел, визначених законодавством; обліку коштів Пенсійного фонду України, ведення статистичної та бухгалтерської звітності.

Пенсійний фонд України розпоряджається у межах повноважень коштами Пенсійного фонду України. Пенсійний фонд України здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Таким чином, Пенсійний фонд України є органом, який реалізує політику пенсійного забезпечення, в тому числі за рахунок коштів Державного бюджету України, а тому саме від цього органу залежить право позивача на отримання належної йому виплати за рахунок коштів пенсійного фонду.

Суд виходить з того, що відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

За приписами ст. 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950р. і протоколи до неї, згоду на обовязковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Під час розгляду цієї справи суд виходить з аналізу прецедентної практики Європейського Суду з прав людини (ЄСПЛ), яка свідчить про важливість дотримання державою принципу «правомірних або законних очікувань» та захист прав людини через призму цього принципу, так у рішенні ЄСПЛ «Федоренко проти України» суд нагадав, що відповідно до його прецедентної практики поняття «майно» може поширюватися на «наявне майно» або активи, включаючи претензії, щодо яких заявник може обґрунтовано стверджувати, що він принаймні має «законні сподівання» ефективно скористатися правом власності. Натомість сподівання на визнання права власності на майно, яким тривалий час неможливо було користуватися ефективно, не може вважатися «майном» у розумінні ст. 1 Першого протоколу до Конвенції; це також стосується умовної вимоги, яка втрачає силу внаслідок недотримання цієї вимоги. Відповідно до прецедентного права Суду будь-яке втручання має підтримувати «справедливий баланс» між загальними інтересами суспільства та вимогами щодо дотримання основоположних прав окремої особи. Намагання забезпечити цей баланс відображене в структурі ст. 1 Першого протоколу до Конвенції. Тому мають бути витримані розумні пропорції між використаними засобами і досягнутими цілями. Більше того, так само, як і в інших сферах соціальної, фінансової та економічної політики, національні органи мають певну свободу розсуду під час прийняття і виконання законів, що регулюють питання власності та договірні відносини. Цю свободу розсуду все ж таки мають контролювати європейські структури. Тому Суд повинен був упевнитися, чи не були перевищені надані Урядові межі свободи розсуду, тобто чи застосовано в цій справі доктрину «ultra vires» (хоча й законну саму по собі) з урахуванням принципу пропорційності. У справі "Вольф-Ульрих фон Мальтцан та інші проти ОСОБА_6" ЄСПЛ зробив висновок про те, що певні законні очікування заявників підлягають правовому захисту та формує позицію для інтерпретації вимоги як такої що може вважатись активом: вона повинна мати обґрунтовану закону підставу, якою зокрема є чинна норма закону, тобто встановлена законом норма щодо виплат (зокрема пенсійних, допомоги) на момент дії цієї норми є активом, на який може розраховувати громадянин як на свою власність.

В даному випадку предметом спору є захист права позивача на одержання суми неодоотриманої пенсії, яка належала спадкодавцю і яку спадкоємець, маючи законне сподівання може отримати від держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. За приписами ст. 392 ЦК України, власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

За змістом листа ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013р. № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування року» визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Позивач звернувся до суду через об'єктивні обставин, незалежні від його волі, які позбавляють його можливості оформити спадкові права і отримати спадщину, а тому, з урахуванням принципу верховенства права, наявності у нього законних очікувань на отримання у спадок належної його спадкодавцю соціальної виплати, його право підлягає захисту судом.

Питання про розподіл судових витрат за правилами ст. 141 ЦПК України у цій справі не вирішується, оскільки представник позивача зазначив, що ОСОБА_1 не наполягає на стягненні судових витрат з відповідача на його користь у випадку задоволення позовних вимог.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 392, 1216, 1227, 1261, 1268, 1269 ЦК України, ст. 52 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», листом ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013р. № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування року», ст.ст. 4, 10, 12, 13, 19, 76-81, 89, 128-131, 141, 223, ч.2 ст. 247, ст.ст. 259, 263-265 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (третя особа приватний нотаріус Тернівського міського нотаріального округу Дніпропетровської області ОСОБА_2) про визнання права власності на недоотриману пенсію в порядку спадкування - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності у порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_8, померлого 07 лютого 2017р., на недоотриману пенсію за період з лютого 2015р. по лютий 2017р. у розмірі 40 724 грн. 80 коп. (сорок тисяч сімсот двадцять чотири грн. 80 коп.)

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 273 ЦПК України.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Суддя : Ткаченко Н.В.