Постанова

Іменем України

27 вересня 2018 року

м. Київ

справа № 398/207/17

провадження № 61-26478св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Журавель В. І. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Крата В. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5,

третя особа - орган опіки та піклування Олександрійської міської ради Кіровоградської області,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 09 червня 2017 року у складі судді Коліуш Г. В. та рішення апеляційного суду Кіровоградської області від 12 вересня 2017 року у складі колегії суддів: Чельник О. І., Авраменко Т. М., Суровицької Л. В.,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2017 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом, у якому просила визначити місце проживання малолітніх дітей ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, з матір'ю у будинку АДРЕСА_1.

На обґрунтування своїх вимог посилалась на те, що з 05 березня 2015 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5, який розірваний на підставі рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 10 березня 2017 року.

Від шлюбу мають двох спільних дітей ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2. Також вона має доньку від першого шлюбу ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3.

ОСОБА_5 схильний до зловживання спиртними напоями та в цьому стані застосовує до неї (позивача) психологічне і фізичне насильство у присутності дітей і, як наслідок, своєю поведінкою негативно впливає на їх розвиток.

До 06 грудня 2016 року сім'я проживала в однокімнатній квартирі за місцем проживання відповідача, проте останній вигнав її із житлового приміщення разом із донькою, не дозволивши забрати синів.

Їй на праві власності належать два житлових будинки АДРЕСА_1 та на АДРЕСА_2, у яких створені всі умови для проживання дітей.

Посилаючись на те, що відповідач відмовляється у добровільному порядку вирішити питання щодо місця проживання малолітніх дітей, просила позов задовольнити.

Рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 09 червня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено.

Визначено місце проживання малолітніх дітей ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, разом із матір'ю ОСОБА_4 у будинку АДРЕСА_1.

Суд першої інстанції виходив із того, що мати дітей має постійне місце проживання за місцезнаходженням її власності, вона створила всі умови для проживання, виховання та їх розвитку. При цьому в справі не встановлено виняткових обставин у розумінні положень статті 161 СК України, які б свідчили про неможливість проживання синів разом із матір'ю.

Рішенням апеляційного суду Кіровоградської області від 12 вересня 2017 року рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 09 червня 2017 року скасовано та ухвалено нове, яким позов задоволено з інших підстав.

Визначено місце проживання малолітніх дітей ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, разом із матір'ю ОСОБА_4 у будинку АДРЕСА_1.

Апеляційний суд в контексті першочергового врахування саме інтересів дітей, які переважають над інтересами батьків, визначив їх місце проживання разом із матір'ю.

У жовтні 2017 року ОСОБА_9 подав касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами обох інстанцій норм матеріального права, зокрема, статей 141, 157, 160, 161 СК України, і порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове про відмову у позові.

Касаційна скарга аргументована тим, що суди неповно дослідили обставини справи, не надали їм належної правової оцінки та дійшли помилкових висновків про наявність підстав для задоволення позову.

Зокрема, суди не врахували, що ОСОБА_4 не працює, не має самостійного доходу, вихованням дітей не займається, не може забезпечити нормальних безпечних для здоров'я дітей умов проживання.

У листопаді 2017 року ОСОБА_4 подала заперечення на касаційну скаргу, в яких просить залишити без змін оскаржувані судові рішення як такі, що ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, посилаючись на те, що суди попередніх інстанцій всебічно, повно, об'єктивно дослідили обставини справи та дійшли обґрунтованого висновку про визначення місця проживання разом із матір'ю.

Статтею 388 ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15 грудня 2017 року, передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України справу № 398/207/17 передано до Касаційного цивільного суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судами встановлено, що з 05 березня 2015 року до 10 березня 2017 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5 перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають двох спільних синів ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Мати дітей ОСОБА_4 зареєстрована та фактично проживає у належному їй на праві власності будинкуАДРЕСА_1 разом зі своєю дочкою від першого шлюбу ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Відповідно до довідки Управління праці та соціального захисту населення Олександрійської міської ради від 13 січня 2017 року вона перебуває у відпустці по догляду за дитиною ОСОБА_7 до досягнення дитиною трирічного віку.

Відповідачеві на праві спільної власності з його матір'ю ОСОБА_10 належить однокімнатна квартира АДРЕСА_3.

Виконавчим комітетом Олександрійської міської ради як органом опіки та піклування надано висновок від 20 квітня 2017 року, за яким орган опіки та піклування вважає за доцільне залишити малолітніх дітей ОСОБА_6 та ОСОБА_7 за постійним місцем проживання їх батька ОСОБА_5 Висновок обґрунтований тим, що відповідач може створити більш комфортні умови для проживання дітей, прихильністю дітей до батька, кращим розташуванням житла відповідача до навчальних, соціально-культурних та спортивних закладів.

Як позивач, так і відповідач мають належні матеріально-побутові умови, які дають можливість проживати дітям з кожним із батьків.

Відповідно до висновку старшого інспектора патрульної поліції Олександрійського відділу поліції Головного управління Національної поліції в області Труша М. І. від 07 січня 2017 року ОСОБА_5 забрав синів від матері 04 січня 2017 року на різдвяні свята та не повернув.

Тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов'язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку.

Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв'язків із сім'єю, крім випадків, коли сім'я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

Аналіз наведених норм права та практики ЄСПЛ дає підстави для висновку про те, що рівність прав батьків є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків.

З урахуванням вищенаведеного, апеляційний суд на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (стаття 212 ЦПК України у редакції, чинній на час розгляду справи), при вирішенні питання про визначення місця проживання малолітніх дітей, в контексті першочергового урахування інтересів саме дитини, які переважають над інтересами батьків, зробив правильний висновок про наявність підстав для задоволення позову та визначив місце проживання синів сторін разом із матір'ю ОСОБА_4

Батько у такому випадку не обмежений у своєму праві на спілкування з дітьми.

Аргументи касаційної скарги колегія суддів відхиляє, оскільки вони не спростовують висновків суду апеляційної інстанції, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині рішення, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками суду щодо їх оцінки, що згідно з положеннями статті 400 ЦПК України не належить до повноважень суду касаційної інстанції.

Докази та обставини, на які посилається заявник у касаційній скарзі, були предметом дослідження апеляційним судом і при їх дослідженні та встановленні були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Доводи скарги про те, що мати дітей не працює, не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями, негативно характеризується за місцем проживання, не знайшли підтвердження в ході розгляду справи.

Посилання ОСОБА_5 у касаційній скарзі на висновок органу опіки та піклування Олександрійської міської ради колегія суддів також відхиляє, оскільки такий висновок не має для суду наперед встановленої сили і був оцінений в сукупності з іншими доказами.

Інші доводи касаційної скарги також не дають підстав для висновку про неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

За правилами статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшла висновку про залишення без задоволення касаційної скарги та залишення без змін рішення апеляційного суду Кіровоградської області від 12 вересня 2017 року, оскільки судове рішення є законним та обґрунтованим.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Кіровоградської області від 12 вересня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді В. І. Журавель

Н. О. Антоненко

В.І. Крат