Справа №705/3717/17
2/705/531/18

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 жовтня 2018 року м. Умань

Уманський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Мазуренко Ю.В.

при секретарі Щербаковій Л.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Умань матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 сільської ради Уманського району Черкаської області про визнання права власності на нерухоме майно (земельну ділянку) в порядку спадкування за заповітом, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1, через свого представника ОСОБА_3, звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 сільської ради Уманського району Черкаської області про визнання права власності на нерухоме майно (земельну ділянку) в порядку спадкування за заповітом. В позовній заяві зазначено, що 25.11.2016 року померла ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-СР № 258404, виданим 26.11.2016 року Виконавчим комітетом ОСОБА_2 сільської ради Уманського району Черкаської області. Відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю серії ЧР № 15-19-200, на праві власності їй належала земельні ділянка, надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 5,7131га, яка знаходиться в адміністративних межах ОСОБА_2 сільської ради Уманського району Черкаської області. За життя ОСОБА_4 склала заповіт, що був посвідчений 28.02.2007 року секретарем виконкому ОСОБА_2 сільської ради Уманського району Черкаської області, яким належну їй на праві власності земельну частку (пай) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться в адміністративних межах ОСОБА_2 сільської ради Уманського району Черкаської області заповіла ОСОБА_1. Позивач у позові вказує, що після смерті ОСОБА_4 він фактично прийняв спадщину, у вигляді вищевказаної земельної ділянки, та почав нею користуватися. У встановлений законом термін він, через свого представника, звернувся з відповідною заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори. Проте, постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 26.05.2017 року, виданою приватним нотаріусом Уманського районного нотаріального округу Черкаської області ОСОБА_5, позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на імя ОСОБА_1 на земельну ділянку, площею 5,7131га, що залишилася після смерті ОСОБА_4, яка померла 25.11.2016 року, у звязку з відсутністю правовстановлюючого документу на спадкове майно, оскільки нотаріусу була предявлена лише копія Державного акту на вказану земельну ділянку. Оскільки позивачу не відомо де подівся оригінал Державного акту на успадковану ним земельну ділянку, а на даний час іншим шляхом питання оформлення спадкових прав вирішити неможливо, то він вимушений звернутися з позовом до суду, адже не може набути права власності на майно в порядку спадкування у встановленому законом порядку.

Позивач ОСОБА_1, будучи повідомленим належним чином про день та час розгляду справи, в судове засідання не зявився, проте надав до суду письмову заяву, в якій вказав, що позовні вимоги підтримує повністю та просить їх задовольнити. У заяві також вказав, що просить розглянути справу у його відсутність.

Представник позивача ОСОБА_3 в судовому засіданні позов підтримав, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві та просив його задоволити.

Представник відповідача ОСОБА_2 сільської ради Уманського району в судове засідання не зявився, будучи належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи. Однак на адресу суду сільська рада подала заяву за підписом сільського голови с.Коржовий Кут, в якій вказано, що ОСОБА_2 сільська рада просить провести розгляд справи у відсутність представника сільської ради та не заперечує проти задоволення позову.

Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини.

25.11.2016 року померла ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-СР № 258404, виданим 26.11.2016 року Виконавчим комітетом ОСОБА_2 сільської ради Уманського району Черкаської області (а.с.8).

Відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю серії ЧР № 15-19-200, на праві власності їй належала земельна ділянка, надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 5,7131га, яка знаходиться в адміністративних межах ОСОБА_2 сільської ради Уманського району Черкаської області (а.с.7).

З матеріалів спадкової справи №20/2017, заведеної після смерті ОСОБА_4, вбачається, що за життя ОСОБА_4 склала заповіт, що був посвідчений 28.02.2007 року секретарем виконкому ОСОБА_2 сільської ради Уманського району Черкаської області, яким належну їй на праві власності земельну частку (пай) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться в адміністративних межах ОСОБА_2 сільської ради Уманського району Черкаської області заповіла ОСОБА_1 (а.с.6, 33).

Згодом, ОСОБА_4 знову склала заповіт, що був посвідчений 02.11.2010 року секретарем Дубівської сільської ради Уманського району Черкаської області, яким все належне їй на день смерті майно заповіла ОСОБА_6 (а.с.47).

Згідно заяви ОСОБА_7 від 24.05.2017 року, яка зареєстрована за № 29 у спадковій справі № 20/2017, вона, як дочка покійної ОСОБА_4 та спадкоємець за законом першої черги, відмовилася від прийняття спадщини після смерті матері (а.с.28).

Відповідно до заяви ОСОБА_6 від 25.05.2017 року, яка зареєстрована за № 34 у спадковій справі № 20/2017, вона, як спадкоємець за заповітом від 02.11.2010 року, складеного її бабусею ОСОБА_4, відмовилася від прийняття спадщини після смерті бабусі (а.с.29 зворотній бік).

Відповідно до заяви ОСОБА_7 від 26.05.2017 року, яка зареєстрована за № 38 у спадковій справі № 20/2017, вона від імені свого сина ОСОБА_1 звернулася до приватного нотаріуса Уманського районного нотаріального округу ОСОБА_5 про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на її довірителя ОСОБА_1 (а.с.47 зворотній бік).

Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 26.05.2017 року, виданою приватним нотаріусом Уманського районного нотаріального округу Черкаської області ОСОБА_5, позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на імя ОСОБА_1 на земельну ділянку, площею 5,7131га, що залишилася після смерті ОСОБА_4, яка померла 25.11.2016 року, у звязку з відсутністю правовстановлюючого документу на спадкове майно, оскільки була предявлена лише копія Державного акту на вказану земельну ділянку(а.с.9, 48).

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Стаття 13 ЦПК України визначає, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обовязком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч.2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Положеннями статті 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Статтею 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 2 ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи. Для прийняття спадщини спадкоємцями встановлено строк у шість місяців з часу відкриття спадщини (ч.1 ст. 1270 ЦК України).

Згідно ст.1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті, а у відповідності до ст.1236 ЦК України заповідач має право охопити заповітом права та обовязки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обовязки, які можуть йому належати у майбутньому.

Статтею 1268 ЦК України визначено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку у шість місяців, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до ч.1 ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Відповідно до ст. 1254 ЦК України, заповідач має право у будь-який час скасувати заповіт; заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить. Кожний новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед ним. Якщо новий заповіт, складений заповідачем, був визнаний недійсним, чинність попереднього заповіту не відновлюється, крім випадків, встановлених статтями 225 і 231 цього Кодексу. Заповідач має право у будь-який час внести до заповіту зміни. Скасування заповіту, внесення до нього змін провадяться заповідачем особисто. Скасування заповіту, внесення до нього змін провадяться у порядку, встановленому цим Кодексом для посвідчення заповіту і підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Відмова від прийняття спадщини є безумовною і беззастережною. Відмова від прийняття спадщини може бути відкликана протягом строку, встановленого для її прийняття.

Отже, як вбачається з позовної заяви та матеріалів цивільної справи, позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати за ним право власності на земельну ділянку, яка залишилася після смерті ОСОБА_4, яка померла 26.11.2016 року, в порядку спадкування за заповітом, та додав до позовної заяви копію заповіту, складеного за життя ОСОБА_4, що був посвідчений 28.02.2007 року секретарем виконкому ОСОБА_2 сільської ради Уманського району Черкаської області, яким належну їй на праві власності земельну частку (пай) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться в адміністративних межах ОСОБА_2 сільської ради Уманського району Черкаської області вона заповіла ОСОБА_1.

Проте, судом було встановлено, що згодом ОСОБА_4 склала інший заповіт, що був посвідчений 02.11.2010 року секретарем Дубівської сільської ради Уманського району Черкаської області, яким все належне їй на день смерті майно заповіла ОСОБА_6 (а.с.47). Тобто, з урахуванням вимог ст.1254 ЦК України, заповіт, який було складено пізніше, в даному випадку 02.11.2010 року, скасовує попередній заповіт, який був складений та посвідчений 28.02.2007 року, адже кожний новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед ним. Тобто, в даному випадку позивач ОСОБА_1 не є спадкоємцем за заповітом після смерті його бабусі ОСОБА_4, оскільки з урахуванням вище наведеного заповіт на його імя від 28.02.2007 року вважається скасованим після складення та посвідчення нового заповіту не на його імя від 02.11.2010 року.

Враховуючи те, що спадкоємець першої черги ОСОБА_7 та спадкоємець за заповітом ОСОБА_6 відмовилися від прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4, про що подали відповідні письмові заяви, то позивач ОСОБА_1 не позбавлений права на прийняття спадщини після смерті бабусі, як спадкоємець за законом. Одночасно, нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на імя ОСОБА_1 на земельну ділянку, площею 5,7131га, що залишилася після смерті ОСОБА_4, яка померла 25.11.2016 року, у звязку з відсутністю правовстановлюючого документу на спадкове майно, оскільки була предявлена лише копія Державного акту на вказану земельну ділянку.

Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позов ОСОБА_1 по визнання права власності на спадкове майно за заповітом після смерті ОСОБА_4 не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 11, 12, 13, 76-78, 81, 83, 141, 200, 206, 258, 264-265 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 сільської ради Уманського району Черкаської області про визнання права власності на нерухоме майно (земельну ділянку) в порядку спадкування за заповітом відмовити.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно - телекомунікаційної системи апеляційні скарги на рішення можуть бути подані протягом 30 днів з дня його складення через суд першої інстанції до Апеляційного суду Черкаської області. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Ю.В. Мазуренко