Постанова

Іменем України

24 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 462/6869/14-ц

провадження № 61-32946 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

судді-доповідача-Пророка В. В.,
суддів: Висоцької В. С., Лесько А. О., Сімоненко В. М., Фаловської І. М.,

учасники справи:

позивач-Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк»,
відповідачі: ОСОБА_6,
ОСОБА_7,

розглянув у порядку письмового провадження справу, відкриту за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою ОСОБА_7 на рішення Залізничного районного суду міста Львова від 30 вересня 2015 року, ухвалене суддею Колодяжним С. Ю., та рішення Апеляційного суду Львівської області від 29 червня 2017 року, постановлене колегією суддів у складі: ПриколотиТ. І., Мікуш Ю. Р., Павлишина О. В.,

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

1. У вересні 2014 року Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (далі - ПАТ «Укрсоцбанк») звернулось до Залізничного районного суду міста Львова з позовом до ОСОБА_6 та ОСОБА_7 про солідарне стягнення 38 927,72 доларів США та 65 665,42 грн заборгованості за кредитним договором.

2. Позовна заява мотивована тим, що 23 серпня 2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк») та ОСОБА_6 укладено кредитний договір, відповідно до умов якого цей банк надав ОСОБА_6 кредит в розмірі 25 000,00 доларів США зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 13,50 % річних та кінцевим терміном погашення заборгованості не пізніше 23 серпня 2017 року (далі - кредитний договір від 23 серпня 2007 року).

3. Задля забезпечення своєчасного та повного виконання зобов'язань ОСОБА_6 за кредитним договором від 23 серпня 2007 року між зазначеним банком та ОСОБА_7 того ж дня було укладено договір поруки, за умовами якого ОСОБА_7 зобов'язалася відповідати в повному обсязі за виконання ОСОБА_6 відповідних зобов'язань (далі - договір поруки від 23 серпня 2007 року).

4. Позивач виконав свої зобов'язання за кредитним договором від 23 серпня 2007 року. Відповідачі взяті на себе відповідні зобов'язання за кредитним договором від 23 серпня 2007 року та договором поруки від 23 серпня 2007 року не виконують. Тому позивач просить стягнути з відповідачів солідарно заборгованість за кредитним договором від 23 серпня 2007 року, що станом на 11 вересня 2014 року складає 38 927,72 доларів США та 65 665,42 грн, з яких 21 874,24 доларів США - основна сума кредиту, 17 053,48 доларів США - відсотки за користування кредитом, нараховані станом на 11 вересня 2014 року, 28 912,47 грн - пеня за несвоєчасну сплату заборгованості за кредитом, нарахована з 11 вересня 2013 року по 10 вересня 2014 року та 36 752,95 грн - пеня за несвоєчасну сплату заборгованості за відсотками, нарахована з 11 вересня 2013 року по 10 вересня 2014 року.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

5. Рішенням Залізничного районного суду міста Львова від 30 вересня 2015 року позов ПАТ «Укрсоцбанк» задоволено:

- вирішено стягнути на користь ПАТ «Укрсоцбанк» солідарно з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 38 927,72 доларів США та 65 665,42 грн заборгованості за кредитним договором від 23 серпня 2007 року;

- вирішено стягнути на користь ПАТ «Укрсоцбанк» з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 по 1 827,00 грн судового збору.

6. Судове рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що ОСОБА_6 порушив взяті на себе згідно з кредитним договором від 23 серпня 2007 року, зобов'язання. Станом на 11 вересня 2014 року має заборгованість визначену та доведену позивачем, яка відповідає умовам цього кредитного договору. Відповідно до договору поруки від 23серпня 2007 року ОСОБА_7 відповідає перед позивачем як поручитель ОСОБА_6

7. ОСОБА_6 та поручителю ОСОБА_7 направлялись вимоги позивача щодо сплати заборгованості за кредитним договором від 23 серпня 2007 року, датовані 15 вересня 2014 року (а.с. 13, 14, том 1), в яких роз'яснено наслідки неповернення відповідного боргу, проте відповідачі на них ніяк не відреагували.

8. Заява відповідачів про застосування пропуску строку позовної давності судом до уваги не приймається, оскільки ПАТ «Укрсоцбанк» не пропустило строк позовної давності, звернувшись з цим позовом до суду 29 вересня 2014 року. Відповідно до частини другої статті 264 Цивільного кодексу України від 16 січня 2003 року (в редакції, чинній на момент виникнення відповідних правовідносин, далі - ЦК України) позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Згідно із рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 12 квітня 2010 року зазначений банк пред'являв вимогу до ОСОБА_6 сплатити заборгованість за кредитним договором від 23 серпня 2007 року, чим перервав перебіг строку позовної давності. На підставі частини третьої статті 264 ЦК України строк позовної давності почав відраховуватися заново з 13 квітня 2010 року.

9. ПАТ «Укрсоцбанк» направило відповідачам вимоги про погашення заборгованості за кредитним договором від 23 серпня 2007 року, датовані 13 березня 2013 року (а.с. 65, 66, том 1), чим також здійснило переривання строку позовної давності по відповідним вимогам.

10. Доводи представника ОСОБА_7 щодо неукладеного договору поруки від 23 серпня 2007 року через відсутність його нотаріального посвідчення, узгодженого його сторонами в тексті цього договору, суд до уваги не бере, оскільки законом не вимагається нотаріальне посвідчення правочину щодо забезпечення виконання зобов'язання, яке вчиняється у письмовій формі.

Короткий зміст рішення апеляційної інстанції

11. Справа судами розглядалася неодноразово. Останнім рішенням Апеляційного суду Львівської області від 29 червня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_7 задоволено частково, вирішено скасувати рішення Залізничного районного суду міста Львова від 30 вересня 2015 року в частині розподілу судових витрат та ухвалити в цій частині нове рішення, стягнувши на користь ПАТ «Укрсоцбанк» з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 з кожного по 4 019,40 грн сплаченого судового збору; в решті відповідне рішення залишити без змін.

12. Рішення суду апеляційної інстанції мотивоване тим, що оскаржуване рішення суду першої інстанції в частині розподілу судових витрат не відповідає вимогам Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року №1618-IV (далі позначення цього документу у редакції, чинній на момент здійснення процесуальних дій судом першої інстанції та апеляційним судом, за умови однаковості положень такої редакції, - ЦПК України 2004).

13. На підставі аналізу наявних у справі доказів суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що ОСОБА_6 односторонньо порушив взяті на себе зобов'язання за кредитним договором від 23 серпня 2007 року.

14. Суд першої інстанції дійшов вірного висновку про необхідність задовольнити позов, оскільки позивачем не пропущений строк позовної даності.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

15. У липні 2017 року ОСОБА_7подала касаційну скаргу до ВССУ, вважаючи, що суди попередніх інстанцій прийняли судові рішення, неправильно застосувавши норми матеріального права та порушивши норми процесуального права.

16. У касаційній скарзі ОСОБА_7 просить скасувати рішення Залізничного районного суду міста Львова від 30 вересня 2015 року та рішення Апеляційного суду Львівської області від 29 червня 2017 року, ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову ПАТ «Укрсоцбанк» в частині вимог до ОСОБА_7, покласти судові витрати на ПАТ «Укрсоцбанк».

Рух справи в суді касаційної інстанції

17. Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - ЦПК України) касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією ЦПК України, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією ЦПК України.

18. Згідно з частиною першою статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

19. 31 травня 2018 року справу передано на розгляд Верховного Суду.

20. Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

21. Відповідно до частини тринадцятоїстатті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

22. Ухвалою Верховного Суду від 21 червня 2018 року задоволено клопотання ОСОБА_11: зупинено виконання рішення Залізничного районного суду міста Львова від 30 вересня 2015 року та рішення Апеляційного суду Львівської області від 29 червня 2017 року до закінчення їх перегляду в касаційному порядку.

23. Ухвалою Верховного Суду від 08 жовтня 2018 року справу призначено до судового розгляду колегією у складі п'яти суддів у порядку письмового провадження без повідомлення та виклику учасників справи за наявними у справі матеріалами.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

(1) Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

24. Відповідно до частини четвертої статті 639 ЦК України договір поруки від 23 серпня 2007 року не був укладений, оскільки згідно із його змістом мав бути посвідченим нотаріально, чого не відбулось. Такий неукладений договір не може породжувати для його сторін права та обов'язки.

25. Суди неправильно застосували частину другу статті 264 ЦК України, встановивши переривання строку позовної давності не з моменту подання позову, а з моменту прийняття судового рішення за цим позовом.

26. Позивач 13 березня 2013 року пред'явив вимогу відповідачам про погашення заборгованості за кредитним договором від 23 серпня 2007 року. Невиконання зобов'язань ОСОБА_6 за цим кредитним договором почалось 21 серпня 2009 року. З позовом позивач звернувся до суду 29 вересня 2014 року. З урахуванням обставин справи, пункту 4.5. кредитного договору від 23 серпня 2007 року та пункту 6.3. договору поруки від 23 серпня 2007 року є підстави говорити про припинення поруки у зв'язку із несвоєчасним зверненням позивача до поручителя. Строк дії поруки не є тотожним строку позовної давності щодо вимог, які випливають з поруки.

27. Інші доводи відповідача суд касаційної інстанції не бере до уваги відповідно до статей 76, 77, 80 та 400ЦПК України.

(2) Позиція інших учасників справи

28. Інші учасники справи правом на подання заперечення (відзиву) на касаційну скаргу не скористалися.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

(1) Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої та апеляційної інстанцій

29. Згідно з частиною першою статті 25 ЦПК України Верховний Суд переглядає у касаційному порядку судові рішення, ухвалені судами першої та апеляційної інстанцій.

30. Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

31. Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Частина друга цієї статті передбачає, що суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

32. Частина третя статті 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

33. Стаття 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості (пункт 3 частини першої).

(1.1) Щодо укладення договору поруки

34. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості (частина друга статті 10 ЦПК України 2004).

35. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України 2004 (частина 3 статті 10 ЦПК України 2004).

36. Статті 57, 58, 60 ЦПК України 2004 визначають що є доказами в рамках судового розгляді справи, які вимоги до них висуваються. Предмет доказування під час судового розгляду визначений статтею 179 ЦПК України 2004.

37. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті (стаття 212 ЦПК України 2004).

38. Під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами (частина друга статті 303 ЦПК України 2004).

39. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори (пункт 1 частини другої статті 11 ЦК України).

40. Згідно із частиною другою статті 202 ЦК України договір є дво- чи багатостороннім правочином.

41. Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (згідно із частиною першою статті 627 ЦК України).

42. Правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін (частина перша статті 209 ЦК України).

43. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (частина перша статті 638 ЦК України). Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України).

44. Якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріальне посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення (частина четверта статті 639 ЦК України).

45. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України).

46. За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб. (частини перша та третя статті 553 ЦК України).

47. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (частина перша статті 526 ЦК України).

48. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки (стаття 554 ЦК України).

49. Цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї (частини перша та друга статті 14 ЦК України).

50. Відповідно до пункту 6.2. договору поруки від 23 серпня 2007 року (а.с. 7, том 1) цей договір поруки набирає чинності з дати його укладення та нотаріального посвідчення. Судами попередніх інстанцій не встановлено внесення змін у договір поруки від 23 серпня 2007 року, які б скасовували вимогу про його нотаріальне посвідчення.

51. Отже, договір поруки від 23 серпня 2007 року відповідно до умов статей 209 та 639 ЦК України на момент звернення ПАТ «Укрсоцбанк» з відповідними вимогами до ОСОБА_7 не був укладений між його сторонами, враховуючи, що судами попередніх інстанцій встановлено відсутність нотаріального посвідчення цього договору, що також підтверджується матеріалами справи.

52. Враховуючи зазначене, суди попередніх інстанцій неправильно застосували норми матеріального права, зокрема статті 14, 209 та 639 ЦК України.

(1.2) Щодо переривання строку позовної давності

53. З огляду на встановлену відсутність між сторонами укладеного договору поруки, суть та зміст касаційної скарги, пункт 11 Постанова ПВСУ № 14, відповідно до статті 11 ЦПК України Верховний Суд вважає можливим не надавати повної правової оцінки доводам ОСОБА_7 щодо неправильно застосування судами частини другої статті 264 ЦК України щодо переривання строку позовної давності.

(1.3) Щодо припинення поруки

54. Як було зазначено, договір поруки від 23 серпня 2007 року не було укладено, отже у ОСОБА_7 не виникли обов'язки поручителя за цим договором.

(2) Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

(2.1) Щодо суті касаційної скарги

55. Підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права (частина перша статті 412 ЦПК України).

56. На підставі здійсненої вище оцінки аргументів учасників справи Верховний Суд дійшов висновку про необхідність задовольнити касаційну скаргу ОСОБА_7: скасувати рішення Залізничного районного суду міста Львова від 30 вересня 2015 року та рішення Апеляційного суду Львівської області від 29 червня 2017 року в частині неправильного застосування судами норм матеріального права, задоволення позовних вимог ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_7 та стягнення з неї судових витрат на користь ПАТ «Укрсоцбанк», ухвалити нове рішення в цій частині, відмовивши в позові до ОСОБА_7, сплату відповідних судових витрат поклавши на ПАТ «Укрсоцбанк».

(2.2) Щодо судових витрат

57. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина перша статті 141 ЦПК України). Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові на позивача (пункт 2 частини другої статті 141 ЦПК України).

58. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина тринадцята статті 141 ЦПК України).

59. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо) (частина восьма статті 141 ЦПК України).

60. ОСОБА_7 заявила вимогу про відшкодування судових витрат за рахунок позивача. Інші учасники справи не заявляли до відшкодування судові витрати, понесені у зв'язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

61. Як було зазначено вище, виконання рішення Залізничного районного суду міста Львова від 30 вересня 2015 року та рішення Апеляційного суду Львівської області від 29 червня 2017 року було зупинено до закінчення їх перегляду в касаційному порядку.

62. Відповідно до квитанції від 08 жовтня 2015 року № 0.0.444598338.1 ОСОБА_7 сплатила судовий збір в сумі 4 019,40 грн за подання апеляційної скарги. Відповідно до дублікату квитанції від 23 серпня 2017 року № 0.0.835244470.1 ОСОБА_7 сплатила судовий збір в сумі 4 384,00 грн за подання касаційної скарги. ОСОБА_7 не надала інших розрахунків документально підтверджених судових витрат.

63. За результатом касаційного розгляду вимоги ОСОБА_7 підлягають задоволенню. Отже, ОСОБА_7 має право на відшкодування їй ПАТ «Укрсоцбанк» судового збору в сумі 4 019,40 грн за подання апеляційної скарги та в сумі 4 384,00 грн за подання касаційної скарги.

Керуючись статтями 141, 400, 409, 412, 416, 419 та підпунктом 4 пункту 1 розділу ХIII «Перехідні положення» ЦПК України,

Постановив:

1. Задовольнити касаційну скаргу ОСОБА_7.

2. Скасувати рішення Залізничного районного суду міста Львова від 30 вересня 2015 року та рішення Апеляційного суду Львівської області від 29 червня 2017 року в частині задоволення позовних вимог Публічного акціонерного товариства«Укрсоцбанк» до ОСОБА_7 та стягнення з ОСОБА_7 судових витрат на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк».

3. Ухвалити нове рішення в скасованій частині, відмовивши в позові Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_7.

4. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на користь ОСОБА_7витрати на сплату судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 4 019,40 грн та витрати на сплату судового збору за подання касаційної скарги в сумі 4 384,00 грн.

5. Поновити виконання в інші частині рішення Залізничного районного суду міста Львова від 30 вересня 2015 року, в незміненій частині, та рішення Апеляційного суду Львівської області від 29 червня 2017 року.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. С. Висоцька

А. О.Лесько

В. В.Пророк

В. М. Сімоненко

І.М. Фаловська