АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 серпня 2018 року м. Київ

Справа № 22-6426 Головуючий у судді 1-ї інстанції - Даниленко В.В.

Унікальний №753/5384/17 Доповідач - Гаращенко Д.Р.

Апеляційний суд міста Києва. Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ у складі:

головуючого Гаращенка Д.Р.

суддів Невідомої Т.О., Борисової О.В.

при секретарі Пузикової В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргоюОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 30 травня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Київської міської ради, третя особа: Головне територіальне управляння юстиції у м. Києві про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування,

ВСТАНОВИЛА:

Відповідно до ч. 6 ст. 147 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII &qu№ ;Про судоустрій і статус суддів&q?та; у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті &q?ня;Голос України&q?ло; повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Згідно з п. 3 розділу XII &quро;Прикінцеві та перехідні положення&q?і ; Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII &qu№ ;Про судоустрій і статус суддів&q?та; апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Підпунктом 8) п. 1 Розділу XIII &q?оз;Перехідні положення&q?і ; ЦПК України (в редакції Закону № 2147-VIII від 03.10.2017) установлено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

У березні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, Київської міської ради, третя особа: Головне територіальне управляння юстиції у м. Києві про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування в якому просив визнати за ним право власності на ? частину квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_3 померлого - ІНФОРМАЦІЯ_3 року.

В обґрунтування позову зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_3 р. помер його батько ОСОБА_3. Після смерті батька відкрилась спадщина, яка складається з ? частини квартири АДРЕСА_1.

06.03.2015 р. позивач звернувся до Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, проте Постановою від 12.07.2016 р. нотаріус відмовив у видачі свідоцтва у зв'язку з відсутністю документів, що підтверджують право власності на спадкове майно.

Наголошував про те, що відповідач - ОСОБА_2 є рідним братом його померлого батька, якому належить на праві власності ? частина спірної квартири, який оспорював його право на спадкування.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 07.04.2016 р. в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення від права на спадкування було відмовлено.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 30 травня 2018 року в задоволенні позову ОСОБА_1 було відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1, 02.07.2018 р. подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, з'ясування обставин справи не в повній мірі, недостовірність обставин справи, які суд першої інстанції вважав встановленими та невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду першої інстанції скасувати та задовольнити позов у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційних вимог, посилався на те, що суд першої інстанції невірно надав оцінку обставинам справи, невірно зазначив, що апелянт не є сином померлого спадкодавця, після смерті якого залишилось спадкове майно.

Отримані судом матеріали спадкової справи підтверджують факт родинних відносин спадкоємця зі спадкодавцем, а також містять документи підтверджуючі право власності померлого на спірне майно.

Висновки суду щодо відсутності родинних відносин між апелянтом та його батьком є необґрунтованими та недоведеними.

Підставою для відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину було саме відсутність правовстановлюючих документів, а не родинних відносин.

Твердження суду щодо того, що ОСОБА_2 не порушує прав позивача не відповідають обставинам справи, оскільки останній є співвласником спірної квартири, рідним братом померлого та також звернувся з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину.

У судовому засіданні позивач підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_2 заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив її залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Представники Київської міської ради та Головного територіального управління юстиції у м. Києві у судове засідання не з'явились, повідомлялись належним чином, причини неявки суду не повідомили.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час ті місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення інших учасників процесу які з'явились у судове засідання, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного.

Судом першої інстанції було встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 р. помер ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про смерть ( а.с. 47)

Після смерті ОСОБА_3 залишилось спадкове майно у вигляді 1/2 частини двокімнатної квартири АДРЕСА_1.

Відмовляючи у задоволені позову, суд першої інстанції прийшов до висновку, що позивач не довів факт родинних відносин з померлим ОСОБА_3

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно вимог ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Колегія суддів, вважає, що рішення суду першої інстанції в повній мірі не відповідають зазначеним нормам процесуального права.

Судом першої інстанції не було з'ясовано усі обставини справи які мають значення для вирішення спору, не надано оцінку доказам які є в матеріалах справи, в результаті чого суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про відмову у задоволенні позову.

Колегія суддів встановила, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 є сином ОСОБА_3, померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 р., що підтверджується копією свідоцтва про народження ( а.с. 98, 100), свідоцтвом про зміну імені ( а.с. 99) які наявні в копії спадкової справи долученої до справи.

Зазначеними документами спростовуються доводи суду першої інстанції про те, що позивач не довів факт родинних відносин зі спадкодавцем ОСОБА_3 померлим ІНФОРМАЦІЯ_3 р.

Згідно з матеріалами спадкової справи (а.с. 88-136), 06.03.2015 р. позивач звернувся до Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини.

Постановою державного нотаріуса Дванадцятої київської державної нотаріальної контори від 12 липня 2016 р. позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв'язку з відсутністю документа, що підтверджує право власності померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 р. ОСОБА_3 на спадкове майно.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 07 квітня 2016 р., під час розгляду справи за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення від права від спадкування, встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності за № 272 від 10 березня 1993 р. ОСОБА_3 належить на праві власності 1/2 частина квартири АДРЕСА_2.

Згідно з ч. 4 ст. 82 ЦПК України зазначені обставини не доказуються при розгляді іншої справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України та 1261 ЦК України єдиним спадкоємцем першої черги після смерті ОСОБА_3 є його син ОСОБА_1

У відповідності до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», п. 3.1 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності ст. 392 ЦК України.

Якщо ж у них таких документів немає, то відповідачем у Вашій справі буде орган, що може видати потрібний документ.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини.

З урахуванням викладеного колегія суддів вважає доводи апелянта обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 376, 381, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 30 травня 2018 року скасувати та ухвалити нове, яким позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Київської міської ради, третя особа: Головне територіальне управляння юстиції у м. Києві про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН НОМЕР_1, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_4) право власності на ? частину квартири АДРЕСА_3 в порядку спадкування за законом, після смерті ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 року.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 13 серпня 2018 року.

Головуючий Д.Р. Гаращенко

Судді Т.О. Невідома

О.В. Борисова