Провадження № 2/727/10/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 жовтня 2018 року Шевченківський районний суд м. Чернівці в складі:

головуючого судді Чебан В.М.

при секретарі Меренчук Р.Ю.

за участю представника позивачки ОСОБА_1

за участю представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, де третіми особами без самостійних вимог на предмет спору виступають приватний нотаріус Чернівецького міського нотаріального округу Новосельська Ірина Людвигівна, ОСОБА_6, про визнання недійсним договору дарування земельної ділянки, -

В С Т А Н О В И В :

Позивачка ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом, де третіми особами без самостійних вимог на предмет спору виступають приватний нотаріус Чернівецького міського нотаріального округу Новосельська І.Л., ОСОБА_6, про визнання недійсним договору дарування земельної ділянки до відповідача ОСОБА_4

Вказує, що 02 жовтня 2015 року нею було укладено договір дарування земельної ділянки НОМЕР_2 площею 0,0722 га, кадастровий номер НОМЕР_1, що розташована в АДРЕСА_1 на території садівничого товариства «Мрія», згідно з яким вона подарувала вказану земельну ділянку ОСОБА_7 та відповідачу ОСОБА_4 у рівних частках кожному (по 1/2 частки).

Позивачка стверджує, що зазначений договір дарування земельної ділянки укладений нею під впливом обману з боку відповідача ОСОБА_4, а тому повинен бути визнаний недійним.

Зазначає, що земельну ділянку у садівничому товаристві «Мрія» вона подарувала своєму сину ОСОБА_7 та його найкращому другу ОСОБА_4 на прохання свого сина. На час укладення договору дарування у неї не було сумнівів, що вона робить правильний вчинок, оскільки відповідач ОСОБА_4 був найкращим другом її сина, неодноразово бував у них вдома, її син довіряв відповідачу, а тому і вона ставилась до нього із цілковитою довірою. Стверджує, що у зв'язку із вказаними обставинами, вона зробила відповідачу разом із своїм сином такий безвідплатний подарунок.

Вказує, що після укладення договору почали відкриватись обставини, з яких вона зрозуміла про недобросовісність ОСОБА_4, про те, як він ввів в оману її та її сина.

Зокрема, на початку 2016 року син ОСОБА_7 повідомив їй, що у них з дружиною ОСОБА_6 ускладнились стосунки, оскільки вона зраджувала йому з чоловіком, якого він вважав своїм другом - ОСОБА_4 Як їм стало відомо, вказані стосунки у них були давно та існували на момент підписання нею оскаржуваного договору дарування.

Стверджує, що такі складні сімейні обставини, постійні конфлікти на тлі стосунків ОСОБА_6 з ОСОБА_4, негативно позначились на психологічному стані її сина ОСОБА_7 та ІНФОРМАЦІЯ_3 він загинув, про що 16.02.2017 року внесено відомості у Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000373 за ст.115 ч.1 КК України.

Позивачка вказує, що за її заявою 27.09.2017 року відкрито кримінальне провадження №0003080 по факту доведення до самогубства її сина - ОСОБА_7, оскільки саме постійні зради дружини з його найкращим другом сильно позначились на психологічному стані її сина та призвели до трагедії.

Позивачка зазначає, що якби на момент укладення договору дарування вона знала про відносини ОСОБА_6 з ОСОБА_4, про те, як він навмисне, з меркантильних інтересів втерся в довіру до ОСОБА_7 та до неї, то вона ні в якому разі не подарувала б йому частину земельної ділянки, яка була дорога їй як пам'ять, оскільки дісталась їй у спадок у 2012 році після смерті матері і вона завжди з трепетом ставилась до неї, а тому, не віддала би її у руки недобросовісної особи.

Стверджує, що відповідач ОСОБА_4 умисно переконав її та її сина у своєму відданому та дружньому відношенні до них, підступно увійшов у їх родину та втерся в довіру, хоча у цей час уже перебував у відносинах з ОСОБА_6 Саме через її довірливе ставлення до ОСОБА_4 вона подарувала йому 1/2 частку земельної ділянки НОМЕР_2 площею 0,0722 га, кадастровий номер НОМЕР_1, що розташована у АДРЕСА_1 на території садівничого товариства «Мрія».

Вказує, що договір дарування земельної ділянки від 02.10.2015 року укладено нею під впливом обману і він повинен бути визнаний недійним.

Крім того, зазначила, що вартість вказаної земельної ділянки становить лише 1595,62 грн., а, отже, вона не переслідує жодних матеріальних вигод, а просто хоче повернути власність, яка дорога їй як пам'ять після батьків і яку у неї та її сина виманив відповідач ОСОБА_4

На основі викладеного, позивачка просить суд визнати недійним договір дарування земельної ділянки НОМЕР_2 площею 0,0722 га, кадастровий номер НОМЕР_1, що розташована у АДРЕСА_1 на території садівничого товариства «Мрія», укладений між нею, ОСОБА_7 та ОСОБА_4, який посвідчений 02.10.2015 року приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Новосельською І.Л., а також стягнути з відповідача на її користь сплачений при подачі позову судовий збір.

Ухвалою судді від 05 січня 2018 року провадження у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, де третьою особою без самостійних вимог на предмет спору виступає приватний нотаріус Чернівецького міського нотаріального округу Новосельська Ірина Людвигівна, про визнання недійсним договору дарування земельної ділянки - відкрито.

Також, ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 28 лютого 2018 року притягнуто до участі в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, де третьою особою без самостійних вимог на предмет спору виступає приватний нотаріус Чернівецького міського нотаріального округу Новосельська Ірина Людвигівна, про визнання недійсним договору дарування земельної ділянки, в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_6.

Позивачка та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю з підстав, зазначених в позовній заяві, просили суд задовольнити позовні вимоги. Позивачка доповнила, що спірна земельна ділянка перебувала у занедбаному стані, а тому вона хотіла комусь її подарувати. ЇЇ син - ОСОБА_7 порекомендував їй подарувати земельну ділянку своєму другу ОСОБА_4 Вказала, що ОСОБА_7 проживав з ОСОБА_6 20 років, однак дітей у них не було. Ствердила, що обман з боку відповідача при вчиненні правочину полягав саме у тому, що на момент укладення договору дарування вона не знала, що відповідач перебуває в інтимному зв'язку з дружиною її сина, тобто її невісткою ОСОБА_6

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав з підстав, зазначених у відзиві відповідача на позовну заяву. Ствердив, що на час укладення спірного договору дарування відповідач не перебував у близьких стосунках з ОСОБА_6, вони почали перебувати у таких стосунках вже після смерті ОСОБА_7 Просив відмовити в задоволенні позову. Також, відповідач ОСОБА_4 надав суду письмовий відзив на позов, згідно якого вказує, що на момент укладення оспорюваний договір повністю відповідав інтересам позивачки, був усвідомлений та відповідав її внутрішній волі. Стверджує, що після трагедії, яка сталась з її сином ІНФОРМАЦІЯ_3, позивачка постійно звинувачує відповідача у його смерті та на мобільний телефон відповідача постійно направляє повідомлення з погрозами, розповсюджує неправдиву інформацію про відповідача. Вказує, що саме позивачка відчуває за собою провину у зв'язку з тяжкою втратою сина та будь-якими способами бажає перекласти свої біль та горе втрати на когось іншого. Стверджує, що його стосунки з ОСОБА_6 розпочались вже після смерті ОСОБА_7 На момент укладення договору стосунків у нього з ОСОБА_6 не було, оскільки він перебував у стосунках з іншою жінкою. Вказує, що земельну ділянку у садівничому товаристві «Мрія» йому подарувала позивачка, оскільки земельна ділянка перебувала значний час у занедбаному стані. За останні декілька років ним було багато зроблено для впорядкування земельної ділянки, а також ним для цього були вкладені значні кошти. Таким чином, відповідач вважає, що посилання позивачки на обман з його боку є надуманими та необґрунтованими та просить суд відмовити в задоволенні позову.

Третя особа без самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_6 в судове засідання не з'явилась, однак надала суду письмові заперечення на позовну заяву, в яких вказує, що як вбачається зі змісту позову - на момент укладення спірного договору у позивачки не було жодних сумнівів у тому, що вона робить правильний вчинок. Також, звертає увагу суду на те, що визнання договору дарування земельної ділянки недійсним, на її думку, суперечить вимогам ст.ст.43, 46-49 ЦПК України, оскільки судом вирішується питання про права осіб, в тому числі померлого ОСОБА_7, який не є стороною процесу та у зв'язку зі смертю не має цивільної процесуальної правоздатності та дієздатності. Просить суд відмовити в задоволенні позову ОСОБА_3 в повному обсязі.

Третя особа без самостійних вимог на предмет спору - приватний нотаріус Чернівецького міського нотаріального округу Новосельська І.Л. в судове засідання не з'явилась, будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи судом, клопотань про відкладення розгляду справи від неї до суду не надходило.

Свідок ОСОБА_9 пояснив суду, що є чоловіком позивачки ОСОБА_3 Відповідач ОСОБА_4 був покійному ОСОБА_7 як брат та ОСОБА_7 ввів його в свою сім'ю. Дійсно ОСОБА_3 подарувала відповідачу 1/2 частку належної їй земельної ділянки, оскільки це було бажання покійного ОСОБА_7, який сказав, що вони разом з відповідачем доглядатимуть за спірною земельною ділянкою. Їх стосунки зіпсувались, оскільки дружина ОСОБА_7 зраджувала йому з відповідачем ОСОБА_4 Однак, спочатку ОСОБА_7 не думав, що це саме ОСОБА_4 Все це в подальшому закінчилось трагедією та є їх спільною помилкою. Однак, як вважає свідок, дружина покійного ОСОБА_7 це все робила усвідомлено.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_10 пояснив суду, що ОСОБА_7 знав з дитинства, а також давно був знайомий з ОСОБА_4 Вони обоє були як брати, однак їх стосунки погіршились в серпні 2016 року. Зі слів ОСОБА_4 свідку відомо, що ОСОБА_7 застав свою дружину в близьких стосунках разом з ОСОБА_4 Також те, що у останнього з дружиною ОСОБА_7 розвились близькі стосунки відповідач ОСОБА_4 визнав у телефонній розмові зі свідком.

Свідок ОСОБА_11 пояснив суду, що зі слів ОСОБА_7 йому відомо, що останній перебував у дружніх стосунках з ОСОБА_4 ОСОБА_7 зателефонував дружині, після чого приїхав до неї та застав її з ОСОБА_4 під час розпивання алкогольних напоїв у інтимній обстановці. Наскільки свідку відомо, стосунки між ОСОБА_4 та дружиною ОСОБА_7 розпочались приблизно 2-3 роки тому.

Свідок ОСОБА_8 пояснила суду, що покійний ОСОБА_7 їй говорив, що подарував ОСОБА_4 дачу. Мати ОСОБА_7 була розчарована тим, що ніхто не доглядав за земельною ділянкою, яка була дорога як пам'ять за дідусем. ОСОБА_7 просив її допомогти з грошима для нотаріального оформлення земельної ділянки. Хоча дружина ОСОБА_7 була нотаріусом, однак він не хотів, щоб їй було відомо про укладення договору дарування. ОСОБА_7 говорив, що ОСОБА_4 любить працювати на землі, а тому буде доглядати за дачною ділянкою. Однак акт дарування не відбувся, оскільки ОСОБА_3 подарувала земельну ділянку їм обом, хоча мова йшла про те, щоб ОСОБА_7 подарував свою частину земельної ділянки ОСОБА_4 Також зі слів ОСОБА_4 свідку відомо, що йому вказана земельна ділянка не потрібна та ОСОБА_7 умовляв його прийняти в дар цю землю. Також свідок вказала суду, що спірна земельна ділянка перебувала в занедбаному стані та на ній розташований маленький будиночок.

Свідок ОСОБА_12 пояснив суду, що відповідач ОСОБА_4 багато сил вклав в спірну земельну ділянку, він теж був там та допомагав відповідачу, землю вони почистили від бур'янів та прокопали. В будинку відповідач поставив вікна та двері. Вказаний будинок є цегляним, там є веранда, горище, кухня і кімната.

Суд, заслухавши пояснення сторін, їх представників, пояснення свідків, дослідивши письмові матеріали позову, вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають до задоволення.

Судом встановлено, що згідно договору дарування земельної ділянки НОМЕР_2 площею 0,0722 га, кадастровий номер НОМЕР_1, що розташована у АДРЕСА_1 на території садівничого товариства «Мрія», укладеного між ОСОБА_3, та ОСОБА_7, ОСОБА_4, посвідченого 02.10.2015 року приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Новосельською І.Л. (а.с.10-11) позивачка ОСОБА_3 подарувала вказану земельну ділянку ОСОБА_7 та ОСОБА_4 у рівних частках кожному (по 1/2 частці). Факт перебування 1/2 частки зазначеної земельної ділянки у власності ОСОБА_7 також підтверджується копією Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна №106760348 від 08.12.2017 року (а.с.31-32).

Земельна ділянка НОМЕР_2 площею 0,0722 га, кадастровий номер НОМЕР_1, що розташована у АДРЕСА_1 на території садівничого товариства «Мрія» станом на момент укладення договору дарування від 02.10.2015 року належала ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 17.10.2012 року після смерті матері ОСОБА_13 (а.с.13).

Як вбачається з копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 (а.с.9) ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, помер ІНФОРМАЦІЯ_3 в місті Чернівці, актовий запис №354.

16.02.2017 року було внесено відомості у Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000373 за ст.115 ч.1 КК України з приводу того, що ІНФОРМАЦІЯ_3 приблизно о 23:00 год. за адресою: АДРЕСА_2 був виявлений труп ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.14).

Також, за заявою ОСОБА_3, 27.09.2017 року відкрито кримінальне провадження №0003080 по факту доведення до самогубства її покійного сина - ОСОБА_7 (а.с.15).

Згідно із ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

За змістом статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків.

Згідно зі ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

За змістом ч.5 ст.203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідний правовий висновок винесений 19 жовтня 2016 року Судовою палатою у цивільних справах Верховного Суду України у справі № 6-1873цс16.

Згідно з ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 203 ЦК України встановлено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема: 1) зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; 2) особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; 3) волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; 4) правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; 5) правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; 6) правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 року № 9 правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Згідно зі ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, суд вважає, що на момент вчинення оспорюваного правочину права позивачки порушені не були, оскільки вказані дії вона здійснювала усвідомлено.

Крім того, суд вважає, що позивачкою ОСОБА_3 відповідно до вимог ЦПК України не надано належних та допустимих доказів, які б доводили відсутність вільного волевиявлення та невідповідність її внутрішній волі як учасника спірного правочину, а також позивачка не надала до суду доказів, що під час укладення договору дарування сторонами було допущено порушення ст. 203 ЦК України.

Таким чином, договір дарування земельної ділянки було вчинено між сторонами згідно з вимогами діючого законодавства, його зміст відповідає вільному волевиявленню та внутрішній волі учасників правочину, та спрямований на реальне настання правових наслідків, а тому відсутні, передбачені ст.ст. 203, 215 ЦК України, підстави для визнання вказаного правочину недійсним.

Як на підставу для визнання договору дарування земельної ділянки недійсним позивачка ОСОБА_3 посилається на те, що спірний договір був нею укладений під впливом обману з боку відповідача ОСОБА_4

За приписами ст. 230 ЦК України, якщо одна сторона правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним.

Обман також має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману (п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»).

Виходячи зі змісту зазначеної норми, правочин може бути визнано вчиненим під впливом обману у випадку навмисного цілеспрямованого введення іншої сторони в оману стосовно фактів, які впливають на укладення правочину. Ознакою обману є умисел. Встановлення у недобросовісної сторони умислу ввести в оману другу сторону, щоб спонукати її до укладення правочину, є обов'язковою умовою кваліфікації недійсності правочину за ст. 230 ЦК України.

Відповідно до частини третьої статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом (частина перша статті 229 ЦК України).

Відповідно до статей 229 - 233 ЦК України правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК України), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно була і має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не може бути підставою для визнання правочину недійсним.

За змістом статей 203, 717 ЦК України договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повне уявлення не лише про предмет договору, а й досягли згоди щодо всіх його істотних умов. Правовою метою договору дарування є передача власником свого майна у власність іншої особи без отримання взаємної винагороди.

Лише в разі встановлення всіх обставин норми частини першої статті 229 та статей 203 і 717 ЦК України у сукупності вважаються правильно застосованими.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом України в постанові №6-93цс16 від 16.03.2016 року.

Відповідно до п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 року №9, обставини, щодо яких помилилася сторона правочину мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також, що вона має істотне значення.

Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел в діях однієї із сторін правочину.

Для визнання правочину недійсним з підстав, передбачених ст. 230 ЦК України необхідна наявність одночасно трьох підстав, а саме: сам факт обману; істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману; наявність умислу в діях відповідача ОСОБА_4

Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

Крім того, наявність умислу в діях відповідача ОСОБА_4, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману, тобто позивачка.

Суд вважає, що позивачка ОСОБА_3 не довела належними та допустимими доказами наявність умислу, а також і сам факт обману зі сторони відповідача ОСОБА_4

Також, суд вважає, що зміст оспорюваного договору дарування земельної ділянки не суперечить положенням законодавства України, а тому відсутні правові підстави для визнання його недійсним.

Крім того, суд вважає, що визнання договору дарування земельної ділянки повністю недійсним, як просить позивачка, суперечить вимогам ст.ст.43, 46-49 ЦПК України, оскільки судом вирішується питання про права осіб, в тому числі померлого ОСОБА_7, який не є стороною процесу та у зв'язку зі смертю не має цивільної процесуальної правоздатності та дієздатності.

Відповідно до положень ч.3 ст.12 та ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі (ч.5 ст.81 ЦПК України).

Частиною 1 статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За даних обставин, суд приходить до висновку про недоведеність позовних вимог ОСОБА_3 щодо визнання недійним договору дарування земельної ділянки НОМЕР_2 площею 0,0722 га, кадастровий номер НОМЕР_1, що розташована у АДРЕСА_1 на території садівничого товариства «Мрія», укладеного між ОСОБА_3, ОСОБА_7 та ОСОБА_4, посвідченого 02.10.2015 року приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Новосельською І.Л., у зв'язку з чим в задоволенні позову слід відмовити.

Таким чином, враховуючи викладене, оцінюючи належність, допустимість кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, розглянувши справу в межах заявлених вимог, суд вважає, що заявлені позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, в силу ст.141 ЦПК України та з огляду на відмову у задоволенні позову, суд не вбачає підстав для відшкодування понесених позивачкою судових витрат з відповідача.

Керуючись ст.ст.202, 203, 215, 229, 230, 717 ЦК України, ст.ст.19, 41 Конституції України, ст.ст.4, 5, 13, 76-81, 89, 141, 263, 265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4, де третіми особами без самостійних вимог на предмет спору виступають приватний нотаріус Чернівецького міського нотаріального округу Новосельська Ірина Людвигівна, ОСОБА_6, про визнання недійсним договору дарування земельної ділянки - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до апеляційного суду Чернівецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

З повним текстом рішення суду учасники справи можуть ознайомитись 10 жовтня 2018 року.

СУДДЯ: