Номер провадження 6/522/764/18
Справа №2-6619/11
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2018 року Приморський районний суд м. Одеси, у складі:

головуючого судді Шенцевої О.П.,

при секретарі - Соболевій О.М.,

розглянувши у судовому засіданні в м. Одесі, подання Головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби ГТУЮ в Одеській області про примусове проникнення до житла боржника, -

ВСТАНОВИВ:

04.09.2018 року державний виконавць Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби ГТУЮ в Одеській області звернувся до суду із поданням про примусове проникнення до квартири АДРЕСА_1 та квартири № 12,8,9,10,11,13 в будинку № 6 по вул. Нова в місті Одесі для проведення виконавчих дій, повязаних з описом й арештом майна боржника ОСОБА_1 ( ІПН НОМЕР_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, АДРЕСА_2)

Подання приватний виконавець мотивує тим, що на його виконанні перебуває виконавче провадження ВП №56051371 з примусового виконання виконавчого листа № 2/1522/6619/11 від 05.11.2012 року виданий Приморським районним судом м. Одеси про стягнення солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_1 на користь ПАТ «Державний ощадний банк» в особі ООУ АТ «Ощадбанк» заборгованості за кредитним договором № 1777 від 18.12.2007 року у розмірі 3460580,28 грн.

Вимоги виконавчого документа станом на теперішній час не виконані.

Сторони до судового засідання не зявились, про дату, час та місце судового засідання повідомлялись належним чином, у відповідності зі вимогами ч. 2 ст. 439 ЦПК України, якою встановлено, що суд розглядає подання, зазначене в частині першій цієї статті, негайно, але не пізніше наступного дня з дня його надходження до суду без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця або приватного виконавця.

Дослідивши подання, суд приходить до висновку, що подання Головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби ГТУЮ в Одеській області про примусове проникнення до житла боржника не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 1 Закону України „Про виконавче провадження", виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ст. 439 ЦПК України питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, щодо якої є виконавчий документ про її відібрання, при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місце знаходженням житла чи іншого володіння особи або судом, який ухвалив рішення за поданням державного виконавця, приватного виконавця.

Відповідно до ст.18 Закону України«Про виконавче провадження» державний виконавець при здійсненні виконавчого провадження має певні права, в тому числі: за наявності вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння фізичної особи безперешкодно входити на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень боржника - фізичної особи, особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, проводити в них огляд, у разі потреби примусово відкривати їх в установленому порядку із залученням працівників поліції, опечатувати такі приміщення, арештовувати, опечатувати та вилучати належне боржникові майно, яке там перебуває та на яке згідно із законом можливо звернути стягнення (п.4 ч.3).

Недоторканість житла є однією з конституційних гарантій громадян. Як зазначено у ст. 30 Конституції України, не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим рішенням суду. Статтею 311ЦК передбачено право на недоторканність житла. У частинах 1, 2ст.311ЦК зазначено, що житло фізичної особи є недоторканним. Проникнення до житла чи до іншого володіння фізичної особи, проведення у ньому огляду чи обшуку може відбутися лише за вмотивованим рішенням суду.

Гарантування кожному прав на повагу та недоторканність житла є не тільки конституційно-правовим обовязком держави, а й дотриманням взятих Україною міжнародно-правових зобовязань відповідно до положень Загальної декларації прав людини 1948 року,Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод1950 року, Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року.

Зазначені міжнародні акти згідно з ч. 1 ст.9Конституції України є частиною національного законодавства України.

Відповідно до ст. 12 Загальної декларації прав людини 1948 року,ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року, п. 1 ст. 17 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року ніхто не може зазнавати безпідставного посягання на недоторканність свого житла.

Відповідно до п. 2 ст. 29 Загальної декларації прав людини 1948 року,ст.18Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод1950 року при здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання та поваги до прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві.

Одним із судових рішень, що допускає проникнення до житла чи до іншого володіння особи, є ухвала суду про примусове проникнення до житла під час виконання судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб).

Таким чином, рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника-фізичної особи має бути вмотивованим і ґрунтуватися на доказах, які підтверджують перешкоджання боржника вільному доступу державного виконавця до цього житла чи іншого володіння особи та ухилення його від виконання судового рішення.

Проте, приватним виконавцем не вжито достатніх заходів для безперешкодного входження до житла боржника, для належного виклику боржника, які не потребують примусового проникнення до житла; немає доказів про отримання ним викликів до приватного виконавця; не надано доказів, що дії боржника перешкоджають повному та своєчасному вчиненню виконавчих дій. Зокрема, боржнику не вручено у передбаченому законом порядку копії постанов про відкриття виконавчого провадження, не відібрано пояснень з приводу не виконання ним рішення суду.

Таким чином відсутні докази про ухилення боржника від виконання судового рішення чи перешкоджання приватному виконавцю у вчинені виконавчих дій.

Таким чином, суд дійшов висновку, що дане подання є необґрунтованим, наявність достатніх правових підстав для примусового проникнення до житлового приміщення є недоведеними, та з метою недопущення порушення гарантованих Конституцією прав щодо недоторканості іншого володіння особи, вважає необхідним відмовити в його задоволенні.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.7,10,11-13,260,263,439 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні подання Головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби ГТУЮ в Одеській області про примусове проникнення до житла боржника - відмовити.

На ухвалу суду може бути подана апеляційна скарга протягом п'ятнадцяти днів з дня її оголошення безпосередньо до апеляційного суду Одеської області.

Суддя

03.10.2018