Справа № 369/7268/18
Провадження № 2/369/2901/18
РІШЕННЯ

Іменем України

03.10.2018 року Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Пінкевич Н.С.

за участю секретаря Головатюк В.В.

позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про захист прав споживача, повернення грошової суми, сплаченої за товар неналежної якості, відшкодування збитків та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2018 року ОСОБА_3 звернувся до суду із позовними вимогами до ОСОБА_4 про захист прав споживачів. Свої вимоги обґрунтовував тим, що в липні 2015 року в мережі роздрібної торгівлі у ПП ОСОБА_4 позивач придбав електронагрівач ТМ «Platinum» за ціною 4500 грн. Підприємство-виробник, згідно інструкції, гарантувало нормальну внутрішню роботу баку для нагріву води протягом 36 місяців з дня продажу товару. В ході експлуатації електронагрівача, в жовтні 2017 року у ньому були виявлені недоліки, а саме: протікання води з внутрішнього баку. Позивач звернувся до іншої, ніж зазначена в гарантії майстерні, оскільки зясував, що сервісний центр ТМ «Platinum» відсутній. Майстер, що проводив гарантійне обслуговування, заявив, що усунути вказані недоліки неможливо. Після цього, позивач звернувся до ПП ОСОБА_4 з вимогою замінити товар на аналогічний, належної якості. Однак, йому було відмовлено. Зважаючи, що придбаний у ПП ОСОБА_4 електронагрівач вийшов з ладу в період дії гарантії та не підлягає ремонту, позивач бажає повернути товар неналежної якості та отримати назад сплачені ним кошти і кошти за відшкодування моральної шкоди, яка виражається в неповазі до його законних прав як споживача та наданні продавцем недостовірної інформації про сервісний центр обслуговування товару, а також у порушенні вимог ст.6 Закону України «Про захист прав споживачів»

Просив суд розірвати договір купівлі-продажу товару, стягнути з відповідача на користь позивача 4500 грн. у якості повернення сплаченої за товар неналежної якості грошової суми та стягнути з відповідача на користь позивача кошти у якості відшкодування моральної шкоди у розмірі 10000 грн.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задоволити.

Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечував, вважав їх безпідставними та необґрунтованими. У відзиві на позовну заяву зазначив, що до позовної заяви, на підтвердження придбання товару позивачем надана квитанція, відповідно до якої був придбаний товар з маркуванням FSEB 50, однак в позовній заяві позивач стверджує про придбання товару ТМ «Platinum». Крім цього, відповідно до інструкції електронагрівача ТМ «Platinum» гарантія діє протягом 12 місяців, та може бути продовжена на наступні 12 місяців, але не більше 36 місяців за умови здійснення чергового платного обслуговування. Позивачем вказані умови дотримані не були, а тому просив у задоволенні позову відмовити.

Вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 №2 передбачено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може, зокрема, бути припинення дії, яка порушує право.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

У справі Bellet v. France Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що 19 липня 2015 року позивачем у ПП ОСОБА_4 придбано товар апарат типу FSEB 50, що підтверджується гарантійним талоном з відбитком печатки і підпису продавця. Разом з цим, позивачем не надано первинного документу на підтвердження ціни, за якою був товар придбаний касовий або фіскальний чек, квитанція, тощо. Таким чином, з наявних в матеріалах справи судом не можливо встановити дійсну ціну, за якою позивачем був придбаний товар.

Згідно із ч. 1 ст. 662, ч. 1 ст. 664 Цивільного Кодексу України, продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Обов'язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов'язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов'язку передати товар. Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це. Готовий до передання товар повинен бути відповідним чином ідентифікований для цілей цього договору, зокрема шляхом маркування.

Відповідно до ст.ст. 679 ч. 1, ст. 1210 ЦК України, продавець відповідає за недоліки товару, якщо покупець доведе, що вони виникли до передання товару покупцеві або з причин, які існували до цього моменту. Тобто, законодавцем встановлений розподіл обов'язків щодо доказування причин виникнення недоліків товарів.

Закон України «Про захист прав споживачів» регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на: 1) захист своїх прав державою; 2) належну якість продукції та обслуговування; 3) безпеку продукції; 4) необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію про продукцію, її кількість, якість, асортимент, а також про її виробника (виконавця, продавця); 5) відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону; 6) звернення до суду та інших уповноважених державних органів за захистом порушених прав; 7) об'єднання в громадські організації споживачів (об'єднання споживачів).

Водночас споживачі зобовязані: 1) перед початком експлуатації товару уважно ознайомитися з правилами експлуатації, викладеними в наданій виробником (продавцем, виконавцем) документації на товар; 2) в разі необхідності роз'яснення умов та правил використання товару - до початку використання товару звернутися за роз'ясненнями до продавця (виробника, виконавця) або до іншої вказаної в експлуатаційній документації особи, що виконує їх функції; 3) користуватися товаром згідно з його цільовим призначенням та дотримуватися умов (вимог, норм, правил), встановлених виробником товару (виконавцем) в експлуатаційній документації; 4) з метою запобігання негативним для споживача наслідкам використання товару - застосовувати передбачені виробником в товарі засоби безпеки з дотриманням передбачених експлуатаційною документацією спеціальних правил, а в разі відсутності таких правил в документації - дотримуватися звичайних розумних заходів безпеки, встановлених для товарів такого роду.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виробник, виконавець) зобов'язаний передати споживачеві продукцію належної якості, а також надати інформацію про цю продукцію. Продавець (виробник, виконавець) на вимогу споживача зобов'язаний надати йому документи, які підтверджують належну якість продукції.

Відповідно до приписів частини 1 статті 8 Закону України «Про захист прав споживача» передбачено, що у разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку недоліків споживач, в порядку та у строки, що встановлені законодавством має право вимагати: 1) пропорційного зменшення ціни; 2) безоплатного усунення недоліків товару в розумний строк; 3) відшкодування витрат на усунення недоліків товару.

У разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку істотних недоліків, які виникли з вини виробника товару (продавця, виконавця) або фальсифікації товару, підтверджених за необхідності висновком експертизи, споживач, в порядку та у строки, що встановлені законодавством і на підставі обов'язкових для сторін правил чи договору, має право за своїм вибором вимагати від продавця або виробника:1) розірвання договору та повернення сплаченої за товар грошової суми; 2) вимагати заміни товару на такий же товар або на аналогічний, з числа наявних у продавця (виробника) товар.

Згідно ст.7 Закону України «Про захист прав споживачів» виробник (виконавець) забезпечує належну роботу (застосування, використання) продукції, в тому числі комплектуючих виробів, протягом гарантійного строку, встановленого нормативно-правовими актами, нормативними документами чи договором. Гарантійний строк зазначається в паспорті на продукцію або будь-якому іншому документі, що додається до продукції.

Позивач зазначає, що незважаючи на зазначення маркування товару в гарантійному талоні, ним було придбано товар саме ТМ «Platinum».

Як вбачається з інструкції накопичувального електронагрівача ТМ «Platinum», з розділу «Нормативи та правила, що використовуються при встановленні та експлуатації даного обладнання» гарантійний талон дійсний лише за наявності чітко зазначених у ньому: моделі обладнання, серійного номеру виробу, даних про продавця, даних про монтажну організацію, даних про сервісну службу, що ввела обладнання в експлуатацію та несе гарантійні зобовязання, дати продажу обладнання, дати монтажу обладнання, дати введення обладнання в експлуатацію, чітких печаток і підписів всіх сторін. При порушенні цих умов, а також у випадку, коли дані, що зазначені у гарантійному талоні змінені, стерті або переписані без посвідчення відповідної печатки, талон буде визнано недійсним.

Розділом «Ваша гарантія» інструкції накопичувального електронагрівача ТМ «Platinum» гарантовано, що даний виріб не буде мати дефектів відносно вузлів та роботи обладнання в цілому, протягом 12 місяців з моменту його придбання Покупцем через роздрібну торгівельну мережу.

Також, зазначено, що власник товару має 3 роки гарантії на бак (водо утримуючу ємність) лише за умови щорічного платного обслуговування товару.

Згідно пунктів 2-5 розділу Умови гарантійного обслуговування» інструкції накопичувального електронагрівача ТМ «Platinum» своєю гарантією виробник гарантує, що даний виріб не матиме заводських дефектів відносно вузлів та роботи виробу в цілому, на строк 12 місяців з моменту придбання. По закінченню цього строку у споживача є можливість продовжити гарантійне обслуговування на бак ще на 12 місяців. Для продовження гарантії на наступні 12 місяців повинно бути виконано поточне технічне обслуговування не пізніше ніж в строк 15 календарних днів з дня закінчення чергового строку обслуговування, який являється 12-місячним гарантійним циклом (тобто не пізніше 12 місяців і 15 днів з моменту попереднього поточного технічного обслуговування). Після закінчення першого року гарантійного обслуговування (12 місяців з моменту продажу обладнання), гарантія на внутрішній бак цього обладнання може бути продовжена з циклом «12 місяців +15 днів». Максимальний сумарний термін, протягом якого власник має можливість отримувати гарантію на внутрішній бак, дорівнює 36 місяцям з моменту продажу обладнання, за умови проведення щорічних поточних технічних обслуговувань.

При цьому, п. 19 розділу Умови гарантійного обслуговування» інструкції накопичувального електронагрівача ТМ «Platinum», гарантія передбачає, що монтаж і установка обладнання, проводяться лише фірмами, що мають дозвіл та ліцензію на проведення даних робіт і кваліфікованих фахівців. У такому випадку, особа, що здійснює дані роботи, відповідає за правильність та якість установки устаткування та заповнення відповідної документації.

Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обовязків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Суд не може прийняти до уваги твердження відповідача, що виробником встановлено гарантію на роботу товару протягом 36 місяців, оскільки позивачем не надано жодного доказу на підтвердження ним виконання умов гарантійного обслуговування, визначених інструкцією на товар.

Так, позивачем відсутні докази щодо даних про монтажну організацію, яка здійснила монтаж товару, дату монтажу та введення товару в експлуатацію, а також визначеного інструкцією обовязку щодо здійснення чергового (щорічного) гарантійного обслуговування.

Більше того, позивач сам зазначив, що звернувся до звернувся до майстра щодо гарантійного обслуговування лише в жовтні 2017 року, після виявлення протікання води з внутрішнього баку.

Зважаючи на зазначене, суд приходить до висновку, що позивачем не дотримані умови необхідні для продовження гарантійного строку роботи придбаного товару, а тому на товар розповсюджується строк у 12 місяців, визначений п.2 розділу «Умови гарантійного обслуговування».

Оскільки матеріали справи не містять жодних доказів, що придбаний позивачем електронагрівач має істотні недоліки, які виникли з вини виробника товару (продавця, виконавця), або фальсифікації товару, а з матеріалів справи встановлено порушення умов для продовження гарантійного строку, визначеного інструкцією до товару, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Крім цього, суд звертає увагу, що відповідно до положень ч. 1 ст. 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно ч. 2 ст. 48 Цивільного процесуального кодексу України позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Позивачем був придбаний товар у фізичної особи-підприємця, тоді як позовні вимоги предявлено виключно до фізичної особи ОСОБА_4.

Як вбачається зі змісту ст. 51, 175 ЦПК України, на позивача покладено обов'язок визначати відповідача у справі. При цьому, суд, при розгляді справи має виходити із складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем. Якщо позивач помилився відносно обов'язку відповідача щодо поновлення порушеного права, суд має виходити із положень ст. 51 ЦПК України та з урахуванням ч. 5 ст. 12 ЦПК України роз'яснити позивачеві право на заміну неналежного відповідача.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 51 Цивільного процесуального кодексу України, суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

За змістом ст. 51 ЦПК України належними є сторони, які є суб'єктами спірних правовідносин. Належним є відповідач, який дійсно є суб'єктом порушеного, оспорюваного чи невизнаного матеріального правовідношення. Належність відповідача визначається, перш за все, за нормами матеріального права. Відтак, неналежним відповідачем є особа, яка не має відповідати за пред'явленим позовом.

З аналізу наведеної статті слідує, що законодавець поклав на позивача обов'язок визначати відповідача у справі і суд повинен розглянути позов щодо тих відповідачів, яких визначив позивач. Водночас якщо позивач помилився і подав позов до тих, хто відповідати за позовом не повинен, або притягнув не всіх, він не позбавлений права звернутись до суду з клопотанням про заміну неналежного відповідача чи залучення до участі у справі співвідповідачів і суд таке клопотання задовольняє. Тобто ініціатива щодо заміни неналежного відповідача повинна виходити від позивача, який повинен подати клопотання. У цьому клопотанні позивач обґрунтовує необхідність такої заміни, а саме, чому первісний відповідач є неналежним і хто є відповідачем належним. Подання позивачем такого клопотання свідчить, що він не лише згідний, але й просить про заміну неналежного відповідача належним.

З урахуванням принципу диспозитивності суд не має права проводити заміну неналежного відповідача належним з власної ініціативи. Однак, незважаючи на розяснення суду, позивач своїм правом на заміну неналежного відповідача не скористався, зважаючи на викладене, позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_4 окрім вище вказаних підстав не підлягають до задоволення також і з підстав предявлення вимоги до неналежного відповідача.

Суд також прийшов до висновку, що не підлягає також задоволенню вимога позивача про стягнення з відповідача моральної шкоди, яку позивача оцінив у 10000 грн.

Пункт 5 статті 4 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачає право споживача на відшкодування моральної шкоди лише у випадках, коли така заподіяна небезпечною для життя і здоровя людей продукцією, що в даному випадку відсутнє.

Відповідно дост. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» при задоволенні вимог споживача, суд одночасно вирішує питання відшкодування моральної (немайнової шкоди).

Оскільки суд не встановив протиправності дій відповідача та не задовольнив вимог позивача, а тому підстави для вирішення питання про відшкодування моральної шкоди відсутні.

Зважаючи на вищенаведене, відповідно до положень ст.ст. 4, 7, 8 Закону України «Про захист прав споживачів», ст.ст.675, 676 ЦК України, керуючись ст.ст. 3, 4, 10, 11, 15, 60, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ :

У задоволенні позову ОСОБА_3 - відмовити.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду, а в разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текс рішення виготовлено 16 жовтня 2018 року.

Суддя