Справа № 636 / 2806 / 18
№ 2 / 636 / 1621 / 2018
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 серпня 2018 року Чугуївський міський суд Харківської області у складі :

головуючого - судді Ковригіна О.С.,

при секретарі Шиловій І.В.,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання права власності на частину квартири в порядку набувальної давності, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулася до суду з позовом в якому просить визнати за нею в порядку набувальної давності право власності на ? частину квартири № 6 розташованої за адресою: вул. Червономанєжна, буд. 32Б, м. Чугуєва, Харківської області, яка належала відповідачу на праві власності.

В обґрунтування позовних вимог Позивач зазначила, що з 25.01.1999 року вона, відповідач та треті особи проживають у вказаній квартирі, кожному з них належить по ? частині даної квартири. Відповідачка є донькою ОСОБА_1, та не проживає в даній квартирі з 2000 року, оскільки виїхала за межі території України. Позивач добросовісно, відкрито, безперервно володіє вказаною квартирою, доглядає за нею аби запобігти її псуванню чи руйнуванню, робить необхідні ремонтні роботи, проживає в ній, відкрито володіє квартирою більше десяти років, не приховуючи цей факт. Тому вважає за можливе, відповідно до чинного законодавства України, визнати за нею в порядку набувальної давності право власності на ? частину вказаної квартири, яка належить відповідачу.

Сторони до зали судових засідань не зявились, подавши заяви з проханням провести розгляд справи без їх участі, позивач та треті особи позовні вимоги підтримали, просили задовольнити, відповідач позовні вимоги визнала, проти їх задоволення не заперечувала (а.с. 27, 31, 41).

Якщо всі учасники справи заявили клопотання про розгляд справи у їх відсутність, суд вважає можливим здійснити судовий розгляд на підставі наявних у суду матеріалів, що відповідає вимогам ч. 3 ст. 211 ЦПК України, та враховуючи визнання позову відповідачем ухвалити рішення по справі, що передбачено ч. 3 ст. 200 ЦПК України.

Дослідивши та перевіривши письмові докази по справі, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Позивач, ОСОБА_1, з 25.01.1999 року проживає у квартирі за адресою: м. Чугуїв, вул. Червономанєжна, буд. 32Б. АДРЕСА_1.

Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 25.01.1999 року право власності на квартиру за адресою: м. Чугуїв, вул. Червономанєжна, буд. 32Б. АДРЕСА_1, зареєстроване за ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_1, ОСОБА_2, по ? частині квартири за кожним (а.с. 16).

Згідно актів про фактичне місце проживання № 5 від 28.10.2016 року, № 11 від 12.06.2017 та № 132 від 18.06.2018 року виданих керівником ОСББ «Автомобіліст-2016» ОСОБА_5, відповідач ОСОБА_2 у квартирі за адресою: м. Чугуїв, вул. Червономанєжна, буд. 32Б. АДРЕСА_1, не проживає з 2000 року (а.с. 7-9).

Відповідно до вимог ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом та вважається правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до положень ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно.

Відповідно до ч.4 ст.344 ЦК України цієї статті право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду.

Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. При цьому в п. 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України встановлено, що правила ст. 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом.

Чинним цивільним законодавством набувальна давність визначається як засіб закріплення майна за суб'єктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також в інших ситуаціях.

Право власності за набувальною давністю може бути набутим як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі.

Відповідно до Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» Відповідно дочастини першої статті 344 ЦКособа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК.

При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:

- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;

- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК).

Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК).

Можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 5, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.

Отже, враховуючи те, що ОСОБА_1, добросовісно, відкрито, безперервно володіє квартирою за адресою: м. Чугуїв, вул. Червономанєжна, буд. 32Б. АДРЕСА_2, оскільки доглядала за квартирою аби запобігти її псуванню чи руйнуванню, робила необхідні ремонтні роботи, проживає в квартирі, відкрито володіє частиною квартири більше десяти років не приховуючи цей факт, суд вважає за можливе, відповідно до чинного законодавства України, визнати в порядку набувальної давності за Позивачем право власності на ? частину квартири за адресою: м. Чугуїв, вул. Червономанєжна, буд. 32Б. АДРЕСА_2, яка належить ОСОБА_2

Керуючись: ст. ст. 10, 11, 191, 200, 258, 259, 263-265, 268, 272, 273 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання права власності на частину квартири в порядку набувальної давності - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, в порядку набувальної давності право власності на ? частину квартири, розташованої за адресою: м. Чугуїв, вул. Червономанєжна, буд. 32Б. АДРЕСА_3, яка належала ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга може бути подана до або через Чугуївський міський суд Харківської області.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя