РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/14059/17

пр. № 2/759/2235/18

10 жовтня 2018 року м.Київ

суддя Святошинського районного суду міста Києва Миколаєць І.Ю., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (у порядку письмового провадження) цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Служба у справах дітей Святошинського району міста Києва про стягнення трьох процентів річних та індексації за несплату додаткових витрат на утримання дитини,

ВСТАНОВИВ:

21 вересня 2017 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду в порядку цивільного судочинства із позовом до ОСОБА_2, третя особа Служба у справах дітей Святошинського району міста Києва про стягнення трьох процентів річних та індексації за несплату додаткових витрат на утримання дитини.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що рішеннями судів з відповідача ОСОБА_2 було стягнуто грошові кошти у якості додаткових витрат на утримання дитини, у сумах 13450,40 грн., 3675,73 грн. та 1742,51 грн. ОСОБА_2 вказані судові рішення не виконав, у зв'язку із чим у останнього виникла заборгованість на загальну суму 15896,00 грн.

Тому, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1 за несплату додаткових витрат на утримання дитини, 3% річних, а також в якості індексації, станом на 01.07.2017 року, загальну суму 15896,00 грн., а саме: за рішенням Апеляційного суду м. Києва від 11.12.2013 року - 12340,75 грн. (де 10894,81 грн. це індексація, 1445,94 грн. це 3% річних, за весь термін існування заборгованості); за рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 31.07.2014 року - 3003,06 грн. (де 330,82 грн. це 3% річних, 2672,24 це індексація); за рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 30.07.2015 р. - 552,19 грн. (де 104,55 грн. це 3% річних, 447,64 це індексація).

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 25 вересня 2017 року провадження у справі відкрито (а.с.14).

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03 жовтня 2017 року, яким Цивільний процесуальний кодекс України викладено у новій редакції.

Так, відповідно до п.п.9 п.1 Розділу XIII (Перехідні положення) ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 26 червня 2018 року визначений подальший розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (а.с.60-62).

Клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідачі та/або позивач до суду не подавали.

Відповідач надав суду відзив на позовну заяву у строк, встановлений судом, і у якому зазначив, що на момент звернення позивача до суду, всі виконавчі провадження, на які посилається позивач, вже були завершені, рішення судів виконані.

Позивач надала відповідь на заперечення (відзив) у якому вказала, що її вимоги є обґрунтованими, і такими, що підлягають до задоволення.

Дослідивши матеріали справи, суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Відповідно до ч.1-5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що рішенням Апеляційного суду м. Києва від 11 грудня 2013 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 додаткові витрати на дитину у сумі 13221,04 грн. та судовий збір у сумі 229,40 грн. (а.с.6-7).

Постановою про закінчення виконавчого провадження від 29 червня 2017 року виконавче провадження було закінчено у зв'язку із виконанням рішення суду у повному обсязі (ВП № 45845967) (а.с.25).

Крім того, відповідно до витягу з Автоматизованої системи виконавчого провадження, зробленого судом першої інстанції, ВП № 45845967 завершено.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 31 липня 2014 року стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 додаткові витрати на утримання сина у розмірі 3432,13 грн. та судовий збір у розмірі 243,60 грн (а.с.8).

Постановою про відкриття виконавчого провадження від 30 вересня 2014 року відкрито виконавче провадження щодо стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 3432,13 грн. та судового збору 243,60 грн. (ВП № 22893649) (а.с.30).

На підставі заяви від 01 жовтня 2017 року відповідач ОСОБА_2 просив директора ТОВ Компанія Р.І.Ч.» здійснювати відрахування із заробітної плати у розмірі 25% на рахунок ДВС (а.с.28).

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 30 липня 2015 року стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 додаткові витрати на дитину у розмірі 1558,72 грн., судовий збір у розмірі 183,79 грн., а всього 1742,51 грн. (а.с.9).

Постановою про відкриття виконавчого провадження від 17 січня 2016 року відкрито виконавче провадження щодо стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 1742,51 грн. (ВП № 49822246).

Крім того, відповідно до витягу з Автоматизованої системи виконавчого провадження, зробленого судом першої інстанції, ВП № 49822246 завершено.

Відповідно до ч.2 ст.13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Як вбачається з матеріалів справи, додаткові витрати стягувалися на утримання дитини - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2. Станом на дату розгляду судом справи, і вирішення спору, ОСОБА_5 є неповнолітньою особою. У зв'язку із наданням сторонами суперечливих відомостей про стан виконання рішень судів, керуючись інтересами неповнолітньої дитини, суд вважав за необхідне самостійно перевірити стадію виконання судових рішень у відкритому реєстрі «Автоматизована система виконавчого провадження». Отримані судом відомості не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Статтею 180 СК України встановлений обов'язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов'язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Відповідно до ч.4 ст.196 СК України у разі прострочення оплати додаткових витрат на дитину з вини платника такий платник зобов'язаний на вимогу одержувача додаткових витрат сплатити суму заборгованості за додатковими витратами з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних із простроченої суми.

Платник додаткових витрат вважається таким, що прострочив оплату, якщо він не виконав свій обов'язок щодо оплати додаткових витрат у строк, встановлений рішенням суду або за домовленістю між батьками, а в разі їх (мається на увазі відсутність батьків, опікунів) відсутності або у разі невстановлення такого строку - після спливу семи днів після пред'явлення відповідної вимоги одержувачем додаткових витрат, який фактично їх оплатив.

Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України (у редакції чинній на дату звернення позивача із позовною заявою до суду) сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Загальними вимогами процесуального права визначено обов'язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів. Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення в справі неможливо.

Разом з тим, позивачем не надано відомостей про погашення заборгованості відповідачем, відомостей про те як відбувалося таке погашення, повністю чи частинами, не надано суми заборгованості за кожен місяць окремо, позивачем не надано відомостей коли було завершено виконавчі провадження, позивачем не надано вимогу, що мала бути пред'явлена відповідачеві.

На підставі наявних у матеріалах справи доказів, суд не може здійснити розрахунок 3% річних та інфляційних втрат, і встановити суму прострочення за конкретний період та сам період прострочення.

Крім того, позивачем не доведено, що прострочення оплати додаткових витрат на дитину відбулося саме з вини платника, оскільки як вбачається з матеріалів справи, відповідач щомісячно сплачував заборгованість по додатковим витратам на утримання дитини.

Також, відповідно до витягів з Автоматизованої системи виконавчого провадження, всі виконавчі провадження, на які посилається позивач, закінчено/завершено. Крім того, відповідно до постанови про закінчення виконавчого провадження від 29 червня 2017 року виконавче провадження було закінчено у зв'язку із виконанням рішення суду у повному обсязі.

Як вбачається з матеріалів справи, рішеннями судів не встановлено строк, у який відповідач мав сплатити грошові кошти (додаткові витрати) на утримання дитини. Відсутня і домовленість між батьками. Тому, одержувач додаткових витрат, який фактично їх оплатив, тобто позивач, мав пред'явити відповідну вимогу до боржника (відповідача). Після спливу семи днів після пред'явлення відповідної вимоги, у випадку несплати боржником (відповідачем) грошових коштів, він вважається таким, що прострочив оплату (ч.4 ст.196 СК України).

Разом з тим, у матеріалах справи відсутні докази пред'явлення позивачем вимоги до відповідача. Відповідно, відсутня вихідна дата для початку нарахування індексу інфляції, а також трьох процентів річних на суму простроченої заборгованості.

Крім того, суд звертає увагу, що з наявних у матеріалах справи доказів неможливо встановити дійсну (наявну) суму простроченої заборгованості по невиплаченим додатковим витратам на утримання дитини.

Посилання позивача на те, що відповідач мав виконати зобов'язання після спливу семи днів після набрання рішеннями судів законної сили, відхиляються судом як юридично необґрунтовані.

Таким чином, у діях відповідача суд не вбачає умисного затягування виплат грошових коштів - додаткових витрат на утримання дитини. Також, суд не може вважати відповідача таким, що прострочив оплату. Відтак, ч.4 ст.196 СК України, на яку посилається позивач, не може бути підставою для стягнення індексу інфляції, а також трьох процентів річних у даних спірних правовідносинах, оскільки відсутні всі необхідні умови для застосування цього положення.

Відповідно до викладеного вище, керуючись ст.ст.7, 10, 76, 81, 133, 244-245, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Служба у справах дітей Святошинського району міста Києва про стягнення трьох процентів річних та індексації за несплату додаткових витрат на утримання дитини залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку, шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії повного рішення суду.

Повний текст судового рішення складено «10» жовтня 2018 року.

Суддя І.Ю. Миколаєць