Постанова

Іменем України

31 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 155/1315/15-ц

провадження № 61-10189св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі:

головуючого - Висоцької В. С. (суддя - доповідач),

суддів: Лесько А. О., Пророка В. В., Сімоненко В. М., Фаловської І. М.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Дельта Банк»,

відповідач - ОСОБА_1,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадженнякасаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на рішення Горохівського районного суду Волинської області від 25 березня 2016 року у складі судді Чонка В. В. та постанову апеляційного суду Волинської області від 21 грудня 2017 року у складі колегії суддів: Данилюк В. А., Киці С. І., Шевчук Л. Я.,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2015 року публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1, у якому просило стягнути з відповідача 1 042 981,63 грн заборгованості за кредитним договором, укладеним 23 травня 2007 року.

Позовна заява мотивована тим, що за умовами кредитного договору

від 23 травня 2007 року, укладеного між товариством з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» (далі -

ТОВ «Укрпромбанк») та ОСОБА_1, остання отримала кредит у розмірі 31 268 доларів США на умовах, визначених договором, на строк з 23 травня 2007 року по 22 травня 2014 року.

На підставі договору про передачу активів та кредитних зобов'язань

від 30 червня 2010 року, укладеного між ТОВ «Укрпромбанк», ПАТ «Дельта Банк» та Національним банком України, ТОВ «Укрпромбанку» передало на користь ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, в тому числі за кредитним договором від 23 травня 2007 року, укладеним між ТОВ «Укрпромбанк» та ОСОБА_1

Позичальник ОСОБА_1 допустила утворення заборгованості, яка станом на 24 липня 2015 року становить 1 042 981,63 грн та добровільно сплачена не була.

Рішенням Горохівського районного суду Волинської області від 25 березня 2016 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитом у розмірі 39 592,31 грн та на користь держави 1 378 грн судового збору.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що оскільки за рішенням суду з відповідача вже було стягнуто заборгованість за кредитом, то до стягнення підлягають лише відсотки за невиконаним зобов'язанням у межах строку позовної давності у три роки.

Постановою апеляційного суду Волинської області від 21 грудня 2017 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитом у розмірі 652 232,95 грн. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що позичальник

ОСОБА_1 порушила умови кредитного договору, у встановлений строк не повернула повністю кредит та своєчасно не сплатила проценти за користування кредитом, то з урахуванням вимог пункту 7.3 кредитного договору підлягають стягненню заборгованість по відсотках та пені.

У касаційній скарзі, поданій у січні 2018 року, ПАТ «Дельта Банк» просить скасувати ухвалені у справі судові рішення в частині відмови у стягненні тіла кредиту, суми за ставкою 3% від простроченої заборгованості по тілу, суми за ставкою 3% від простроченої заборгованості по процентах та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що ТОВ «Укрпромбанк» пред'явило до примусового виконання виконавчий лист від 28 квітня 2010 року, виданий Горохівським районним судом Волинської області, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Укрпромбанк» 215 190 грн заборгованості за кредитним договором від 23 травня 2007 року. Постановою відділу державної виконавчої служби Горохівського районного управління юстиції від 10 січня 2013 року даний виконавчий документ повернуто стягувачу без виконання, у зв'язку з неможливістю розшуку боржника. Строк пред'явлення вказаного виконавчого листа сплив 10 січня 2016 року. Договір купівлі-продажу прав вимоги породив нові зобов'язання для

ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_1 Остання свої зобов'язання перед

ПАТ «Дельта Банк» не виконує.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої, другої та п'ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам ухвалені справ судові рішення не відповідають.

Суд установив, що 23 травня 2007 року між ТОВ «Укрпромбанк» та

ОСОБА_1, було укладено кредитний договір, згідно з умовами якого остання отримала кредит у розмірі 31 268 доларів США для придбання автомобіля, з терміном погашення до 22 травня 2014 року та зі сплатою відсотків за користування кредитом у сумі 13% річних.

30 червня 2010 року між ПАТ «Дельта Банк», ТОВ «Укрпромбанк» та Національним банком України було укладено договір про передачу активів та кредитних зобов'язань ТОВ «Укрпромбанк» на користь ПАТ «Дельта Банк», згідно з умовами якого позивач отримав право вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, укладеними

ТОВ «Укрпромбанк» з фізичними і юридичними особами, в тому числі за кредитним договором від 23 травня 2007 року, укладеним між

ТОВ «Укрпромбанк» та ОСОБА_1

02 березня 2015 року виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Дельта Банк», згідно з яким з 03 березня 2015 року запроваджено тимчасову адміністрацію, призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Дельта Банк».

Апеляційний суд погодився з висновком суду першої інстанції про те, що наявність рішення суду про дострокове повернення кредиту за відсутності його реального виконання боржником, не свідчить про припинення договірних правовідносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання процентів за користування кредитом, передбачених договором за несвоєчасну сплату кредиту.

Апеляційний суд також зазначив, що індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Суд установив, що рішенням Горохівського районного суду Волинської області від 20 січня 2010 року задоволено позов ТОВ «Укрпромбанк» та стягнуто з ОСОБА_1 на користь товариства заборгованість за кредитом у сумі 215 190 грн.

При вирішенні вказаного спору, суд установив, що 16 січня 2009 року

ТОВ «Укрпромбанк» надсилав позичальнику вимоги про дострокове повернення кредитних коштів згідно кредитного договору від 23 травня 2007 року.

Тобто кредитор скористався своїм право на зміну умов основного зобов'язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом.

Вирішуючи спір суд на вказане уваги не звернув, не з'ясував, чи досягли сторони кредитного договору домовленості про порядок повернення позики поза межами строку дії договору.

Частиною першою статті 1050 ЦК України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У постанові від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, провадження № 14-154цс18 Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не у повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні, а отже, строк дії договору змінився.

У такому разі положення абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України, за яким проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики, не підлягають застосуванню.

Після звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінюється порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору у повному обсязі. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов'язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК, а не у вигляді стягнення процентів та неустойки.

Відповідно до вимог частин першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Оскільки суд касаційної інстанції позбавлений процесуальної можливості встановлювати нові обставини, які не були встановлені судами попередніх інстанції, тому справу необхідно передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази; або суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

Керуючись статтями 400, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» задовольнити частково.

Рішення Горохівського районного суду Волинської області від 25 березня 2016 року та постанову апеляційного суду Волинської області від 21 грудня 2017 року скасувати.

Праву передати на новий розгляд до першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді А. О. Лесько

В. В. Пророк

В. М. Сімоненко

І. М. Фаловська