Окрема думка судді Висоцької В. С.
щодо постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 вересня 2018 року
Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суд від 12 вересня 2018 року скасовано рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 14 липня 2017 року, ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 13 вересня 2017 року та ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 жовтня 2017 року та ухвалено нове рішення, яким встановлено факт, що вимушене переселення ОСОБА_1 у червні
2014 року з окупованої території Донецької області відбулося унаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України та окупації Російською Федерацією частини території Донецької області.
З даною постановою я не згодна.
Приймаючи заяву до свого провадження та вирішуючи питання про підсудність, суд повинен перевірити, чи може взагалі ця справа розглядатися в судовому порядку.
Звертаючись з заявою в порядку окремого провадження, ОСОБА_1 просив встановити факт, що його вимушене переселення з окупованої частини території Донецької області відбулося внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України та окупації Російською Федерацією частини території Донецької області.
Встановлення такого факту є метою підтвердження його статусу відповідно до норм Конвенції «Про захист цивільного населення під час війни»
від 12 серпня 1949 року, ратифікованої Україною 03 липня 1954 року.
Вважаю, що встановлення зазначеного факту не може розглядатися в судовому порядку.
Факт, який підтверджує причину переміщення фізичної особи в іншу місцевість, рівно як і факти: причини та ступені втрати працездатності; причини інвалідності; одержання поранення, контузії при виконанні обов'язків військової служби; належності до певної національності; набуття громадянства України громадянами іншої держави та інше не можуть бути встановлені в судовому порядку.
Одночасно сам заявник у заяві зазначає, що факти збройної(військової) агресії Російською Федерацією відносно України, окупації частини території Донецької області України є загальновідомими, а тому не підлягають доказуванню згідно з приписами частини другої статті 61 ЦПК України у редакції, чинній на момент вчинення процесуальної дії (а. с. 7).
Питання правого статусу внутрішньо переміщених осіб, яким є і заявник, чітко визначені Законом України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20 жовтня 2014 року, Законом України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» від 18 січня 2018 року та нормативно-правовими актами, прийнятими на виконання зазначених законів.
Крім того, відповідно до статті 319 ЦПК України, яка регулює зміст рішення суду про встановлення факту, у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт.
Жодних доказів на підтвердження причин переміщення, крім довідки, що ОСОБА_1 має статус внутрішньо переміщеної особи, судом не наведено.
Суддя В. С. Висоцька