Справа № 588/899/18
№ провадження 2/588/439/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.09.2018 року Тростянецький районний суд Сумської області у складі головуючої судді Щербаченко М.В., за участю секретаря судових засідань Горлянд С.В., позивача ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Тростянець цивільну справу за позовом ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 до Тростянецької міської ради Сумської області про визнання права власності на житловий будинок та припинення права власності на квартиру,

У С Т А Н О В И В:

Позивачі у червні 2018 року звернулися до суду з указаним позовом, який мотивували тим, що ОСОБА_2 та ОСОБА_4 належить на праві спільної часткової власності квартира АДРЕСА_1 по 2/3 та 1/3 частини квартири відповідно. Рішенням виконавчого комітету Тростянецької міської ради від 19.07.2017 року № 303 зазначеній квартирі надано статус окремого житлового будинку з присвоєнням адреси - АДРЕСА_1 Позивачі 30.05.2018 року звернулись через Центр надання адміністративних послуг із заявою про державну реєстрацію права спільної часткової власності на житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 Сумської області. Рішенням державного реєстратора Тростянецької міської ради Манченко О.О. № 41396218 від 01.06.2018 у державній реєстрації було відмовлено, оскільки надані для державної реєстрації документи не дають змоги провести державну реєстрацію речових прав саме на житловий будинок.

Висновком щодо технічної можливості поділу об'єкту нерухомого майна встановлено, що квартира, яка належить позивача фактично використовується як житловий будинок «А-1Ж», веранда «а1», ганки «а2, а3», з господарськими будівлями та спорудами сарай «Б», ворота та огорожа № 1. За технічними характеристиками даний об'єкт має окремий вихід та під'їзд, може бути виділений в натурі.

Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 № 1127, не передбачено порядку та умов переведення квартири у житловий будинок.

З огляду на викладене у зв'язку з тим, що чинним законодавством не передбачено порядку та умов переведення квартири в житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами шляхом його переведення з квартири, позивачі вважають, що таке можливо у судовому порядку.

Посилаючись на указані обставини, позивачі просять суд: 1) визнати за ОСОБА_2 право спільної частково власності на 2/3 частини житлового будинку«А-1Ж», веранди «а1», тамбуру «а1», ганків «а2, а3», з житловою площею 53,6 кв.м., загальною площею 101 кв.м., сараю «Б», воріт та огорожі № 1, що розташовані за адресою:АДРЕСА_1; 2) визнати за ОСОБА_4 право спільної частково власності на 1/3 частини житлового будинку«А-1Ж», веранди «а1», тамбуру «а1», ганків «а2, а3», з житловою площею 53,6 кв.м., загальною площею 101 кв.м., сараю «Б», воріт та огорожі № 1, що розташовані за адресою:АДРЕСА_1; 3) припинити право спільної часткової власності ОСОБА_2 на 2/3 частини квартири № 1 за адресою: АДРЕСА_1 Сумської області, яке посвідчене свідоцтвом про право власності, виданим 5-ю дистанцією цивільних споруд Південної залізниці від 17.05.2001 року та договором дарування № 4307, виданого 10.11.2009 Тростянецькою районною державною нотаріальною конторою Сумської області; 4) припинити право спільної часткової власності ОСОБА_4 на 1/3 частини квартири № 1 за адресою: АДРЕСА_1 Сумської області, яке посвідчене свідоцтвом про право власності, виданим 5-ю дистанцією цивільних споруд Південної залізниці від 17.05.2001.

Ухвалою суду від 18.06.2018 року було відкрито провадження, вирішено здійснювати розгляд за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 18.07.2018 було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Позивач ОСОБА_2 у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила задовольнити. ОСОБА_2 пояснила, що зміна статусу квартири на житловий будинок, як їй роз'яснили у Тростянецькій міській раді, дозволить приватизувати прибудинкову територію, та в подальшому надасть можливість будувати господарській будівлі, зокрема гараж, що вони хотіли б зробити. Фактично квартира представляє собою половину житлового будинку, інша половина будинку належить власникам іншої квартири. Державний реєстратор при зверненні з питання реєстрації права власності на відповідні частки житлового будинку по АДРЕСА_1 роз'яснив, що необхідно звертатись до суду і вирішувати це питання в судовому порядку.

Позивач ОСОБА_4 та її представник ОСОБА_3 в судове засідання не з'явились, ОСОБА_4 подала заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримала (а.с.57).

Представник Тростянецької міської ради Сумської області в судове засідання не з'явився, подана заява про розгляд справи без участі представника міської ради та відсутність заперечень проти позову (а.с.43).

Заслухавши пояснення позивача ОСОБА_2, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з таких мотивів.

Судом установлено, що житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 Сумської області складається з двох квартир № 1 та № 2.

ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на праві спільної часткової власності належить 2/3 та 1/3 частини відповідно квартири № 1 за адресою: АДРЕСА_1 Сумської області (а.с.8,13-20).

Рішенням виконавчого комітету Тростянецької міської ради від 19.07.2017 року № 303 на підставі заяв позивачів та заяв ОСОБА_7, ОСОБА_8, які є власниками квартири № 2 за адресою: АДРЕСА_1 Сумської області, надано квартирам № 1 та № 2 за указаною адресою статус окремого житлового будинку з присвоєнням адрес: АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 відповідно.

На підставі технічного паспорту від 06.09.2017 року установлено, що квартира № 1 за адресою: АДРЕСА_1 Сумської області розташована у житловому будинку А-1ж, площа 101 кв.м., у тому числі 53,6 кв.м. житлової площі, має окремий вихід з будинку.

Крім житлового будинку на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 Сумської області розташовані сарай «Б», ворота та огорожі.

Позивач ОСОБА_2 пояснила, що сарай «Б» представляє собою будівлю, що фактично поділена на дві частини, що є рівними, одна частина використовується позивачами, а інша - власниками квартири № 2.

Розглянувши заяву ОСОБА_2 та ОСОБА_4 про проведення державної реєстрації права спільної часткової власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1, державний реєстратор Тростянецької міської ради Манченко О.О. рішенням № 41396218 від 01.06.2018 року відмовив позивачам у державній реєстрації права власності на житловий будинок, оскільки надані для державної реєстрації документи не відповідають вимогам встановленим Законом, зокрема: заявником подано як документ, що посвідчує право власності свідоцтво про право власності на квартиру та договір дарування частини квартири за адресою: АДРЕСА_1 у м.Тростянець Сумської області, що прямо суперечить заяві (а.с.12).

Отже, судом установлено, що за правовстановлюючими документами позивачі є співвласниками відокремленої квартири № 1 у житловому будинку, що має статус двоквартирного будинку, тому позивачі не є співвласниками цього будинку, а є власниками окремих квартир у вказаному будинку, в якому приміщення загального користування, обладнання, конструкції, а також споруди, будівлі, призначені для забезпечення потреб усіх власників квартир та власників нежитлових приміщень, також розташованих в цьому будинку, є об'єктом права спільної сумісної власності власників квартир на підставі частини 2 статті 382 ЦК України.

Позивачі ставлять питання про визнання права власності на відповідні частини (1/3 та 2/3) веранди «а1», тамбуру «а1», ганків «а2, а3», які є частинами житлового будинку, а також на відповідні частини сараю «Б». При цьому позивач ОСОБА_2 визнала, що сарай «Б» перебуває у спільному користуванні з власниками квартири № 2 ОСОБА_7, ОСОБА_8 Будь-яких доказів, які підтверджують підстави набуття позивачами, які є власниками однієї з квартир будинку, у власність таких частин двоквартирного житлового будинку як веранда «а1», тамбур «а1», ганки «а2, а3», а також всієї господарської будівлі - сараю «Б» позивачами не надано.

Згідно статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

З урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту у спосіб, який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.

Згідно ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною 2 цієї статті визначені способи здійснення захисту цивільних прав та інтересів судом.

Спосіб захисту порушеного права повинен мати наслідком реальне поновлення порушених прав, вибір способу захисту має здійснюватися з урахуванням характеру та наслідків відповідного правопорушення.

Захист майнових прав здійснюється у порядку, визначеному законодавством, а якщо такий спеціальний порядок не визначений, захист майнового права здійснюється на загальних підставах цивільного законодавства.

В абзаці 2 п. 11 постанови № 14 Пленуму «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року Верховний Суд України роз'яснив, що, оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частини перша та друга статті 3 ЦПК), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

Таким чином, суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи та інтереси цих осіб, і залежно від встановленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

За правилами статті 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути пред'явлено, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності.

З урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК власник майна має право пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб'єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється, а не в тому разі, коли цими особами не виконується відповідне рішення суду, ухвалене раніше.

Позивачі не надали доказів втрати ними документа, який засвідчує їх право власності, що відповідно до статті 392 ЦК України є однією з підстав для звернення до суду з вимогою про визнання права власності на майно.

Звертаючись з позовом до Тростянецької міської ради Сумської області позивачі не надали доказів невизнання чи оспорювання їх права власності на спірне нерухоме майно саме цим відповідачем, не обґрунтували який саме спір виник між ними та Тростянецькою міською радою.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позивачами обрано неналежний спосіб захисту їх прав та інтересів, а позов подано до неналежного відповідача.

Про наявність в даній справі спору з власниками іншої квартири в будинку свідчить та обставина, що в справі відсутні докази обрахунку частки співвласників кожної квартири в будинку, в якому розмірі і вартості враховуються в цю частку об'єкти будинку та всього домоволодіння, які, відповідно до закону, у дво- та багатоквартирному будинку є об'єктами спільної власності.

Позивачі не позбавлені можливості звернутись з позовом про виділ в натурі об'єкту їх власності як окремого об'єкта нерухомості, що узгоджується з положеннями ЦК України щодо правового статусу об'єктів майна, що знаходяться у спільній частковій власності.

Для вирішення спору правове значення має статус земельної ділянки, відомості про яку та про вирішення цього питання органом місцевого самоврядування в матеріалах справи відсутні.

Згідно із Класифікацією видів цільового призначення земель, затвердженої наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 23 липня 2010 року № 548, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 1 листопада 2010 року за № 1011/18306, землі житлової забудови: 02.01 - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) і 02.03 - для будівництва і обслуговування багатоквартирного житлового будинку - це два різні види земель житлової забудови із складу земель житлової і громадської забудови.

З огляду на зазначене, без визначення, до земель якого виду відноситься земельна ділянка, на якій розташований будинок, неможливо вирішити спір про статус будинку, оскільки вищезазначені види земель мають різний правовий статус.

Та обставина, що відповідач фактично визнав позов, зазначивши про відсутність заперечень, правового значення не має, оскільки Тростянецька міська рада не є належним відповідачем у справі, його діями чи рішеннями права позивачів не порушені.

Таким чином, суд дійшов висновку, що підстави для задоволення позову відсутні.

На підставі викладеного та керуючись вимогами статей 13, 81, 141, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

У задоволенні позову ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 до Тростянецької міської ради Сумської області про визнання права власності на житловий будинок та припинення права власності на квартиру - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Сумської області через Тростянецький районний суд Сумської області шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення суду складено 01.10.2018 року.

Суддя М.В. Щербаченко