Справа № 199/7471/18
(2-о/199/251/18)
РІШЕННЯ

Іменем України

04.10.2018 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська в складі: головуючого судді Руденко В.В., за участі секретаря Куземи О.Г., за участі: заявників ОСОБА_1, ОСОБА_2, заінтересованої особи ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпрі цивільну справу за заявою ОСОБА_1, ОСОБА_2, заінтересована особа: ОСОБА_3, про видачу обмежувального припису, -

ВСТАНОВИВ:

Заявник звернулась до суду із заявою про видачу обмежувального припису. У підтвердження заявлених вимог ОСОБА_1 зазначила, що спільно із заінтересованою особою має по ? частини квартири за адресою: АДРЕСА_1. За вказаною адресою останній не проживає з червня 2012 року. Заявниця зазначила, що ОСОБА_3 через внесення його Державним виконавцем АНД відділу державної виконавчої служби до Єдиного реєстру боржників в березні місяці, через великий борг по аліментам на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 з квітня 2008 року почав чинити насильство в сімї погрожувати, ображати та переслідувати, позбавив вільного користування житлом, їжею, одягом, іншим майном.

В період з 17.05.2018 року по 09.07.2018 року ОСОБА_3 разом зі своєю співмешканкою проживали у квартирі, комунальні послуги за користування водою та світлом не сплатили. Співмешканка вимагала звільнити їй половину холодильника та постійно виставляла їжу, приготовлену заявником з холодильника. Знаючи, що на квартиру накладений арешт через великий борг по аліментам, заінтересована особа пише повідомлення про продаж своєї ? частини квартири та через це погрожує заявнику каліцтвом, вимагає гроші в розмірі 11000 доларів США.

12.08.2018 року ОСОБА_3 викинув речі спільної дитини з дитячої шафи, яка знаходиться в його кімнаті та встановив там замок, при чому дитячі речі залишились в замкненій кімнаті. Також 15-ти річна дитина не може користуватись своїм шкільним столом-шафою. З 17.08.2018 заселив на свою частку квартири квартирантів, дуже сумнівних людей. Свого дозволу на проживання сторонніх людей у квартирі, яка знаходиться у спільній частковій власності заявник не надавала, про що неодноразово говорили ОСОБА_3, на що він тільки усміхався та відповідав, що такими засобами змусить їх сплатити йому ті гроші, що він вимагає. Своїми діями ОСОБА_3 грубо порушив права дитини.

Заявником неодноразово викликалась поліція за телефоном 102 та писались заяви до поліції. Так 28.08.2018 року дільничним офіцером поліції АНД ВН у відношенні ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, складено адміністративний протокол за ч.1 ст. 173-2 КУпАП за фактом вчинення домашнього насилля психологічного характеру.

Просили суд застосувати обмежувальний припис та заборонити ОСОБА_3 перебувати в місці спільного проживання (перебування) із заявниками, усунути заявникам перешкоди у користуванні майном, що є обєктом права спільної часткової власності шляхом виселення квартирантів та заборони ОСОБА_3 в подальшому здавати в оренду, селити та приводити у квартирі будь-яких людей без їх згоди; відновити права дитини у користуванні майном та власними речами; заборонити ОСОБА_3 здавати в найм на користуватися їх речами, а саме: пральною машинкою, холодильником, мікрохвильовою піччю, шафою, яка стоїть у прихожій, дитячим столом-шафою, електричним бойлером для підігріву води; заборонити наближатись на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших відвідування заявників. Заборонити особисто і через третіх осіб розшукувати дітей заявника та заявника, якщо вони за власним бажанням перебуваємо у місці, невідомому кривднику, переслідувати заявника та її дітей та спілкуватись з ними.

У судовому засіданні заявник ОСОБА_1 свої заявлені вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити. Пояснила, що фізичне насильство ОСОБА_3 до неї та дітей ніколи не вчиняв. Вважає психологічним насильством той факт, що він вселив квартирантів до своєї кімнати, які постійно дебоширять, лаються в присутності дітей, користуються предметами особистого вжитку. Наполягала на виселенні квартирантів в найкоротший термін, тому і звернулась з вказаною заявою, розгляд якої передбачає 72 години, а не з позовом про виселення.

Заявник ОСОБА_2 підтвердив пояснення матері.

Заінтересована особа у судовому засіданні заявлені вимоги не визнав, пояснив суду, що ніколи не вчиняв домашнього насильства щодо заявників, до відповідальності не притягувався. Квартира, де проживають заявники, є спільною частковою власністю його та заявника ОСОБА_1 , за судовим рішенням визначено порядок користування квартирою. Оскільки він не може проживати в одній квартирі із заявником, бо в нього інша сімя, він став орендувати іншу квартиру, а свою кімнату здав в оренду, оскільки має скрутне матеріальне становище. Заявник постійно викликає поліцію, бо в неї конфлікти з квартирантами. Грошові кошти за квартиру ніколи в неї не вимагав, лише пропонував їй продати спільну квартиру або викупити його частку згідно закону

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши та оцінивши докази по справі, суд вважає, що заява не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Так, судом встановлено, що рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 06 вересня 2010 року, яке набрало законної сили, розірвано шлюб між заявником ОСОБА_1 та ОСОБА_3 та стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 23 червня 2010 року, яке набрало законної сили, поділено майно подружжя, заявника ОСОБА_1 та заінтересованої особи ОСОБА_3, визнано за ОСОБА_1 право власності на ? частину квартири АДРЕСА_2. Цим же рішенням визначено порядок користування вказаною квартирою між співвласниками.

Судом встановлено та не заперечувалось в судовому засіданні сторонами, що на даний час заінтересована особа не користується квартирою, оскільки відповідно договору оренди від 17 серпня 2018 року частина квартири передана в користування ОСОБА_4.

28.08.2018 року дільничним офіцером поліції АНД ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області у відношенні ОСОБА_3, складено адміністративний протокол за ч.1 ст. 173-2 КУпАП за фактом вчинення домашнього насилля психологічного характеру.

Постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 03.10.2018 року провадження по справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_3 за ст.173-2 ч.1 КУпАП закрито у звязку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

З метою реалізації положень ОСОБА_5 Європи про запобігання насильству стосовно жінок і домашньому насильству та боротьбу з цими явищами прийнято Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Так, відповідно до п.п.3, 6, 7, 8 ч.1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» (далі Закону) домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сімї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сімєю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь; кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі; обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обовязків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи; особа, яка постраждала від домашнього насильства (далі - постраждала особа), - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі.

Статтею 16 вищезазначеного закону передбачено ведення Єдиного державного реєстру випадків домашнього насильства та насильства за ознакою статі. Єдиний державний реєстр випадків домашнього насильства та насильства за ознакою статі (далі - Реєстр) - це автоматизована інформаційно-телекомунікаційна система, призначена для збирання, реєстрації, накопичення, зберігання, адаптування, зміни, поновлення, використання, поширення (розповсюдження, реалізації, передачі), знеособлення і знищення визначених цим Законом даних про випадки домашнього насильства та насильства за ознакою статі.

До Реєстру вносяться відомості (окремо за кожним випадком насильства). Формування Реєстру здійснюється окремо за кожним випадком домашнього насильства, насильства за ознакою статі шляхом внесення до нього відповідної інформації. Персональні дані про особу, яка повідомила про вчинення насильства, зберігаються у Реєстрі протягом одного року з дня надходження відповідної інформації про вчинення насильства. Персональні дані про постраждалу особу зберігаються у Реєстрі протягом трьох років з дня вчинення домашнього насильства чи насильства за ознакою статі.

Розділом IV глави 13 Цивільного процесуального кодексу України визначено порядок розгляду судом справ про видачу і продовження обмежувального припису.

Статтею 350-6 ЦПК України передбачено, що, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство, передбачених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» на строк від одного до шести місяців.

Частиною 2 статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків, зокрема відповідно до п. 2 - це усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи.

Частиною 3 статті 26 цього Закону передбачено, що рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків (оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи).

Проте, заявниками не надано належних та допустимих доказів вчинення щодо них домашнього насильства, а судом встановлено, що між заявником ОСОБА_1 та заінтересованою особою існує спір щодо користування спільним нерухомим майном та єдиною метою звернення заявника із заявою про застосування обмежувального припису є виселення в найкоротший термін квартирантів та заборона заінтересованій особі вселяти в квартиру інших, що остання пояснила суду. Таким чином, суд вважає, що заявники обрали невірний спосіб захисту цивільних прав.

Керуючись ст.ст. 19, 141, 268, 272, 293, 294, 350-5, 350-6, 350-8 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1, ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису стосовно ОСОБА_3 відмовити.

Судові витрати, повязані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, відносяться на рахунок держави.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги через Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту рішення.

Суддя