Номер провадження: 22-ц/785/4440/18
Номер справи місцевого суду: 522/626/18
Головуючий у першій інстанції Бойчук А. Ю.
Доповідач Драгомерецький М. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.07.2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого: Драгомерецького М.М. (суддя-доповідач),

суддів: Дрішлюка А.І.,

Громіка Р.Д.,

при секретарі: Фабіжевській Т.С.,

за участю: представника позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_4, представника відповідача ОСОБА_5 - ОСОБА_6, представника третьої особи ТОВ "Добробут ЛТД" - Жукова Ю.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_5 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 01 березня 2018 року за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5, Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвест-Прогрес», за участю третьої особи Товариства з обмеженою відповідальністю «Добробуд ЛТД» про визнання недійсним договору про інвестування,-

В С Т А Н О В И В:

12 січня 2018 року ОСОБА_3 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_5, ТОВ «Інвест-Прогрес», за участю третьої особи ТОВ «Добробуд ЛТД» про визнання недійсним договору про інвестування.

Мотивуючи свої позовні вимоги тим, що 10.08.2016р. вона придбала квартиру АДРЕСА_1, що підтверджується договором купівлі-продажу квартири, укладеному між ОСОБА_8 та Позивачем, який було посвідчено нотаріально.

Позивач зазначила, що з матеріалів цивільної справи №522/17757/17 вона дізналась про укладення між ОСОБА_5 з ТОВ «Інвест-Прогрес» 27.04.2006р. договору про інвестування за яким ТОВ «Інвест -Прогрес» зобов'язувалось передати у власність ОСОБА_5 об'єкт інвестування та в свою чергу отримати Інвестицію від нього. Предметом договору про інвестування є майнові права на квартиру з будівельним номером АДРЕСА_1 в багатоповерховому жилому комплексі із вбудованими приміщеннями для обслуговування й підземним паркінгом за адресою: АДРЕСА_1.

На переконання ОСОБА_3, вказаний договір інвестування порушує її права та інтереси, у зв'язку із чим вона звернулась до суду із даним позовом та просила його задовольнити у повному обсязі.

У судовому засіданні представник ОСОБА_5 позов не визнав просив суд у його задоволенні відмовити з правових підстав зазначених ним у відзиві на позовну заяву.

Представник ТОВ «Добробуд ЛТД» приймав участь у судових засіданнях, підтримав позицію позивача, надав пояснення щодо позовної заяви, проти задоволенн якої не заперечував.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 01 березня 2018 року позов задоволено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_5 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

15 грудня 2017 року набрала чинності нова редакція ЦПК України, відповідно до п.9 ст. 1 Перехідних положень вказаного Кодексу, справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, оскільки рішення суду першої інстанції постановлено з дотриманням норм процесуального та матеріального права.

У частинах 1 та 2 ст. 367 ЦПК України, що набрав чинність з 15 грудня 2017 року, зазначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За змістом статей 15, 16 ЦК України особа має право на захист свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, яке реалізується шляхом звернення до суду.

Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені в ч. 2 ст. 16 ЦК України.

Згідно ст. 331 ЦК України право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

За статтею 876 ЦК України власником об'єкта будівництва або результату інших будівельних робіт є замовник.

Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно ч. 3 ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Недодержання у момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України, є підставою для визнання його недійсності (ч.1 ст. 215 ЦК України).

Відповідно до вимог ст. 236 ЦК України, нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Якщо за недійсним правочином права та обов'язки передбачалися лише на майбутнє, можливість настання їх у майбутньому припиняється.

Згідно ст. ст. 655, 656, 658 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'зується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Предметом договору купівлі-продажу можуть бути майнові права. До договору купівлі-продажу майнових прав застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не випливає із змісту або характеру цих прав. Право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару.

Відповідно до ч.3. ст. 4 Закону України «Про інвестиційну діяльність», інвестування та фінансування будівництва об'єктів житлового будівництва з використанням недержавних коштів, залучених від фізичних та юридичних осіб, у тому числі в управління, може здійснюватися виключно через фонди фінансування будівництва, фонди операцій з нерухомістю, інститути спільного інвестування, а також шляхом емісії цільових облігацій підприємств, виконання зобов'язань за якими здійснюється шляхом передачі об'єкта (частини об'єкта) житлового будівництва. Інші способи фінансування будівництва таких об&ap;;apos;єктів визначаються виключно законами.

Згідно ст. ст. 9, 10 Закону України «Про інвестиційну діяльність» основним правовим документом, який регулює взаємовідносини між суб'єктами інвестиційної діяльності, є договір (угода). Укладення договорів, вибір партнерів, визначення зобов'язань, будь-яких інших умов господарських взаємовідносин, що не суперечать законодавству України, є виключною компетенцією суб'єктів інвестиційної діяльності. Інвестиційна діяльність може здійснюватись за рахунок: власних фінансових ресурсів інвестора (прибуток, амортизаційні відрахування, відшкодування збитків від аварій, стихійного лиха, грошові нагромадження і заощадження громадян, юридичних осіб тощо).

Судом першої інстанції встановлено, що 10 серпня 2016 року позивач ОСОБА_3 придбала квартиру АДРЕСА_1, яка складається з двох житлових кімнат площею 50,3 кв.м., загальною площею 122,9 кв.м., в будинку АДРЕСА_1, що підтверджується договором купівлі-продажу квартири, укладеному між ОСОБА_8 та ОСОБА_3, посвідченим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Адамець О.І. за реєстровим номером 1190 (а.с. 15-18, 19).

Рішенням Одеської міської ради від 21.06.2012р. №274 було продовжено дозвіл ТОВ «Добробуд ЛТД» на будівництво багатоповерхового жилого комплексу за адресою: АДРЕСА_1, та внесені зміни до договору оренди земельної ділянки та договору пайової участі замовників у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Одеси, укладених між Одеською міською радою та її виконавчим комітетом та ТОВ «Добробут ЛТД» (а.с. 91).

01 липня 2011 року Інспекцією державного архітектурного-будівельного контролю в Одеській області ТОВ «Добробут ЛТД» надано дозвіл на виконання будівельних робіт №ОД9 з будівництва 22-х поверхових житлових будинків АДРЕСА_1 (а.с. 81).

01 квітня 2014 року ТОВ «Добробуд ЛТД» отримало Сертифікат про відповідність закінченого будівництвом об'єкта проектній документації та підтвердження його готовності до експлуатації за адресою: АДРЕСА_1, серія НОМЕР_1 (а.с. 90).

Підставою пред'явлення позову є договір про інвестування №Г1/И-47 від 27.04.2006р. укладений між ОСОБА_5 з ТОВ «Інвест-Прогрес», за яким ТОВ «Інвест-Прогрес» зобов'язалося передати у власність Інвестора (ОСОБА_5.) об'єкт інвестування та в свою чергу отримати Інвестицію від Інвестора, предметом договору про інвестування №Г1/И-47 від 27.04.2006р. є майнові права на квартиру з будівельним номером АДРЕСА_1, розрахунковою площею 106,38 кв.м., розташовану на 11-му поверсі, в багатоповерховому жилому комплексі із вбудованими приміщеннями для обслуговування й підземним паркінгом за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 9-13, 14).

У договорі про інвестування №Г1/И-47 від 27.04.2006р. не зазначено, на якій підставі ТОВ «Інвест-Прогрес» мало право розпоряджатись майновими правами на квартиру з будівельним номером АДРЕСА_1 в багатоповерховому жилому комплексі із вбудованими приміщеннями для обслуговування й підземним паркінгом за адресою: АДРЕСА_1.

За змістом ст. 215 ЦК України та згідно до роз'ясненнь Пленуму Верховного Суду України, які містяться в абз. 5 п. 5 постанови «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» №9 від 06 листопада 2009 року, вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

За таких підстав, вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що системний аналіз статей 331, 876 ЦК України дає можливість зробити висновок, що лише ТОВ «Добробуд ЛТД» мало право відчужувати майнові права щодо багатоповерхового жилого комплексу за адресою: АДРЕСА_1. Отже, ТОВ «Інвест-Прогрес» не мало право відчужувати майнові права щодо багатоповерхового жилого комплексу за адресою: АДРЕСА_1, тобто не мало необхідного обсягу цивільної дієздатності на укладання договору про інвестування №Г1/И-47 від 27.04.2006р., що є підставою для визнання договору недійсним. У судовому засіданні позивачкою ОСОБА_3 належним чином доведено те, що відповідач ОСОБА_5 порушує її право власності на спірну квартиру й у відповідності до ст. ст. 15, 16 ЦК України її право підлягає захисту судом шляхом визнання договору інвестування від 27 квітня 2006 року недійсним з підстав, передбачених ч.ч. 1 та 2 ст. 203, ч. 1 ст. 215, ст. ст. 331, 876, 655, 656, 658 ЦК України та ч. 3 ст. 4 Закону України «Про інвестиційну діяльність».

Посилання представника ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_5, в апеляційній скарзі на те, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим у зв'язку з тим, що позивачкою ОСОБА_3 не доведено право на пред'явлення позову, не приймається до уваги за таких підстав.

За загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК України, частина перша статті 4 ЦПК України).

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів. А також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або держави та суспільні інтереси (ст. ст. 45, 46 ЦПК України).

У абзаці 2 п. 11 постанови №14 Пленуму «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року Верховний Суд України роз'яснив, що, оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частини перша та друга статті 3 ЦПК), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

Таким чином, суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи та інтереси цих осіб, і залежно від встановленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Приморського районного суду м.Одеси від 10 жовтня 2017 року було відкрито провадження у справі №522/17757/17 за позовом ОСОБА_5 до ТОВ «Добробут ЛТД», ОСОБА_8 про визнання правочинів недійсними, визнання права власності на квартиру, витребування майна з чужого незаконного володіння шляхом зобов'язання не чинити перешкоди в здійсненні права власності, виселення та вселення (а.с. 27, 51-55).

Аналізуючи зазначені норми права, роз'яснення Пленуму Верховного Суду України, з'ясовуючи вказані обставини та оцінюючи наявні у справі докази, колегія суддів вважає, що в судовому засіданні позивачкою ОСОБА_3 доведено належними та допустимими доказами те, що відповідач ОСОБА_5 наявністю оспорюваного правочину від 27 квітня 2006 року порушив права позивача, яка у відповідності ст. ст. 15, 16 ЦК України має право на судовий захист свого права власності на спірну квартиру.

Аналогічна право позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 03 вересня 2014 року у справі №6-84цс14.

Посилання представника ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_5, в апеляційній скарзі на те, що судом першої інстанції не надано належної оцінки заочному рішенню Приморського районного суду м. Одеси від 14 грудня 2014 року по справі №2-13269/10 за позовом ОСОБА_5 до ТОВ «Інвест-Прогрес», ТОВ «Добробут ЛТД», про визнання права власності та зобов'язання передати новозбудоване майно, не приймаються до уваги за таких підстав.

Дійсно, в матеріалах справи є рішення Приморського районного суду м. Одеси від 14 грудня 2014 року по справі №2-13269/10, яким визнано за ОСОБА_5 право власності на майнові права на новозбудоване майно - квартиру АДРЕСА_1 площею 106,38 кв.м. на 11 поверсі багатоповерхового будинку за адресою: АДРЕСА_1, та зобов'язано ТОВ «Добробут ЛТД» та ТОВ «Інвест-Прогрес» передати новозбудоване майно - квартиру АДРЕСА_1 площею 106,38 кв.м. на 11 поверсі багатоповерхового будинку за адресою: АДРЕСА_1, після здавання об'єкту будівництва в експлуатацію (а.с. 59).

Частинами 4, 5, 7 статті 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов'язковою для суду.

У абзацах 2 та 4 п. 7 постанови Пленуму «Про судове рішення у цивільній справі» №14 від 18 грудня 2009 року Верховний Суд України роз'яснив, що, оскільки обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ лише в тому разі, коли в них беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, чи їх правонаступники (частина третя статті 61 ЦПК України), то в інших випадках - ці обставини встановлюються на загальних підставах.

За змістом частини третьої статті 14, частини третьої статті 61, частини другої статті 223 ЦПК України особи, які не брали участі в цивільній, господарській або адміністративній справі, в якій судом ухвалено відповідне судове рішення, мають право при розгляді іншої цивільної справи за їх участю оспорювати обставини, встановлені цими судовими рішеннями. У даному випадку суд ухвалює рішення на основі досліджених у судовому засіданні доказів.

Тому, суд першої інстанції правильно виходив з того, що обставини, на які посилався представник ОСОБА_5, встановлені заочним рішенням від 14.12.2010р. по справі №2-13269/10, є лише правовою оцінкою обставин конкретної судової справи. Разом з тим, преюдиціальне значення процесуальним законом надається саме обставинам, встановленим судовими рішеннями (в тому числі в їх мотивувальних частинах), а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом в межах конкретної судової справи.

У заочному рішенні Приморського районного суду м.Одеси від 14.12.2010р. по справі №2-13269/10 було встановлено, що між ТОВ «Інвест-Прогрес», ТОВ «Добробуд ЛТД», ОСОБА_5 було підписано Угоду про заміну сторони у договорі про інвестування, відповідно до якої з 11.05.2009р. ТОВ «Добробуд ЛТД» здійснює будівництво багатоповерхового будинку за адресою:АДРЕСА_1 та передає квартири інвесторам, одним з яких є ОСОБА_5 (а.с. 59).

Однак представником ОСОБА_5 у даній справі не надано а ні до суду першої інстанції, а ні до апеляційного суду, ні оригіналу, ні копії угоди між ТОВ «Інвест-Прогрес», ТОВ «Добробуд ЛТД», ОСОБА_5 щодо заміни сторони в договорі про інвестування, та в матеріалах справи відсутні будь-які належні докази щодо заміни сторони в договорі про інвестування між зазначеними особами і виникнення прав і обов'язків у ТОВ «Добробуд ЛТД» за оскаржуваним договором.

За таких обставин, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що лише ТОВ «Добробуд ЛТД» мало право відчужувати майнові права щодо багатоповерхового жилого комплексу за адресою: АДРЕСА_1. ТОВ «Інвест-Прогрес» не мало право відчужувати майнові права щодо цього жилого комплексу, тобто не мало необхідного обсягу цивільної дієздатності на укладання договору про інвестування №Г1/И-47 від 27 квітня 2006 року.

Отже, суд першої інстанції всебічно та повно з'ясував обставини, які мають значення для справи, дослідив в судовому засіданні усі докази, які є у справі, з урахуванням їх переконливості, належності і допустимості, дав їм правильну оцінку та вірно виходив з того, що є законні підстави для задоволення позовних вимог.

Інших правових доводів апеляційна скарга не містить.

Таким чином, наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду і не містять підстав для висновків про порушення або неправильне застосування судом норм права, які привели до неправильного вирішення справи.

За таких обставин судова колегія приходить до висновку що, законних підстав для скасування рішення суду першої інстанції й ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову немає.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374 ч. 1 п. 1, 375, 382-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд Одеської області в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_5 залишити без задоволення, рішення Приморського районного суду м. Одеси від 01 березня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено:16 липня 2018 року.

Судді апеляційного суду Одеської області: М.М.Драгомерецький

А.І.Дрішлюк

Р.Д.Громік