йСправа № 304/1491/18 Провадження № 4-с/304/5/2018
У Х В А Л А

02 листопада 2018 року м. Перечин

Суддя Перечинського районного суду Закарпатської області Ганько І.І., розглянувши скаргу ОСОБА_1 на постанову старшого державного виконавця Великоберезнянського міжрайонного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області ОСОБА_2 від 16 жовтня 2018 року ВП № 35754347 про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся в суд із зазначеною скаргою, у якій просить скасувати постанову старшого державного виконавця, винесену при примусовому виконанні виконавчого листа № 712/19846/2012, виданого Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області 19 листопада 2012 року (виконавче провадження № 35754347), про тимчасове обмеження його у праві виїзду за межі України. Посилається на те, що вказану постанову від 16 жовтня 2018 року отримав 22 жовтня 2018 року, однак вважає її такою, що винесена з порушенням норм процесуального права. Так, державним виконавцем не було надано жодного доказу, який би підтверджував обставину ухилення ним від виконання зобовязань за судовим рішенням, тоді як факт ухилення має підтверджуватись сукупністю доказів, які державний виконавець повинен зазначити у поданні. Навпаки, в оскаржуваній постанові міститься завідомо неправдива інформація про те, що він взагалі не вчиняв жодних дій по виконанню рішення суду про стягнення аліментів. У нього дійсно є заборгованість по сплаті аліментів, однак протягом 2017 2018 років по мірі можливості він сплачував аліменти та не ухилявся від виконання судового рішення, підтвердженням чого є фіскальні чеки про переказ грошових коштів в якості сплати аліментів та розрахунок заборгованості, наданий йому державним виконавцем. Оскільки, звертаючись до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, державний виконавець не надав доказів того, що він ухилявся від виконання зобовязань, покладених на нього судовим рішенням, а також доказів, які б свідчили про доцільність обмеження його у праві виїзду за кордон, тому просить скаргу задовольнити.

Разом з цим, процесуальний закон визначає підсудність справ вказаної категорії, встановлюючи відповідні правила визначення суду, котрий має право розглядати скаргу.

Відповідно до положень ст. 447, ч. 1 ст. 448 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи. Скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Як вбачається із самої скарги та доданих до неї матеріалів, оскаржувана постанова була винесена старшим державним виконавцем при примусовому виконанні виконавчого листа №712/19846/2012 від 19 листопада 2012 року, виданого Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області.

Відтак, з урахуванням положень ч. 1 ст. 431 ЦПК України, згідно якої виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції, суддя приходить до висновку, що в даному випадку судом, який розглянув справу як суд першої інстанції є Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області.

Статтею 8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» як одну із засад організації судової влади проголошено право на повноважний суд, що передбачає розгляд справи у суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом, та суддею, який визначається згідно з порядком розподілу судових справ, установленим відповідно до закону. Процесуальними кодексами визначаються вимоги до складу суду.

Відповідно до положень ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Отже, дана справа не підсудна Перечинському районному суду Закарпатської області.

Як розяснено у п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» від 07 лютого 2014 року у разі відсутності спеціальної норми щодо вирішення певних питань, що виникають при розгляді скарг на рішення, дії або бездіяльність посадових осіб державної виконавчої служби, при розгляді таких скарг мають застосовуватися положення ЦПК, якими врегульовано аналогічні питання.

Так, відповідно до вимог ч. 9 ст. 187 ЦПК України якщо за результатами отриманої судом інформації буде встановлено, що справа не підсудна цьому суду, суд надсилає справу за підсудністю в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Враховуючи вищенаведене, суддя приходить до висновку, що дану скаргу слід передати за підсудністю до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області.

Тому, керуючись ст. ст. 27, 31, 187, 258 260, 261, 263, 431 ч. 1, 447, 448 ЦПК України, суддя, -

П О С Т А Н О В И В :

скаргу ОСОБА_1 на постанову старшого державного виконавця Великоберезнянського міжрайонного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області ОСОБА_2 від 16 жовтня 2018 року ВП № 35754347 про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України, передати на розгляд до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області (88000 Закарпатська область м. Ужгород, вул. Загорська, № 53).

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в пятнадцятиденний строк з дня проголошення ухвали. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя: ОСОБА_3