Справа № 2-5743/08
УХВАЛА

8 жовтня 2018 року Хмельницький міськрайонний суд в складі:

головуючого - судді Карплюка О.І.

при секретарі Скоринському В.В.

з участю представника скаржника ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому справу за скаргою ОСОБА_2 на рішення, дії та бездіяльність державного виконавця,

встановив:

ОСОБА_2 звернулась до суду зі скаргою, в якій просить визнати бездіяльність в.о. начальника Другого відділу ДВС міста Хмельницький щодо виконання рішення суду за виконавчими провадженнями №9567264 - про стягнення аліментів та №41238478 - про стягнення неустойки неправомірною, визнання протиправним та скасування розрахунку заборгованості по аліментам від 26 липня 2018 року та зобов'язання провести розрахунок заборгованості по аліментам відповідно до вимог ст. 182 ч. 2 СК України, посилаючись на те, що вказаний державний виконавець належним чином не виконує свої обов'язки з цього приводу.

Представник скаржника в судовому засіданні вимоги скарги підтримав.

В судове засідання представник Другого відділу ДВС міста Хмельницький не з'явився без поважних причин, повідомлений про дату, час і місце судового засідання належним чином, не повідомивши про причини неявки.

Заслухавши учасника процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що скарга не підлягає задоволенню.

Так, відповідно до вимог ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 12 вересня 2008 року вирішено стягувати з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої доньки Юлії, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі ? із всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 5 серпня 2008 року і до повноліття дитини.

Відповідно до вимог ст. 182 ч. 2 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Відповідно до вимог ст. 183 ч. 1 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Відповідно до вимог ст. 195 ч. ч. 1 та 2 СК України заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном. Заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості.

Як бачається з матеріалів справи, державним виконавцем було звернено стягнення на заробітну плату боржника, яку він отримував в ПАТ «Хмельниччина-Авто, а в подальшому в ТОВ ТЛА Хмельницький.

Відповідно до вимог ст. 13 ч. 2 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обовязком суду.

Однак, ні скаржником, ні її представником не надано суду доказів про можливий період, протягом якого боржник не працював.

Крім того, розрахунок заборгованості по аліментам не є рішенням державного виконавця.

Також, відповідно до вимог ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» визначено обов'язки і права виконавців.

Відповідно до вимог ст. 18 ч. 1 цього Закону виконавець зобовязаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Таким чином, суд не в праві втручатись в діяльність державного виконавця при здійсненні ним виконавчого провадження, та зобов'язувати його вчиняти ті чи інші дії, спрямовані на примусове виконання судових рішень. Крім того, як з'ясовано судом, вказаним державним виконавцем вживались всі необхідні заходи для виконання вищезгаданого судового рішення.

Оцінюючи встановлене, суд приходить до висновку, що вимоги скаржника є не обгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 259, 260, 447-453 ЦПК України, ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», суд

ухвалив:

В задоволенні вимог скарги ОСОБА_2 про визнання бездіяльністю в.о. начальника Другого відділу державної виконавчої служби міста Хмельницький щодо виконання рішення суду за виконавчими провадженнями №9567264 - про стягнення аліментів та №41238478 - про стягнення неустойки неправомірною, визнання протиправним та скасування розрахунку заборгованості по аліментам від 26 липня 2018 року та зобов'язання провести розрахунок заборгованості по аліментам відповідно до вимог ст. 182 ч. 2 СК України відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до апеляційного суду Хмельницької області протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя: