Постанова

Іменем України

26 вересня 2018 року

м. Київ

справа № 752/14096/15-ц

провадження № 61-18732св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Лесько А. О. (суддя-доповідач), Мартєва С. Ю., Сімоненко В. М.,

Штелик С. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - публічне акціонерне товариство «ОТП Банк»,

третя особа - товариство з обмеженою відповідальністю «Маркет Стіл»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_4, подану представником ОСОБА_5, на рішення Апеляційного суду міста Києва від 06 грудня 2016 року у складі колегії суддів: Болотова Є. В., Білич І. М., Поліщук Н. В.,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» (далі - ПАТ «ОТП Банк», Банк), третя особа - товариство з обмеженою відповідальністю «Маркет Стіл» (далі - ТОВ «Маркет Стіл»), про визнання поруки припиненою.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що 15 квітня 2011 року між ТОВ «Маркет Стіл» та ПАТ «ОТП Банк» укладено договір про надання банківських послуг

№ CR11-073/300-4, згідно якого банк зобов'язався надати позичальнику кредит у розмірі ліміту зобов'язань, який складає 20 000 000,00 грн зі строком до 04 квітня 2013 року. Того ж дня, з метою забезпечення виконання зобов'язань позичальника за договором про надання Кредиту між

ОСОБА_4 та банком було укладено договір поруки № SR 11-068/300. На виконання умов Договору про надання кредиту позичальником було видано кредит у розмірі, встановленому Договором, з урахуванням Додаткових угод до нього, згідно поданих ТОВ «Маркет Стіл» кредитних заявок, остання з яких датована 05 вересня 2012 року за № 240-к. ТОВ «Маркет Стіл» припинив здійснювати платежі з метою погашення заборгованості за кредитом

02 липня 2012 року, а тому строк виконання основного зобов'язання необхідно відраховувати від дати повернення позичальником Банку траншу за останньою кредитною заявкою від 05 вересня 2012 року № 240-к, а саме від 03 грудня 2012 року. ОСОБА_4 зазначає, що протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, починаючи з 03 грудня 2012 року, відповідач не заявив своїх вимог до нього як до поручителя шляхом пред'явлення позовної вимоги, а відтак, в силу статті 559 ЦК України, порука має вважатися припиненою.

У зв'язку з викладеним просив визнати поруку за Договором поруки від

15 квітня 2011 року № SR 11-068/300 припиненою.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 10 жовтня 2016року позов задоволено.

Визнано припиненою поруку за Договором № SR 11-068/300 від 15 квітня

2011 року, що укладений між ОСОБА_4та ПАТ «ОТП Банк».

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що договір поруки припинився, оскільки Банк не звернувся до поручителя з позовом протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов'язання.

Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 06 грудня 2016 року апеляційну скаргу ПАТ «ОТП Банк» задоволено, рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_4 до ПАТ «ОТП Банк», третя особа - ТОВ «Маркет Стіл», про визнання поруки припиненоювідмовлено.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивоване тим, що банк звернувся з вимогою до поручителя у встановлений законом строк, оскільки від дня настання строку основного зобов'язання (28 січня 2013 року) до пред'явлення позову до поручителя (28 червня 2013 року), шестимісячний строк пред'явлення вимоги не закінчився, та суд першої інстанції задовольняючи позов дійшов помилкового висновку про припинення поруки.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, поданій ОСОБА_5, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення суду першої інстанції, формально розглянув справу, без дослідження обставин справи та невірно визначив дату припинення основного зобов'язання за Кредитним договором. Зазначає, що видача грошових коштів боржнику здійснювалася траншами (частинами) за кредитними заявками клієнта в розмірі генерального ліміту 12 222 000,00 грн, протягом генерального строку до 04 квітня 2013 року, за обставин якщо відсутній випадок невиконання умов цього договору. Також зазначав, що у кожній кредитній заявці був встановлений строк повернення кожного траншу. Тому дата з якої суд повинен рахувати шестимісячний строк, встановлений статтею 559 ЦК України, для звернення кредитора з позовом до поручителя - це строк виконання зобов'язання боржником за кожним траншем окремо. У зв'язку з цим Банк мав право звернутися до поручителя з позовом в межах шестимісячного строку за кожним траншем окремо, за останнім траншем строк виконання зобов'язання закінчився 03 грудня 2012 року, а шестимісячний строк закінчився 03 червня 2013 року. Банк в межах цього строку до поручителя не звернувся, тому договір поруки є припиненим.

07 квітня 2017 року ПАТ «ОТП Банк» подало до суду заперечення на касаційну скаргу ОСОБА_4, у яких зазначає, що суд апеляційної інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення. Посилається на те, що відповідно до пункту 9 кредитного договору від 15 квітня 2011 року № CR 11-073/300-4 Банк

25 січня 2013 року рекомендованим листом направив божнику досудову вимогу про погашення всієї заборгованості за цим договором, яка мала бути виконана протягом 3 банківських днів з дня її пред'явлення. У зв'язку з цим строк виконання основного зобов'язання за кредитним договором настав

31 січня 2013 року, оскільки 26 та 27 січня 2013 року були вихідними днями, то строк виконання досудової вимоги розпочався 28 січня 2013 року та закінчився через 3 банківські дні 30 січня 2013 року. Досудова вимога Банку боржником не була виконана. Оскільки виконання основного зобов'язання за кредитним договором було змінено досудовою вимогою, строк його виконання настав 31 січня 2013 року. Шестимісячний строк пред'явлення вимоги до поручителя ними не пропущено, оскільки він закінчується 30 липня 2013 року, а з позовом до ОСОБА_4 Банк звернувся 28 червня 2013 року в межах цього строку.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII«Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

05 березня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Перевіривши доводи касаційної скарги та дослідивши матеріали справи, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Суди встановили, що 15 квітня 2011 року між ТОВ «Маркет Стіл» та ПАТ«ОТП Банк» було укладено договір про надання банківських послуг № CR 11-073/300-4 (а. с. 12-50, том 1).

На виконання умов договору про надання банківських послуг від 15 квітня 2011 року № CR 11-073/300-4 ТОВ «Маркет Стіл» було відкрито кредитну лінію з лімітом до 20 000 000,00 грн на строк до 04 квітня 2013 року (пункти 3, 28.1.1, 28.1.2, 28.1.7, 34.1, 34.2 договору).

Згідно з пунктом 7 договір про надання банківських послуг Банк здійснює надання кожної Банківської послуги Клієнту відповідно до Заяви про надання Банківської послуги, яка кожного разу надається Клієнтом Банку в письмовому вигляді.

15 квітня 2011 року між ОСОБА_4 та ПАТ «ОТП Банк» було укладено договір поруки № SR 11-068/300 (а. с. 71-84, том 1).

13 травня 2011 року між Публічним акціонерним товариством «Луганський трубний завод» (далі - ПАТ «Луганський трубний завод») та ПАТ «ОТП Банк» було укладено Договір про надання банківських послуг № СR 11-074/300-4 від 13 травня 2011 року зі змінами та доповненнями до нього (а. с. 120-153,

том 1).

13 травня 2011 року між ОСОБА_4 та ПАТ «ОТП Банк» було укладено договір поруки № SR 11-074/300.

26 листопада 2011 року між ПАТ «ОТП Банк», ПАТ «Луганський трубний завод» та ТОВ «Маркет Стіл» було укладено Договір про переведення боргу, відповідно до пункту 2 якого ПАТ «Луганський трубний завод» переводить на нового боржника - ТОВ «Маркет Стіл», а ТОВ «Маркет Стіл» приймає на себе усі борги ПАТ «Луганський трубний завод», у тому числі суму отриманого кредиту у розмірі 27 500 000,00 грн, за зобов'язаннями, зазначеними у договорі про надання банківських послуг № CR 11-074/300-4 від 13травня

2011 року.

25 січня 2013 року за вихідними №№ 85-85-1/119 та 85-85-1/120 ПАТ «ОТП Банк» було направлено ТОВ «Маркет Стіл» досудові вимоги про погашення всієї заборгованості за договорами про надання банківських послуг від

15 квітня та 13 травня 2011 року №№ CR 11-073/300-4; 11-074/300-4 (а. с. 214, том 1).

06 лютого 2013 року за вихідними №№ 85-85-1/198 та 85-85-1/206 ПАТ «ОТП Банк» направилоОСОБА_4 та ТОВ «Маркет Стіл» повторно досудові вимоги про погашення всієї заборгованості за договорами про надання банківських послуг від 15 квітня та 13 травня 2011 року №№ CR 11-073/300-4; 11-074/300-4 (а. с. 215-219, том 1).

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 546 ЦК України встановлено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема, порукою.

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 цього Кодексу).

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником (абзац 2 частина перша статті 553 ЦК України).

Відповідно до частини першої, другої статті 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що й боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Припинення поруки пов'язане, зокрема, із закінченням строку її чинності.

За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК Україниякщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому.

У пункті 7 договору поруки від 15 квітня 2011 року № SR 11-068/300 зазначено, що строк дії договору дорівнює генеральному строку за обставин, що відсутній випадок невиконання умов договору. За обставин наявності випадку невиконання умов договору, договір залишається чинним до тих пір, поки всі зобов'язання клієнта перед Банком не будуть виконані в повному обсязі. Значення генерального строку наведене в пункті 21 цього договору. Згідно пункту 21 генеральний строк діє до 04 квітня 2013 року включно.

Відповідно до пункту 9 договору про надання банківських послуг від 15 квітня 2011 року № CR 11-073/300-4 незалежно від (додатково до) інших положень договору Банк вправі вимагати виконання боргових зобов'язань в цілому або у визначеній Банком частині за умови настання обставин, що свідчать про те, що боргові зобов'язання відносно наданої банківської послуги своєчасно не будуть виконані.

У зв'язку з порушенням боржником виконання зобов'язання за договором про надання банківських послугПАТ «ОТП Банк» відповідно до пункту 9 цього договору використав своє право достроково стягнути з боржника заборгованість, надіславши 25 січня 2013 року ТОВ «Маркет Стіл» досудову вимогу про погашення всієї заборгованості за договором про надання банківських послуг від 15 квітня 2011 року № CR 11-073/300-4 й пов'язаних із ним платежів.

Таким чином, пред'явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за договором, сплати відсотків за користування кредитом та пені, Банк відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов'язання й був зобов'язаний пред'явити позов до поручителя протягом шести місяців, починаючи від цієї дати.

Як вбачається з матеріалів справи, 19 червня 2013 року за вихідним

№ 1711-23/13 ПАТ «ОТП Банк» звернулося до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договорами про надання банківських послуг від 15 квітня та 13 травня 2011 року №№ CR 11-073/300-4; 11-074/300-4 у розмірі 41 042 884,81 грн

(а. с. 220-231, том 1).

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 16 липня 2013 року відкрито провадження у справі № 202/27696/13-ц (а. с. 232, том 1).

Отже, ПАТ «ОТП Банк» звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості з ОСОБА_4 в межах шестимісячного строку, оскільки у разі зміни кредитором на підставі частини другої статті 1050 ЦК України строку виконання основного зобов'язання, передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячний строк підлягає обрахуванню від цієї дати.

Суд апеляційної інстанції у своєму рішенні обґрунтовано зазначив, що Банк звернувся до суду з вимогою до поручителя у встановлений законом строк, оскільки від дня настання строку виконання основного зобов'язання (28 січня 2013 року) до пред'явлення позову до поручителя (19 червня 2013 року, ухвала суду про відкриття провадження - 16 липня 2013 року), шестимісячний строк пред'явлення вимоги не закінчився.

Суд першої інстанції, задовольняючі позовні вимоги ОСОБА_4, на вказані обставини справи уваги не звернув та дійшов помилкового висновку, що шестимісячний строк пред'явлення вимоги до поручителя закінчився.

Суд апеляційної інстанції, розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, правильно визначився із характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, на підставі належним чином оцінених доказів та дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Наведені в касаційній скарзі доводи не спростовують висновку суду апеляційної інстанції, обґрунтовано викладеного у мотивувальній частині рішення, та зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками суду щодо їх оцінки. Відповідно до статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 400, 401, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, подану представником ОСОБА_5, залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду міста Києва від 06 грудня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий СуддіВ. С. Висоцька А. О. Лесько С. Ю. Мартєв В. М. Сімоненко С. П. Штелик