№ 243/8942/18
Справа № 2-н/243/837/2018
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 вересня 2018 року Суддя Слов'янського міськрайонного суду Донецької області Пронін С.Г., розглянувши заяву ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання дітей,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 на утримання їх малолітнього сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, до досягнення ним повноліття, та повнолітнього сина - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, до закінчення навчання чи до досягнення двадцятитрьохрічного віку, аліментів у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) боржника, але не більше 10 розмірів прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку та не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Вивчивши заяву про видачу судового наказу з урахуванням доданих до неї документів, приходжу до висновку про наступне.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов'язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.

Тобто цивільно-процесуальним законодавством України передбачена можливість видачі судового наказу про стягнення аліментів на утримання саме малолітніх або неповнолітніх дітей. Вимога про стягнення аліментів на утримання повнолітніх доньки або сина, які продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, може бути заявлена у позовному провадженні.

Натомість заявником заявлено вимогу про стягнення аліментів і на утримання малолітнього сина, і на утримання повнолітнього сина.

Пунктом третім частини першої статті 165 ЦПК України передбачено, що якщо заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам статті 161 цього кодексу, то суддя відмовляє у видачі судового наказу. Згідно з приписами ч. 3 ст. 165 ЦПК України у разі якщо в заяві про видачу судового наказу містяться вимоги, частина з яких не підлягає розгляду в порядку наказного провадження, суд постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу лише в частині цих вимог. У разі якщо заявлені вимоги між собою взаємопов'язані і окремий їх розгляд неможливий, суд відмовляє у видачі судового наказу.

Таким чином, враховуючи, що заявник у своїй заяві про видачу судового наказу не виокремлює розміри аліментів, які вона просить стягувати з ОСОБА_2 на утримання кожної дитини, а визначає єдиний розмір аліментів на утримання обох синів, суд приходить до висновку, що вимоги, заявлені ОСОБА_1, пов'язані між собою і окремий їх розгляд є неможливим.

З урахуванням наведеного, вважаю необхідним відмовити заявнику у видачі судового наказу.

На підставі викладеного, керуючись п. 3 ч. 1 ст. 165 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В :

ОСОБА_1 у видачі судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання дітей - відмовити.

Роз'яснити заявнику, що відмова у видачі судового наказу з підстави, передбаченої пунктом третім частини першої статті 165 цього Кодексу, унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою. Заявник у цьому випадку має право звернутися з тими самими вимогами у позовному порядку.

Ухвала може бути оскаржена в судову палату по цивільних справах Апеляційного суду Донецької області шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Апеляційного суду Донецької області

протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Слов'янського

міськрайонного суду С.Г. Пронін