Постанова

Іменем України

15 серпня 2018 року

м. Київ

справа № 234/9890/16-ц

провадження № 61-19998св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого Висоцької В. С.,

суддів: Лесько А. О., Мартєва С. Ю., Пророка В. В., Штелик С. П. (суддя-доповідач)

учасники справи:

позивач ОСОБА_1,

відповідач Краматорська міська рада,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Краматорського міського суду Донецької області від 01 листопада 2016 року у складі судді Переверзевої Л. І. та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 20 грудня 2016 року у складі суддів: Курило В. П., Космачевської Т. В., Тимченко О. О.,

В С Т А Н О В И В :

У червні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Краматорської міської ради про визначення додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини.

Позов мотивовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати ОСОБА_2, після смерті якої відкрилась спадщина на будинок та земельну ділянку, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1. За життя ОСОБА_2 склала заповіт, за яким все своє майно заповіла ОСОБА_1 Позивач вказував, що про смерть матері та існування заповіту він не знав, зв'язок з матірю не підтримував, оскільки у 1980 році виїхав до Російської Федерації на постійне місце проживання. Після його відїзду більше з матірю він ніколи не бачився та не спілкувався, так як вони мали різні погляди на життя. Про смерть матері він дізнався у квітні 2016 року.

21 червня 2016 року ОСОБА_1 через свого представника звернувся до приватного нотаріуса Краматорського міського нотаріального округу Соловйової С. С. із заявою про прийняття спадщини після ОСОБА_2, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1, проте йому було відмовлено у відкритті спадкової справи після смерті ОСОБА_2 з підстав пропуску ним шестимісячного строку, встановленого для прийняття спадщини.

Посилаючись на те, що пропустив строк для прийняття спадщини з поважних причин, оскільки про смерть матері та складений нею заповіт дізнався лише у квітні 2016 року, ОСОБА_1 просив визнати причини пропуску ним шестимісячного строку для прийняття спадщини за заповітом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 поважними, та визначити йому додатковий строк, достатній для подання заяви про прийняття спадщини.

Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 01 листопада 2016 року у задоволені позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що судом не встановлено обставин, які б свідчили, що у ОСОБА_1 існували причини, повязані з непереборними, істотними труднощами в прийнятті спадщини. Причини, на які посилається позивач, а саме те, що він не знав про смерть матері та існування заповіту, не є поважними.

Ухвалою апеляційного суду Донецької області від 20 грудня 2016 року рішення Краматорського міського суду Донецької області від 01 листопада 2016 року залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що суд першої інстанції правильно виходив із того, що вказані позивачем причини пропуску строку на прийняття спадщини, не є поважними.

У касаційній скарзі, поданій у лютому 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалу апеляційного суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що строк для прийняття спадщини пропущений позивачем з поважних причин, оскільки до 21 квітня 2016 року він не знав та не міг знати про смерть своєї матері, тому суди першої та апеляційної інстанції неправильно застосували норми частини третьої статті 1272 ЦК України.

У запереченні на касаційну скаргу Краматорська міська рада зазначила про те, що суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про відмову ОСОБА_1 у задоволенні позову, оскільки не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як незнання про смерть матері та незнання про існування заповіту.

10 травня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

За частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Суди установили, що 27 квітня 1971 року ОСОБА_2 склала заповіт, посвідчений нотаріусом Другої Краматорської держаної нотаріальної контори ОСОБА_4, яким все своє майно заповіла сину ОСОБА_1

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла.

Після її смерті відкрилася спадщина на будинок та земельну ділянку, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно з частиною першою статті 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Відповідно до частини першою статті 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народженні живими після відкриття спадщини.

Установлено, що спадкоємцем після смерті ОСОБА_2 як за заповітом, так і за законом є ОСОБА_1

Постановою приватного нотаріуса Краматорського міського нотаріального округу Соловйової С.

С. від 21 червня 2016 року відмовлено ОСОБА_1 у відкритті спадкової справи після смерті ОСОБА_2, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1, у звязку з пропуском шестимісячного строку для звернення із заявою про прийняття спадщини.

Відповідно до частини першої статті 1269, частини першої статті 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Згідно з положеннями статті 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини.

За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.

Пленум Верховного Суду України у пункті 24 постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам розяснив, що, вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, повязані з обєктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

В обґрунтування поважності причин пропущення строку для подання заяви про прийняття спадщини ОСОБА_1 зазначив, що він з 1980 року постійно проживає у Російській Федерації, з моменту відїзду з матірю він більше не бачився і не спілкувався через різні погляди на життя, про смерть матері дізнався лише у квітні 2016 року.

Суди попередніх інстанцій на підставі встановлених обставин справи та належним чином оцінених судами доказів, керуючись положеннями статей 1222, 1220, 1269, 1270, 1272 ЦК України про порядок прийняття спадщини, правильно встановили, що причини, на які посилався ОСОБА_1 як на підставу для визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини, а сааме: незнання про смерть матері та незнання про існування заповіту, не можуть бути визнані поважними, тому дійшли обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Суди правильно зазначили, що поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця, то правових підстав для визначення додаткового строку для прийняття спадщини немає.

Аналогічний висновок міститься у постановах Верховного Суду України від 26 вересня 2012 року у справі № 6-85цс12 та від 04 листопада 2015 року у справі № 6-1486цс15.

Докази та обставини, на які посилається заявник у касаційній скарзі, були предметом дослідження судами першої та апеляційної інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами попередніх інстанцій були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги є аналогічними доводам, викладеним в апеляційній скарзі, та не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині рішень, та зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів попередніх інстанцій щодо їх оцінки, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Так, посилання заявника у апеляційній та касаційній скаргах на те, що з 1993 року він є інвалідом, що позбавило його можливості приїхати до м. Краматорська, є безпідставним. Матеріали справи не містять відповідного підтвердження встановлення позивачу інвалідності. Крім того, такі докази повинні подаватися до суду першої інстанції на підтвердження позовних вимог.

Не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сім'єю), невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови.

Таким чином, наведені в касаційній скарзі доводи не спростовують висновків судів попередніх інстанцій та не дають підстав вважати, що судами порушено норми матеріального та процесуального права.

Викладене дає підстави для висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін із підстав, передбачених статтею 410 ЦПК України.

З урахуванням викладеного та керуючись статтями 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Краматорського міського суду Донецької області від 01 листопада 2016 року та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 20 грудня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді: А. О. Лесько

С. Ю. Мартєв

В. В. Пророк

С.П. Штелик