РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2018 року м. Кремінна

Справа № 414/2324/18

Провадження № 2/414/565/2018

Кремінський районний суд Луганської області у складі:

головуючого судді Безкровного І.Г.,

за участю секретаря с/з ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кремінна Луганської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2, в інтересах якої діє представник ОСОБА_3, до ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2, в інтересах якої діє представник ОСОБА_3, звернулася до Кремінського районного суду Луганської області з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням.

В обґрунтування позову зазначається, що ухвалою Кремінського районного суду Луганської області від 26.01.2017, яка набрала законної сили 01.02.2017, між ОСОБА_2 та ОСОБА_2 було затверджено мирову угоду та розподілено майно подружжя. За цією ухвалою за позивачем ОСОБА_2 було визнано право власності на житловий будинок, що знаходиться за адресою: Луганська область, м. Кремінна, вул. Козацька (минула назва Пролетарська), 107. Також за позивачем ОСОБА_2 було визнано право власності на земельну ділянку для обслуговування цього житлового будинку та господарських будівель площею 0,0610 га, кадастровий номер земельної ділянки :02:201:0401, що розташована за адресою: Луганська область, м. Кремінна, вул. вул. Козацька (минула назва Пролетарська), 107. Таким чином, ОСОБА_2 є власником зазначеного житлового будинку, де вона зареєстрована.

За вказаною адресою також зареєстрований її колишній чоловік ОСОБА_2, який не бажає у добровільному порядку знятися з реєстрації, що перешкоджає позивачу у реалізації її права власності на вказаний будинок.

У звязку із викладеними обставинами позивач просила суд визнати відповідача таким, що втратив право користування зазначеним жилим приміщенням.

У судове засідання позивач та її представник не зявилися, останній надав заяву, в якій просив розглянути справу за відсутності сторони позивача, а також зазначив, що позовні вимоги підтримує та наполягає на їх задоволенні.

Відповідач у судове засідання не зявився, надав заяву, в якій просив розглянути справу за його відсутності, в якій також зазначив, що позовні вимоги визнає та не заперечуює проти їх задоволення.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Враховуючи, що особи, які беруть участь у справі, не скористалися правом брати участь у судовому засіданні, суд розглядав цивільну справу за наявними у справі матеріалами та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, всебічно, повно та обєктивно дослідивши та оцінивши за своїм внутрішнім переконанням наявні в матеріалах справи докази як окремо, так і в їх сукупності, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що сторони з 1994 по 2014 рік перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано (а.с. 4-5, 34).

Згідно з ухвалою Кремінського районного суду Луганської області від 26.01.2017 про затвердження мирової угоди у цивільній справі про поділ майна подружжя, яка набрала законної сили 01.02.2017, за позивачем ОСОБА_2 було визнано право власності на житловий будинок з будівлями та на земельну ділянку для обслуговування цього житлового будинку та господарських будівель, що розташовані за адресою: Луганська область, м. Кремінна, вул. Козацька (минула назва Пролетарська), 107. Зазначені обставини також підтверджуються витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 82928037 від 21.03.2017 та № 83097457 від 22.03.2017, а також витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-017 від 15.03.2017 (а.с. 7, 10, 11, 12-14).

Відповідно до довідки Кремінської міської ради № 3-06-02/2120 від 05.09.2018 та домової книги на зазначений будинок відповідач ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 (минула назва Пролетарська), 107 (а.с. 15-16, 20).

З акту про встановлення фактичного місця проживання від 01.10.2018 вбачається, що з 2014 року відповідач ОСОБА_2 не проживає за місцем своєї реєстрації за адресою: Луганська область, м. Кремінна, вул. Козацька (минула назва Пролетарська), 107, що підтверджується підписами сусідів ОСОБА_5 та ОСОБА_6 (а.с. 31).

Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р., Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції» № 475/97-ВР від 17.07.1997, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 Цивільного кодексу України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння.

Права членів сімї власника на користування житловим приміщенням врегульовані ст. 405 ЦК України та ст. 156 Житлового кодексу України, відповідно до вимог яких члени сімї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону та в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником.

Відповідно до ч. 4 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Згідно з ч.ч. 1, 4 ст. 156 ЖК України члени сімї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сімї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.

Відповідно до ст. 3 Сімейного кодексу України сімю складають особи, які спільно проживають, повязані спільним побутом, мають взаємні права та обовязки.

У ч. 2 ст. 64 ЖК України зазначається, що до членів сімї належать дружина наймача (власника), їхні діти, батьки та інші особи, якщо вони проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Права члена сімї має також і особа, яка перестала бути членом сімї наймача, але продовжує проживати в займаному ним житловому приміщенні.

Згідно з ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до п. 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07.02.2014, оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (стаття 41 Конституції України, статті 316, 319 ЦК), то власник на підставі статті 391 ЦК не може бути визнаний таким, що втратив право користування своїм майном, зокрема жилим приміщенням або виселений із нього, оскільки це не відповідає характеру спірних правовідносин. У звязку з цим під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сімї, попередніми членами його сімї, а також членами сімї попереднього власника житла.

Згідно з ч. 2 ст. 405 ЦК України член сімї власника житла може бути визнаний таким, що втратив право користування цим жилим приміщенням, внаслідок відсутності цієї особи в цьому приміщені понад один рік без поважних причин.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 є власником житлового будинку з будівлями за адресою: Луганська область, м. Кремінна, вул. Козацька (минула назва Пролетарська), 107, в якій залишаються зареєстрованими її колишній чоловік ОСОБА_2, який добровільно не бажає знятися з реєстрації, що позбавляє позивача права вільно користуватися та розпоряджатися належною їй власністю.

Відповідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Враховуючи, що відповідач надав суду письмову заяву, в якій безумовно визнав позовні вимоги, суд приймає визнання позову відповідачем. При цьому судом враховано, що у справі відсутні будь-які докази, які б свідчили про те, що визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Таким чином, враховуючи зазначені обставини, а також той факт, що колишній чоловік позивача ОСОБА_2 без поважних причин не проживає за адресою своєї реєстрації понад рік, що підтверджується дослідженими в судовому засіданні актом про встановлення фактичного місця проживання від 01.10.2018, суд дійшов висновку, що відповідач втратив право користування жилим приміщенням за місцем реєстрації у будинку позивача, а тому позов підлягає повному задоволенню.

Крім того, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Cудові витрати, повязані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача.

Оскільки позов підлягає повному задоволенню, суд також вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені останньою судові витрати у справі у вигляді сплаченої нею при зверненні з позовом до суду суми судового збору в розмірі 704,80 грн (а.с. 2).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10-13, 76-81, 89, 141, 258, 259, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1; місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2), в інтересах якої діє представник ОСОБА_3 (паспорт серії МН № 565167; місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_3), до ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_2; місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2), про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, задовольнити повністю.

Визнати ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, таким, що втратив право користування жилим приміщенням, а саме житловим будинком, розташованим за адресою: Луганська область, м. Кремінна, вул. Козацька (минула назва Пролетарська), 107.

Стягнути із ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_2; місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1; місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2) судовий збір у розмірі 704,80 грн (семисот чотирьох гривень вісімдесяти копійок).

Рішення суду може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги до Луганського апеляційного суду безпосередньо або через Кремінський районний суд Луганської області протягом тридцяти днів з дня його складення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І.Г. Безкровний