Постанова

Іменем України

19 вересня 2018 року

м. Київ

справа № 639/9969/15-ц

провадження № 61-31729св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Кузнєцова В. О. (суддя-доповідач), Олійник А. С., Погрібного С. О., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5,

представник відповідача - ОСОБА_6,

третя особа - Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_5 в особі представника ОСОБА_6на рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 19 травня 2017 року у складі головуючого-судді Труханович В. В. та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 03 жовтня 2017 року у складі колегії суддів: Бурлака І. В., Карімової Л. В., Яцини В. Б.,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 про поділ спільного майна подружжя.

Позов мотивовано тим, що він з ОСОБА_5 перебував у зареєстрованому шлюбі з 03 вересня 2004 року. На даний час вони припинили сімейно-шлюбні відносини, дітей не мають. В період шлюбу ними було придбано автомобіль марки Audi A6, 1999 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 та автомобіль марки Nissan Juke, 2013 року випуску, номерний знак НОМЕР_2, право власності на які було зареєстровано на ОСОБА_5

Оскільки між ними не досягнуто домовленості щодо часток у праві спільної сумісної власності ОСОБА_4 просив суд визнати за ним право власності на ? частку автомобіля марки Audi A6, 1999 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 та автомобіля марки Nissan Juke, 2013 року випуску, номерний знак НОМЕР_2 в порядку поділу спільного майна подружжя.

У січні 2016 року ОСОБА_5 звернулася до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя.

Позов обгрунтовано тим, що рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 14 грудня 2015 року шлюб між нею та ОСОБА_4 розірвано. В період шлюбу, а саме: 01 червня 2007 року між нею та Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» був укладений договір про надання споживчого кредиту, який вона повинна виплатити до 01 червня 2017 року; 24 лютого 2014 року між нею та Публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк» був укладений договір кредиту на придбання автотранспортних заосбів, який вона повинна виплатити не пізніше 10 лютого 2016 року. Для забезпечення виконання зазначених кредитних договорів між банками та ОСОБА_4 були укладені договори поруки.

Крім того, ОСОБА_5 зазначає про те, що під час шлюбу ними було придбано в'язальні машини марки SHIMA SEIKI-202 ff 5 клас, вартістю 5 тис. доларів США та SHIMA SEIKI SEK-214 ff 5 клас, вартістю 5 тис. доларів США, які відповідач відчужив не в інтересах сім'ї та без її згоди.

Ураховуючи викладене та посилаючись на частину четверту статті 65, статті 70, 71 СК України ОСОБА_5, з урахуванням уточнених позовних вимог, просила: стягнути з ОСОБА_4 на свою користь в рахунок ? частини погашених зобов'язань за кредитними договорами в сумі 211 950,38 грн; стягнути з ОСОБА_4 на свою користь грошову компенсацію за ? частку в спільному майні подружжя, а саме - в'язальних машин марки SHIMA SEIKI-202 ff 5 клас та SHIMA SEIKI SEK-214 ff 5 клас у сумі 123 950 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 19 травня 2017 року позов ОСОБА_4 задоволено. Поділено майно між ОСОБА_4 та ОСОБА_5, що придбано у період шлюбу, а саме: автомобіль марки Audi A6, 1999 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 та автомобіль марки Nissan Juke, 2013 року випуску, номерний знак НОМЕР_2 та визнано за ОСОБА_4 право власності в порядку поділу майна подружжя на ? частину автомобіля марки Audi A6, 1999 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 та автомобіля марки Nissan Juke, 2013 року випуску, номерний знак НОМЕР_2. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що оскільки спірні автомобілі були придбані сторонами в період шлюбу то вони, відповідно до статей 60, 61, 70 СК України, є спільним майном подружжя та підлягають поділу між сторонами в рівних частках.

Відмовляючи в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5, місцевий суд виходив із того, що позивачем не надано належних і допустимих доказів того, яка саме сума заборгованості за кредитом була погашена нею після розірвання шлюбу та на що саме пішли кошти отримані за кредитним договором. Що стосується відмови в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5 про стягнення грошової компенсації за ? частку в спільному майні подружжя, а саме - в'язальних машин марки SHIMA SEIKI-202 ff 5 клас та SHIMA SEIKI SEK-214 ff 5 клас у сумі 123 950 грн, то суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не надано належних та допустимих доказів придбання вказаних в'язальних машин в період шлюбу, а також доказів відчуження цих машин ОСОБА_4

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 03 жовтня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилено, рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 19 травня 2017 року в частині відмови в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5 залишено без змін.

Погоджуючись з рішенням районного суду, апеляційний суд виходив із того, що суд першої інстанції визначився з характером спірних правовідносин, нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, та дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5, оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своїх вимог.

Рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 19 травня 2017 року в частині задоволення первісного позову ОСОБА_4 апеляційним судом не переглядалось, оскільки сторонами не оскаржувалось.

У жовтні 2017 року ОСОБА_5 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить ухвалені у справі судові рішення в частині відмови в задоволенні її позову скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення, про задоволення позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди, відмовляючи в задоволенні зустрічного позову, не з'ясували фактичні обставини справи, а саме за які кошти були придбані автомобілі, джерело грошових коштів, використаних ОСОБА_5 для погашення кредитних зобов'язань, а також не враховано того, що частину грошових коштів було сплачено ОСОБА_5 на погашення кредитних зобов'язань після розірвання шлюбу.

Ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 жовтня 2017 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі.

Статтею 388 ЦПК України, в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

29 травня 2018 року справу № 639/9969/15-ц за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про поділ спільного майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя передано до Верховного Суду.

Станом на час розгляду справи Верховним Судом відзивів (заперечень) на касаційну скаргу не надходило.

Ухвалою Верховного Суду від 05 вересня 2018 року вищевказану справу призначено до судового розгляду.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статі 400 цього Кодексу.

За правилами частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційного скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судове рішення повинне ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги та відзив на касаційну скаргу, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на таке.

Суди попередніх інстанцій встановили, що з 03 вересня 2004 року ОСОБА_5 та ОСОБА_4 перебували в зареєстрованому шлюбі.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 14 грудня 2015 року шлюб між сторонами було розірвано.

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_3, автомобіль марки AUDI A6, 1999 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 з 13червня 2007 року належить ОСОБА_5

Крім того, автомобіль марки NISSAN JUKE, 2013 року випуску, номерний знак НОМЕР_2, відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_4, з 21 лютого2014 року належить ОСОБА_5

01 червня 2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_5 було укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, згідно з яким ОСОБА_5 надано кредитні кошти у вигляді одного траншу у сумі 65 тис. доларів США, що дорівнює еквіваленту 328 250,00 грн, який вона зобов'язується повернути у повному обсязі в терміни та у розмірах, що встановлені графіком погашення кредиту згідно Додатку № 1 до вказаного договору, але не пізніше 01 червня 2017 року зі сплатою 13,5 % річних.

В цей же день, для забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором між банком та ОСОБА_4 був укладений договір поруки.

Відповідно до довідки, виданої Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк», від 15 квітня 2016 року, клієнт ОСОБА_5, станом на 15 квітня 2016 року, не має отриманих та непогашених кредитів.

Крім того, 24 лютого 2014 року між Публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк» (далі- ПАТ «Укрсоцбанк») та ОСОБА_5 було укладено договір кредиту на купівлю автотранспортних засобів № 811АІ1, згідно з яким останній надано кредит в сумі 95 140,00 грн, зі сплатою 6,6 % річних та комісій з кінцевим терміном повернення заборгованості по кредиту 10 лютого 2016 року.

Вказаний кредитний договір було забезпечено договором поруки, укладеним в цей же день між банком та ОСОБА_4

Пунктом 1.2 договору кредиту на купівлю автотранспортних засобів від 24 лютого 2014 року № 811АІ1 визначено, що кредит надається позичальнику для сплати придбаного автомобіля марки «NISSAN» модель «JUKE», 2013 року випуску, чорного кольору, згідно з договором купівлі-продажу №14/02-028 від 14 лютого 2014 року, укладеним з ТОВ «Фрунзе - Холдинг».

Згідно із пунктом 1.1.3 вказаного договору одночасно з укладенням цього договору, з метою забезпечення сплати страхових платжеів за договором (договорами) страхування, передбаченим (и) пунктом 3.3.3 цього договору, з позичальником укладається договір про надання відновлювальної кредитної лінії (на сплату страхових платежів) від 24 лютого 2014 року № NSURANCE1.

24 лютого 2014 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_7 було укладено договір відновлювальної кредитної лінії № 811057196INSURANCE1 (на оплату страхових платежів), згідно з яким позичальнику буде надано кредит у вигляді траншів в межах максимального ліміту заборгованості в сумі 14 994,62 грн, зі сплатою процентів у розмірі, порядку та на умовах, визначених цим договором.

Згідно листа ПАТ «Укрсоцбанк» від 18 травня 2016 року, який міститься в матеріалах справи, заборгованість за договором кредиту від 24 лютого 2014 року № 811АІ1 була повністю погашена 10 лютого 2016 року, а за договором відновлювальної кредитної лінії від 24 лютого 2014 року № 811057196INSURANCE1 (на сплату страхових платежів) була повністю погашена 18 листопада 2015 року.

Відповідно до частини першої статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об'єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Належність майна до об'єктів права спільної сумісної власності визначено статтею 61 СК України, згідно з частиною третьою якої передбачено, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Норма частини третьої статті 61 СК України кореспондує частині четвертій статті 65 СК України, яка передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

За таких обставин за нормами сімейного законодавства умовою належності того майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя, до об'єктів спільної сумісної власності подружжя є визначена законом мета укладення договору - інтереси сім'ї, а не власні, не пов'язані з сім'єю інтереси одного з подружжя.

До складу майна, що підлягає поділу, входить загальне майно, наявне у подружжя на час розгляду справи, і те, що знаходиться у третіх осіб.

Разом з тим, при поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї.

Таким чином, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то цивільні права та обов'язки за цим договором виникають в обох із подружжя.

Якщо наявність боргових зобов'язань підтверджується відповідними засобами доказування, такі боргові зобов'язання повинні враховуватись при поділі майна подружжя.

Отже, у подружжя, окрім права спільної сумісної власності на отримані грошові кошти, також виникає зобов'язання в інтересах сім'ї у вигляді повернення кредитних коштів, виконання якого подружжя здійснює як солідарні боржники.

ОСОБА_5, звертаючись до суду з зустрічним позовом, посилалась на частину четверту статті 65 СК України та просила стягнути з ОСОБА_4 на свою користь 211 950,38 грн, що становить ? частину погашених нею зобов'язань за кредитним договором № 0, який вона укладала для придбання автомобіля марки AUDI A6, 1999 року випуску, номерний знак НОМЕР_1.

Судами також установлено, що пунктом 1.4 вказаного кредитного договору передбачено, що цільове призначення (мета) кредиту - кредит надається позичальникові для його особистих потреб, а саме: на придбання нерухомості та поточні потреби.

Відповідно до частини третьої статті 10 ЦПК України в редакції, чинній на час розгляду справи судами, кожна сторона повинна довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Статтею 60 ЦПК України в редакції, чинній на час розгляду справи судом, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З урахуванням вказаних обставин, суди попередніх інстанцій, відмовляючи в задоволенні зустрічного позову, дійшли обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_5 не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своїх вимог, а саме, яка саме сума заборгованості за кредитним договором була сплачена сторонами в період шлюбу, а яка особисто ОСОБА_5 після розірвання шлюбу. Оформлення квитанцій про сплату грошових коштів в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором на ім'я ОСОБА_5 не свідчать про те, що тільки вона приймала участь у їх сплаті.

Також колегія суддів погоджується з висновком суду першої та апеляційної інстанцій щодо відмови в задоволенні зустрічного позову про стягнення грошової компенсації за в'язальні машини, оскільки судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального права і без порушень норм процессуального права.

Доводи заявника у касаційній скарзі про те, що судами не з'ясовані належним чином фактичні обставини по справі, які мають значення для правильного вирішення даної справи, а саме те, що частину грошових коштів було сплачено ОСОБА_5 на погашення кредитних зобов'язань після розірвання шлюбу є необґрунтованими, оскільки судами надано оцінку всім доказам, наданих сторонами та ухвалено рішення без порушення норм процесуального права.

Інші доводи та обставини, на які посилається заявник у касаційній скарзі, були предметом дослідження суду першої та апеляційної інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Рішення суду першої та апеляційної інстанції в частині вирішення первісного позову сторонами не оскаржувалось, тому касаційним судом не переглядається.

Згідно зі статтею 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_5в особі представника ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 19 травня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 03 жовтня 2017 року у справі за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про стягнення ? частини погашених зобов'язань за кредитним договором та стягнення грошової компенсації за в'язальні машини залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. А. Стрільчук
Судді:В. О. Кузнєцов
А.С. Олійник
С. О. Погрібний
Г. І. Усик