Постанова

Іменем України

03 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 347/2358/14-ц

провадження № 61-11883св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), Журавель В. І., Крата В. І., Курило В. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідачі: Старокутівська сільська рада Косівського району Івано-Франківської області, ОСОБА_5, відділ Держземагенства у Косівському районі Івано-Франківської області,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 19 лютого 2016 року у складі суддів: Соколовського В. М., Беркій О. Ю., Пнівчук О. В.,

ВСТАНОВИВ :

У вересні 2014 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до Старокутівської сільської ради Косівського району Івано-Франківської області, ОСОБА_5, відділу Держземагенства у Косівському районі Івано-Франківської області про визнання недійсними рішень сільської ради та державного акту на право власності на земельну ділянку.

В обгрунтування своїх позовних вимог ОСОБА_4 посилалась на те, що рішенням Старокутівської сільської ради Косівського району Івано-Франківської області від 25 січня 2006 року ОСОБА_5 надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою на земельну ділянку площею 0,1650 га по АДРЕСА_1 для ведення особистого селянського господарства, а рішенням від 24 січня 2008 року вказану земельну ділянку передано йому в приватну власність. На підставі цього рішення ОСОБА_5 видано державний акт про право власності на спірну земельну ділянку.

Просила суд визнати незаконними та скасувати рішення Старокутівської сілької ради Косівського району Івано-Франківської області від 25 січня 2006 року та від 24 січня 2008 року, а також державний акт про право власності на земельну ділянку площею 0, 1650 га по АДРЕСА_1 для ведення особистого селянського господарства, виданий ОСОБА_5

Вважає, що вказаними рішеннями порушуються її права, оскільки до переданої у власність земельної ділянки ОСОБА_5 увійшла частина земельної ділянки площею 0,12 га, якою користується вона з часу придбання на праві власності житлового будинку № 23 з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1.

Рішенням Косівського районного суду Івано-Франківської області від 27 листопада 2015 року в складі судді Крилюк М. І. позов ОСОБА_4 задоволено, визнано незаконними та скасовані рішення Старокутівської сільської ради Косівського району Івано-Франківської області від 25 січня 2006 року про надання дозволу ОСОБА_5 на виготовлення проекту землеустрою на земельну ділянку площею 0, 1650 га по АДРЕСА_1 для ведення особистого селянського господарства та від 24 січня 2008 року про затвердження ОСОБА_5 проекту землеустрою зазначеної земельної ділянки, а також виданий йому 23 липня 2008 року державний акт про право власності на земельну ділянку.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідачами порушено право позивача на користування земельною ділянкою.

Рішенням апеляційного суду Івано-Франківської області від 19 лютого 2016 року рішення Косівського районного суду Івано-Франківської області від 27 листопада 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено.

Рішення апеляційного суду мотивовано відсутністю передбачених законом підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_4, оскільки земельна ділянка, стосовно якої виник спір, не передавалась позивачу в установленому законом порядку у власність чи користування.

У квітні 2016 року ОСОБА_4 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 19 лютого 2016 року, в якій просить його скасувати і залишити в силі рішення суду першої інстанції. Касаційна скарга мотивована тим, що рішення апеляційної інстанції є незаконним та необґрунтованим, оскільки ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та процесуального права. Суд апеляційної інстанції безпідставно не взяв до уваги висновок судової будівельно-технічної експертизи.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 червня 2016 року відкрито касаційне провадження у даній справі та витребувано із Косівського районного суду Івано-Франківської області зазначену справу.

08 липня 2016 року зазначена справа надійшла до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

16 серпня 2016 року від ОСОБА_5 до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшли заперечення на касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення апеляційного Івано-Франківської області від 19 лютого 2016 року, які мотивовані тим, що оскаржуване рішення ухвалене апеляційним судом з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи касаційної скарги не відповідають фактичним обставинам справи, касаційна скарга є безпідставною, а тому задоволенню не підлягає.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 лютого 2017 року зазначену справу призначено до судового розгляду.

У березні 2018 року справу передано до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Статтею 388 ЦПК України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Підпунктом 4 пункту першого Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недоведеність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Перевіривши доводи касаційної скарги ОСОБА_4 та матеріали справи, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги, оскільки викладені в ній доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Суди встановили, що 01 березня 1991 року на підставі договору купівлі-продажу ОСОБА_4 придбала на праві власності житловий будинок АДРЕСА_1.

Рішенням Старокутівської сільської ради народних депутатів Косівського району Івано-Франківської області від 30 березня 1999 року у власність ОСОБА_4 передана земельна ділянка площею 0,15 га, на якій розташований указаний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами.

Рішенням Старокутівської сільської ради Косівського району Івано-Франківської області від 25 січня 2006 року ОСОБА_5 надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою на земельну ділянку площею 0, 1650 га по АДРЕСА_1 для ведення особистого селянського господарства, а рішенням від 24 січня 2008 року зазначену земельну ділянку передано ОСОБА_5 у приватну власність, та на підставі цього рішення 23 липня 2008 року видано йому державний акт про право власності на цю земельну ділянку.

Обгрунтовуючи свої позовні вимоги, ОСОБА_4 посилалася на те, що прийняті Старокутівською сільською радою Косівського району Івано-Франківської області рішення від 25 січня 2006 року та від 24 січня 2008 року порушують її право користування земельною ділянкою, оскільки до переданої у власність земельної ділянки ОСОБА_5 увійшла частина земельної ділянки площею 0,12 га, якою користується вона з часу придбання на праві власності житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1. Також указувала, що Старокутівська сільська рада Косівського району Івано-Франківської області двічі передала у власність одну й ту саму земельну ділянку, спочатку їй, а потім ОСОБА_5

На підставі клопотання позивача суд першої інстанції ухвалою від 17 червня 2015 року призначив судову будівельно-технічну експертизу.

Відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи від 02 жовтня 2015 року на земельну ділянку площею 0,12 га, якою користується ОСОБА_4 з часу придбання нею будинку № 23 з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1, повністю накладається земельна ділянка площею 0,1650 га по АДРЕСА_1, яка передана у власність ОСОБА_5 для ведення особистого селянського господарства.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_4, суд першої інстанції, виходячи з висновку судової будівельно-технічної експертизи від 02 жовтня 2015 року, вважав, що права позивача порушені, оскільки Старокутівською сільською радою Косівського району Івано-Франківської області передано одну і ту саму земельну ділянку як позивачу, так і відповідачу.

Апеляційний суд, виходячи із наявних у справі наданих сторонами доказів, установив, що земельна ділянка площею 0,1650 гапо АДРЕСА_1 передана Старокутівською сільською радою Косівського району Івано-Франківської області у власність ОСОБА_5 для ведення особистого селянського господарства із земель запасу сільської ради.

Відповідно до витягу з Генерального плану с. Старі Кути Косівського району Івано-Франківської області земельна ділянка площею 0,1650 га, що належить на праві власності ОСОБА_6, знаходиться в іншій частині вулиці з протилежного боку та на значній відстані від належної на праві власності позивачу земельної ділянки площею 0,15 га, тобто це дві різні земельні ділянки, які розташовані в різних місцях на значній відстані одна від одної, та які за своїм територіальним розташуванням не можуть накладатися одна на одну.

У висновку судової будівельно-технічної експертизи від 02 жовтня 2015 року йдеться про земельну ділянку площею 0,12 га по АДРЕСА_1, якою користується ОСОБА_4 з часу придбання нею житлового будинку АДРЕСА_1 тобто з 1991 року. Вказану земельну ділянку позивач використовує під городництво.

Належних та допустимих доказів того, що земельна ділянка площею 0, 12 га по АДРЕСА_1, якою користується позивач, передавалась їй у встановленому законом порядку в користування чи у власність, суду не надано.

Суд апеляційної інстанції, встановивши, що земельна ділянка площею 0, 12 га, якою користується позивач з 1991 року, не передавалась їй у встановленому законом порядку, дійшов обгрунтованого висновку про те, що права позивача прийнятими Старокутівською сільською радою Косівського району Івано-Франківської області рішеннями та виданим відповідачу державним актом про право власності на земельну ділянку площею 0,1650 га не порушуються.

Висновок апеляційного суду про відсутність передбачених законом підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_4 є законним та обґрунтованим.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що судами першої та апеляційної інстанцій при розгляді даної справи неправильно застосовані норми матеріального права чи порушені норми процесуального права, оскільки ґрунтуються на переоцінці доказів, які були досліджені та оцінені судами з додержанням норм процесуального права, що виходить за межі компетенції касаційного суду.

Інші доводи не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій.

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного суду

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 19 лютого 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття,є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді Н. О. Антоненко

В.І. Журавель

В.І. Крат

В. П. Курило