Справа № 183/3093/18
№ 2/183/2332/18
30 серпня 2018 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючої судді Сороки О.В.,
при секретарі Пономаренко О.О.,
розглянувши, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації,-
30 травня 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, в якому просить визнати відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням - будинком АДРЕСА_1 та зняти відповідача з реєстрації.
В обґрунтування заявленого позову позивач посилається на те, що вона являється власником будинку АДРЕСА_1, який належить їй на підставі Договору купівлі - продажу житлового будинку, укладеного 07 грудня 2016 року між нею та ОСОБА_3.
18.08.2017 року позивачу стало відомо, що в зазначеному домоволодінні зареєстрована ОСОБА_2, що підтверджується довідкою квартального комітету №19 від 18.08.2018 року. Фактично відповідач за спірною адресою не проживає, про що був складений відповідний акт, за участю сусідів.
Позивач зазначає, що на даний час відповідач не проживає в будинку без поважних причин, вибула з нього добровільно, комунальні послуги за користування будинком не сплачує, вселятися не намагалася, її місцеперебування позивачу не відоме, ніякого зв'язку з нею немає, ніякої участі в утриманні даного житла не відповідач не приймає, її реєстрація в будинку є формальною, будь - які особисті речі відповідача в будинку відсутні.
Таким чином, позивач вважає, що після переходу права власності на житловий будинок від ОСОБА_3 до неї, припинилося і право користування будинком ОСОБА_2, проживання та реєстрація останньої порушує право позивача користуватися та розпоряджатися своєю власністю, у зв'язку з чим, позивач посилаючись на ст.ст. 319,321,391 ЦК України, просить визнати відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням - будинком АДРЕСА_1, а також зняти відповідача з реєстрації місця проживання за вказаною адресою.
Ухвалою від 23 червня 2018 року відкрите провадження у справі. За результатами підготовчого провадження відповідною ухвалою суду справу призначено до судового розгляду по суті.
Позивач в судове засідання не з'явилася, надавши суду заяву про розгляд справи за її відсутності, згідно якої позовні вимоги підтримує у повному обсязі та не заперечує проти заочного розгляду справи.
Відповідач в судове засідання не з'явився, вважається такою, що повідомлена належним чином, оскільки судові повістки направлялися останнім відомим місцем проживання, тому у відповідності до ст. 280 ЦПК України, суд з погодження позивача, провів заочний розгляд справи.
На підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи.
Суд, дослідивши докази з точки зору належності та допустимості, а у своїй сукупності з точки зору достатності, дійшов до наступного висновку.
Судом встановлено, що позивач є власником житлового будинку АДРЕСА_1, який належить їй на підставі договору купівлі - продажу житлового будинку, укладеного 07 грудня 2016 року між нею та ОСОБА_3, посвідченого державним нотаріусом Новомосковської державної нотаріальної контори Носенко А.Г., зареєстрованого в реєстрі за №1-2339 (а.с.11), що також підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 75292808 від 09.12.2016 року (а.с.12).
Стаття 41 Конституції України проголошує, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеним законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Відповідно до ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом.
Згідно із частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
За змістом ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає суду підстави дійти висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.
Так, суду подано копію довідки голови квартального комітету про склад сім'ї від 18.08.2018 року, а також акт складений за участю сусідів, які свідчать про те, що за адресою: АДРЕСА_1 зареєстрована, але фактично не проживає ОСОБА_2 (а.с.14,15).
Наявна відмітка у домовій книзі від 13.12.1984 року про реєстрацію ОСОБА_2 за вказаною адресою (а.с.17) свідчить про те, що на момент придбання житлового будинку позивачу було відомо про реєстрацію відповідача у спірному будинку.
Поряд цим, у відповідності до відомостей відділу адресно-довідкової роботи Управління паспортної роботи громадянства та реєстрації фізичних осіб ГУ ДМС України у Дніпропетровській області, станом на 13.06.2018 року ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрованою або знятою з реєстрації не значиться (а.с.29).
Відповідно до ч. 2 ст. 76 ЦПК України, докази встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.
Відповідно до ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Відповідно до ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Таким чином, посилання позивача стосовно того, що реєстрація відповідача у належному їй на праві власності житловому будинку, заважає їй вільно розпоряджатися своєю власністю, не можуть бути прийняті судом, оскільки позивач, в силу ст. 81 ЦПК України не надала доказів, які б ствердили, що відповідач порушує її права, як власника житлового будинку, у зв'язку з чим, суд вважає за необхідне в позові відмовити.
На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 4,12,76-78,81,89,263,265,280 ЦПК України, ст.ст. 321, 391, 383 ЦК України, -
В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації, - відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Сорока О.В.