Номер справи 623/3337/18
Номер провадження 2/623/1129/2018
РІШЕННЯ

іменем України

06 листопада 2018 року м. Ізюм

Ізюмський міськрайонний суд Харківської області у складі:

головуючого судді Герцова О.М.,

за участю секретаря судового засідання Рзаєвої І.С.,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ізюм цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням,-

ВСТАНОВИВ:

Позивачі звернулися до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

В обґрунтування свого позову зазначили, що вони є власниками житлового будинку №53 по вулиці Республіканській в місті Ізюмі Харківської області. Разом з позивачами в будинку зареєстрований ОСОБА_3 З 2012 року і до теперішнього часу за місцем реєстрації відповідач не проживає та його особистих речей в будинку не має. Фактичне місце перебування ОСОБА_3 не відоме.

Позивачі надали до суду заяву, де просили їх позовні вимоги задовольнити, справу розглядати без їх участі.

Відповідач в судове засідання не з'явився, надав заяву, де позовні вимоги визнав, просив справу розглядати без його участі.

Оскільки особи, які беруть участь у справі в судове засідання не з'явились, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є власниками житлового будинку №53 по вулиці Республіканській в місті Ізюмі Харківської області.(згідно свідоцтва про право на спадщину від 17.05.1974 року.(а.с.14)

Відповідно до довідки про не проживання особи за місцем реєстрації від 01.07. 2018 року гром. ОСОБА_3 у житловому будинку №53 по вулиці Республіканській в місті Ізюмі Харківської області з 2012 року не проживає.(а.с.16)

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод в здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною 17.07.1997 року, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України).

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднанні з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України.

У відповідності до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до ст. 72 ЖК визнання особи, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені терміни проводиться в судовому порядку.

Вищевказані докази в їх сукупності приводять суд до переконання, що малолітні відповідачі не мешкають в житловому приміщенні без поважних причин понад один рік, це відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України є підставою для визнання їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням. В судове засідання не надано доказів, які б свідчили про те, що причини відсутності їх у спірному приміщенні понад один рік є поважними.

Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для визнання ОСОБА_3, таким, що втратив право на користування житлом у житловому будинку №53 по вулиці Республіканській в місті Ізюмі Харківської області

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрація місця проживання особи здійснюється органом реєстрації на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 10, 12, 81, 89, 223, 259, 264, 265, 268, 280-282 ЦПК України, суд,

ухвалив:

Позов ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням задовольнити в повному обсязі.

Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, таким, що втратив право користування житловим приміщенням житловим будинком №53 по вулиці Республіканській в місті Ізюмі Харківської області.

З текстом рішення можна ознайомитись в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням http://reyestr.court.gov.ua

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду через Ізюмський міськрайонний суд Харківської області шляхом подачі у 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя: О.М.Герцов