Провадження № 2/643/1952/18
28.09.2018 року Московський районний суд м. Харкова в складі: головуючого - судді Фернчук О.В., за участю секретаря судового засідання Сиротенко О.Є. розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Харкова за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні власністю, визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та їх виселення,-
Позивачі звернулись до суду звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні власністю, визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та їх виселення. В обґрунтування заяви, зазначають, що квартира АДРЕСА_1 належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_1 1/3 частина квартири та ОСОБА_2 2/3 частини квартири. У спірній квартирі зареєстровані мати позивачів ОСОБА_4 позивач ОСОБА_1 з неповнолітньою ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та колишній чоловік матері позивачів ОСОБА_3 У вказаній квартирі яка складається з двох кімнат в одній з яких мешкає мати позивачів, а в другій відповідач. Позивач ОСОБА_1, маючи на праві власності частину вказаної квартири не має змоги мешкати у ній, у зв*язку з неналежною поведінкою відповідача, який зловживає спиртними напоями, влаштовує сварки. Участі у сплаті комунальних послуг ОСОБА_3 також не приймає, у зв*язку з чим позивачі вимушені звернутися до суду з вказаною заявою.
Позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2, в судове засідання не з*явились надали до суду заяву про розгляд справи за їх відсутністю, проти винесення заочного рішення не запручували.
Відповідач в судове засідання н з*явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.
Суд, дослідивши матеріали справи вважає вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав.
Матеріалами справи встановлено, що відповідно до свідоцтва про право на житло від 10.01.1999 року, власниками квартири АДРЕСА_2 є ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_7.
Згідно до договору дарування частини квартири від 29.08.2007 року, з якого вбачається, що ОСОБА_4 подарувала 1/3 частину квартири АДРЕСА_3 своїй донці ОСОБА_2.
Згідно довідці з КП «Жилкомсервіс» квартирі АДРЕСА_3 зареєстровані: ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_8 та ОСОБА_1
Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу від 31.01.2017 року, шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 розірвано.
Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Заст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, хоча б ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння.
Статтею Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції», закріплено право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до Закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Відповідно до ст.316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Права власника будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.
Згідно з ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Враховуючи положення ст.7 ЗУ від 11.12.2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або право користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.
Відповідно до ст.109 ЖК України, виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку.
Зважаючи на вище викладене, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог.
На підставі ст.ст.109, 150 ЖК України, ст.ст.15,16,316, 319,321,383, 391,405 ЦК України, ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання", керуючись ст.ст. На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 11-13, 81, ч. 1 ст. 141, ст. 280-284 ЦПК України, 15, 16, 317, 321, 383, 386, 391 ЦК Українисуд,-
Позов задовольнити повністю.
Усунути перешкоди у користуванні ОСОБА_1, (ІНФОРМАЦІЯ_2, інн. НОМЕР_1, зареєстрована: ІНФОРМАЦІЯ_3), ОСОБА_2, (ІНФОРМАЦІЯ_4, інн. НОМЕР_2, зареєстрована: ІНФОРМАЦІЯ_5) квартирою №176 в будинку № 38-А по вул. Валентинівська у м. Харкові, шляхом виселення із квартири ОСОБА_3, (ІНФОРМАЦІЯ_6 адреса реєстрації: АДРЕСА_4) та зняттям ОСОБА_3 з реєстраційного обліку.
Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Харківської області шляхом подачі апеляційної скарги до або через Московський районний суд м. Харкова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Ференчук О.В.