Справа № 139/809/17
Провадження по справі №2/150/193/18
УХВАЛА

03 жовтня 2018 року с. Мазурівка

Чернівецький районний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Суперсона С.П.,

за участі:

секретаря Горбей О.М.,

представника позивача Мороза А.А.,

відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Мурованокуриловецької селищної ради Вінницької області до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про втрату права користування житловим приміщенням у зв'язку з відсутністю понад шість місяців без поважних причин та зняття з реєстрації,-

ВСТАНОВИВ:

В провадженні суду перебуває цивільна справа за позовом Мурованокуриловецької селищної ради Вінницької області до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про втрату права користування житловим приміщенням у зв'язку з відсутністю понад шість місяців без поважних причин та зняття з реєстрації.

В судовому засіданні відповідачем ОСОБА_2, який також є представником відповідача ОСОБА_3 було заявлено клопотання про зупинення провадження у справі до вирішення іншої справи судом касаційної інстанції посилаючись на те, що в провадженні Верховного Суду перебуває касаційна скарга відповідача на рішення Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 08 листопада 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 27 грудня 2016 року у справі за заявою ОСОБА_3 про перегляд за ново виявленими обставинами рішення Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 05 листопада 2015 року, ухваленого у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Мурованокуриловецької селищної ради, виконавчого комітету Мурованокуриловецької селищної ради, як органу приватизації житлового фонду територіальної громади Мурованокуриловецької селищної ради про встановлення факту дискримінації, скасування рішення та зобов'язання вчинити дії. Однією із позовних вимог у вказаній справі, що переглядається судом касаційної інстанції є зобов'язання виконавчого комітету Мурованокурриловецької селищної ради провести приватизацію квартири АДРЕСА_1 з усіма при господарськими будівлями та спорудами на користь ОСОБА_3 у відповідності до вимог Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16.12.2009 №396.

Задоволення зазначеної касаційної скарги та винесення судом рішення про зобов'язання виконавчого комітету Мурованокуриловецької селищної ради провести приватизацію квартири АДРЕСА_1 з усіма при господарськими будівлями та спорудами на користь ОСОБА_3 унеможливить задоволення даних позовних вимог позивача.

Представник позивача заперечив проти задоволення клопотання відповідача посилаючись на те, що останнім не було надано суду доказів позитивного вирішення касаційної скарги ОСОБА_3 судом касаційної інстанції.

Суд, заслухавши доводи сторін та їхніх представників, дослідивши матеріали справи та наявні в ній докази на підтвердження та спростування доводів заявленого відповідачем клопотання встановив наступне.

Рішенням Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 08 листопада 2016 року задоволено заяву ОСОБА_3 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 05 листопада 2015 року, рішення скасовано.

Позовну заяву ОСОБА_3 задоволено частково.

Рішення виконавчого комітету Мурованокуриловецької селищної ради, як органу приватизації житлового фонду територіальної громади Мурованокуриловецької селищної ради №5 від 28 липня 2015 року про відмову ОСОБА_3 у наданні дозволу на приватизацію квартири АДРЕСА_1 з усіма погосподарськими будівлями та спорудами визнано незаконним та скасовано.

В задоволені інших позовних вимог - відмовлено.

Дане рішення місцевого суду відповідно до ухвали Апеляційного суду Вінницької області від 27 грудня 2016 року залишено без змін.

Не погодившись із рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій ОСОБА_3 подала касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення в частині відмови у задоволенні вимог щодо проведення приватизації квартири та ухвалити в цій частині нове рішення, яким зобов'язати виконавчий комітет Мурованокуриловецької селищної ради як орган приватизації житлового фонду територіальної громади Мурованокуриловецької селищної ради провести приватизацію квартири АДРЕСА_1 з усіма господарськими будівлями та спорудами на користь ОСОБА_3

Як слідує із видруківки з офіційного веб-порталу судової влади України «Інформація щодо стадій розгляду судових справ, змінених після 28 травня 2015 року, та звітів про автоматизований розподіл, доступний з 01 вересня 2015 року» цивільна справа №139/705/15-ц передана з ВССУ до Верховного Суду 03 квітня 2018 року та, відповідно перебуває на разі в провадженні колегії суддів Верховного Суду.

Відповідно до вимог п. 6 ч. 1 ст. 251 ЦПК України, суд зобов'язаний зупинити провадження у справі у разі об'єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядаються в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням у іншій справі.

Вирішуючи клопотання про зупинення провадження у справі суд виходить із наступних міркувань.

Згідно з ст.ст. 41, 55 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються законом. Кожен має право будь - якими не забороненими законом способами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Приписами п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов'язків … має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Зокрема, у п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

У п. 26 рішення ЄСПЛ у справі "Надточій проти України" та п. 23 рішення ЄСПЛ у справі "Гурепка проти України №2" наголошується на принципі рівності сторін - одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом.

В силу ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 р., ратифікована Україною 17 липня 1997 р.) кожна людина, права і свободи якої, викладені у цій Конвенції, порушуються, має ефективний засіб захисту у відповідному національному органі.

Стаття 26 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, ратифікованої Указом Президії Верховної Ради Української РСР N 2148-VIII від 19.10.73; статті 7, 17 Загальної декларації прав людини прийнятої і проголошеної резолюцією 217 A (III) Генеральної Асамблеї ООН від 10 грудня 1948 року визначають, що всі люди рівні перед законом і мають право, без будь-якої різниці, на рівний їх захист законом. Кожна людина має право володіти майном як особисто так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права.

Основною метою ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном.

При цьому, в своїх рішеннях Європейський суд з прав людини вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини (наприклад, рішення у справі "Спорронг і Льоннрот проти Швеції" від 23 вересня 1982 року, "Новоселецький проти України" від 11 березня 2003 року, "Федоренко проти України" від 1 червня 2006 року).

Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, в судовому засіданні досліджено кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (п.27 Постанови ПВС України від 12.06.2009 року №2 "Про практику застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції").

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бочаров проти України" (остаточне рішення від 17 червня 2011 року) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів.

При вирішенні даного цивільно - правового спору суд також враховує, що одним з проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість - одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Суд вважає за необхідне зазначити, що ця позиція ґрунтується, в тому числі, на рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 року № 15-рп/2004 у справі № 1-33/2004.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що остаточне рішення суду касаційної інстанції може вплинути на рішення у цій справі, зокрема виключити предмет спору, так як приватизація квартири, що є предметом спору у даних цивільних справах на користь ОСОБА_3 виключить можливість виселення відповідачів. А тому, розгляд даної цивільної справи у відсутність остаточного рішення Верховного Суду по справі №139/705/15-ц може призвести до безпідставного виселення відповідачів, що в подальшому призведе до порушення їхніх прав, закріплених в ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до якої кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном.

За таких обставин, клопотання відповідача про зупинення провадження у даній цивільній справі до винесення остаточного рішення Верховним Судом у справі №139/705/15-ц підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 251, 258-261 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання відповідача про зупинення провадження у справі задоволити.

Зупинити провадження у справі №139/809/17 за позовом Мурованокуриловецької селищної ради Вінницької області до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про втрату права користування житловим приміщенням у зв'язку з відсутністю понад шість місяців без поважних причин та зняття з реєстрації до винесення рішення Верховним Судом в цивільній справі №139/705/15-ц за позовом ОСОБА_3 до Мурованокуриловецької селищної ради, виконавчого комітету Мурованокуриловецької селищної ради як органу приватизації житлового фонду територіальної громади Мурованокуриловецької селищної ради про встановлення факту дискримінації, скасування рішення та зобов'язання вчинити дії.

Згідно зі статтями 353-355 ЦПК України на ухвалу може бути подано апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції через Чернівецький районний суд Вінницької області протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення.

СУДДЯ С.П. СУПЕРСОН