Постанова

Іменем України

20 вересня 2018 року

м. Київ

справа № 274/2700

провадження № 61-29624св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Червинської М. Є. (суддя-доповідач), Коротуна В. М., Курило В. П.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

представник позивача - ОСОБА_5,

відповідач 1 - Державна казначейська служба України,

представники відповідача 1: ОСОБА_6, ОСОБА_7

відповідач 2 - Бердичівська місцева прокуратура,

представники відповідача 2: ОСОБА_8, ОСОБА_9,

відповідач 3 - Хмільницький відділ поліції Головного управління національної поліції у Вінницькій області,

відповідач 4 - Бердичівське управління державної казначейської служби України в Житомирській області,

представник відповідача 4 - ОСОБА_10,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Бердичівської місцевої прокуратури на рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області в складі судді Замеги О. В. від 16 лютого 2017 року та рішення апеляційного суду Житомирської області в складі колегії суддів: Шевчук А. М., Галацевич О. М., Борисюка Р. М. від 05 липня 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

Підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У квітні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом про стягнення з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України майнової шкоди в розмірі 26 000 грн, які понесені ним за надання правозахисником юридичної допомоги, та у рахунок відшкодування моральної шкоди 2 000 000 грн.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що у вересні 2009 року проти нього було порушено кримінальну справу. Вироком Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 24 червня 2015 року його визнано невинним в обвинуваченні за частиною першою статті 263, частиною другою статті 310, частиною третьою статті 307 КК України та виправдано у зв'язку з недоведеністю участі у вчиненні злочинів. Унаслідок неправомірних дій правоохоронних органів, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, тримання його під вартою та перебування під кримінальним переслідуванням, яке тривало понад 6 років, йому завдано моральну шкоду, що призвело до порушення нормальних життєвих зв'язків, ускладнень у сімейних відносинах, значного погіршення стану здоров'я та неможливості влаштуватися на роботу.

Рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 16 лютого 2017 року позов задоволено частково. Стягнуто з Державного бюджету України шляхом списання Державною казначейською службою України з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_4 у порядку відшкодування моральної шкоди, завданої у зв'язку з незаконним притягненням до кримінальної відповідальності, заподіяну йому моральну шкоду у розмірі 600 000 грн. У решті позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач має право на відшкодування моральної шкоди унаслідок незаконного притягнення його до відповідальності, при цьому моральна шкода підлягає відшкодуванню незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, слідства, прокуратури, суду, оскільки мається виправдовувальний вирок суду відносно позивача, незаконність його перебування під слідством та судом встановлена цим вироком.

Рішенням апеляційного суду Житомирської області від 05 липня 2017 року апеляційну скаргу Бердичівської місцевої прокуратури задоволено частково. Рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 16 лютого 2017 року в задоволеній частині змінено, зменшено розмір грошового відшкодування моральної шкоди з 600 000 грн до 400 000 грн.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що місцевий суд, неправильно визначив період за який має бути відшкодовано позивачу моральну шкоду та розмір якої залежить від розміру мінімальної заробітної плати та періоду перебування громадянина під слідством та судом, змінивши розмір такого відшкодування з 600 000 до 400 000 грн.

У липні 2017 року від Бердичівської місцевої прокуратури до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшла касаційна скарга на рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 16 лютого 2017 року та рішення апеляційного суду Житомирської області від 05 липня 2017 року, у якій заявник посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального прав та порушення норм процесуального права просив суд змінити зазначені судові рішення, стягнувши у рахунок відшкодування моральної шкоди 238 400 грн.

Касаційна скарга мотивована тим, що висновок суду про відшкодування моральної шкоди в розмірі 400 000 грн є необґрунтованим, оскільки жодних фактичних обставин справи та розрахунків для визначення судом даної суми не наведено.

Судові рішення в частині відмови в позові про відшкодування майнової шкоди до суду касаційної інстанції не оскаржено та предметом перегляду не є (стаття 400 ЦПК України).

Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Указана справа передана до Верховного Суду.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частинами першою, другою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Суд установив, що вироком Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 24 червня 2015 року (який набрав законної сили) ОСОБА_4 визнано невинним у пред'явленому йому за частиною першою статті 263, частиною другою статті 310, частиною третьою статті 307 КК України обвинуваченні та виправдано у зв'язку з недоведеністю участі у вчиненні цих злочинів.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до частини першої статті 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

Статтями 2, 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема, закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Ураховуючи викладене, апеляційний суд на підставі належним чином оцінених доказів, наданих сторонами, дійшов правильного висновку про те, що позивач незаконно перебував під слідством і судом 74 місяці та 15 днів, що є підставою для відшкодування на його користь моральної шкоди.

Згідно зі статтею 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» питання про відшкодування моральної шкоди за заявою громадянина вирішується судом відповідно до чинного законодавства в ухвалі, що приймається відповідно до частини першої статті 12.

Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством.

Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Аналіз вищевказаної норми закону свідчить про те, що межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеної законодавством за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування.

Таким чином, апеляційний суд дійшов правильного висновку про те, що позивач незаконно перебував під слідством і судом з 23 вересня 2009 року по 08 грудня 2015 року, тобто 74 місяці та 15 днів, чим завдано йому моральної шкоди, розмір якої апеляційним судом визначено з урахуванням його доведеності позивачем та виходив із засад розумності, виваженості та справедливості.

Доводи касаційної скарги прокурора про те, що розмір моральної шкоди має враховувати не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством і судом, а апеляційний суд стягнув більший розмір моральної шкоди, не обґрунтувавши цього, безпідставні, так як у частині третій статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» зазначається про мінімальний розмір моральної шкоди. Проте, урахувавши всі обставини конкретної справи, глибину моральних страждань, надані позивачем докази, апеляційний суд належним чином обґрунтував розмір стягнутої моральної шкоди.

Частиною третьою статті 401 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційні скарги без задоволення, а оскаржуване рішення апеляційного суду щодо відшкодування моральної шкоди - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновку суду не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Бердичівської місцевої прокуратури залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Житомирської області від 05 липня 2017 року в частині задоволення позову ОСОБА_4 до Державної казначейської служби України, Бердичівської місцевої прокуратури, Хмільницького відділу поліції Головного управління національної поліції у Вінницькій області, Бердичівського управління Державної казначейської служби України у Житомирській області про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним притягнення до кримінальної відповідальності залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: М. Є. Червинська

В. М. Коротун

В. П. Курило