Постанова

Іменем України

19 вересня 2018 року

м. Київ

справа № 520/2865/16-ц

провадження № 61-25126св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: АнтоненкоН. О. (суддя-доповідач), Журавель В. І., Крата В. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Південний»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 12 квітня 2017 року у складі судді Куриленко О. М. та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 07 червня 2017 року у складі колегії суддів: Кравця Ю. І., Журавльова О. Г., Комлевої О. С.,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Південний» (далі - ПАТ АБ «Південний»), уточнивши який просила визнати протиправним та скасувати наказ від 16 лютого 2016 року № 171-у-рс про її звільнення у зв'язку з втратою довіри з посади економіста другої категорії відділення № 15-29 АБ «Південний»; поновити її на роботі у ПАТ АБ «Південний» на посаді економіста другої категорії у відділенні № 15-29 АБ «Південний»; стягнути з ПАТ АБ «Південний» на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу врозмірі 114 721, 44 грн.

В обґрунтування заявлених вимог посилалася на те, що вона не підпадає під коло осіб, які можуть бути звільнені за пунктом 2 частини першої статті 41 КЗпП України, оскільки не відноситься до працівників, які безпосередньо обслуговують грошові та товарні цінності. Вона не вчиняла будь-які дії, які б давали підстави для втрати довіри до неї з боку ПАТ АБ «Південний».

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 12 квітня 2017 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано недоведеністю заявлених позовних вимог, оскільки факт порушення ОСОБА_4 правил проведення операцій з матеріальними цінностями та втрати у зв'язку з цим довір'я встановлено.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 07 червня 2017 року рішення Київського районного суду м. Одеси від 12 квітня 2017 року залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що суд першої інстанції, з'ясувавши обставини справи, дійшов обґрунтованого висновку про наявні підстави для відмови у задоволенні позову. Суд дав належну оцінку зібраним у справі доказам, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню.

У касаційній скарзі, поданій 21 червня 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_4 просить скасувати рішення Київського районного суду м. Одеси від 12 квітня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 07 червня 2017 року.

Касаційна скарга мотивована тим, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалені з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Матеріали справи не містять доказів, які підтверджують факт вчинення нею розкрадання, хабарництво чи інше корисливе правопорушення, а також відсутні умови необхідні для її звільнення, а саме: безпосереднє обслуговування працівником грошових, товарних або культурних цінностей (прийом, зберігання, транспортування, розподіл, тощо), винна дія працівника. Факт доступу працівника до грошових, товарних чи культурних цінностей, якщо він безпосередньо їх не обслуговує, не є підставою для звільнення за пунктом 2 частини першої статті 41 КЗпП України. Хибними є посилання на порушення пункту 1 договору про повну матеріальну відповідальність від 08 листопада 2011 року, як на підставу для її звільненні, оскільки цим договором визначено, що вона бере на себе повну матеріальну відповідальність за схоронність ввірених їй адміністрацією матеріальних цінностей, натомість, вона ніколи не отримувала під звіт грошові, в тому числі готівкові, кошти. Визнаний нею факт здійснення операцій по клієнтах без їх присутності за розпорядженням керівника відділення банку відповідає її функціональним обов'язкам.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 червня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали з Київського районного суду м. Одеси.

29 серпня 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшли заперечення АБ «Південний» мотивовані тим, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій є законними та обґрунтованими, ухвалені з дотриманням норм процесуального права та правильним застосуванням норм матеріального права. ОСОБА_4 як особа, що безпосередньо обслуговувала грошові цінності, здійснила неправомірні банківські операції, чим порушила правила проведення операцій з матеріальними цінностями. Законодавець чітко обмежив підстави для ініціювання переказу грошових коштів, про що позивач знала або повинна була знати в силу своїх посадових обов'язків, однак усупереч встановленим вимогам ініціювала переказ без присутності клієнта по неправомірній вказівці керівника відділення.

Відповідно до підпункту 4 пункту першого розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

14 червня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що ОСОБА_4 з 2002року працювала у ПАТ АБ «Південний».

Наказом ПАТ АБ «Південний» від 29 грудня 2014 року № 767-к ОСОБА_4, економіста другої категорії відділення № 29, переведено з 01 січня 2015 року на посаду економіста другої категорії у відділення № 15-29.

08 листопада 2011 року між АБ «Південний» та ОСОБА_4 підписано Договір про повну матеріальну відповідальність, відповідно до пункту 1 якого працівник, що обіймає посаду економіста другої категорії або виконує роботу, безпосередньо пов'язану із зберіганням, обробкою, продажем, відпусканням, перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих йому цінностей в межах посадової інструкції, бере на себе повну матеріальну відповідальність за схоронність ввірених йому адміністрацією матеріальних цінностей, і у зв'язку з вищевикладеним зобов'язується: дбайливо ставитися до переданих йому адміністрацією для зберігання або іншої мети матеріальних цінностей адміністрації і вживати заходів для відвернення заподіяння їм шкоди; своєчасно повідомляти адміністрацію про всі обставини, що загрожують забезпеченню збереження переданих йому для зберігання адміністрацією матеріальних цінностей...»

Згідно з наказом відповідача від 04 лютого 2016 року № 99 складено акт про проведення службового розслідування.

За результатом службового розслідування комісією встановлено, що банк отримав інформацію (звернення) від клієнтів банку в тому числі ОСОБА_5 щодо видачі грошових коштів у відсутність клієнтів, оскільки вони не відвідували відділення банку та не здійснювали зняття готівки зі своїх рахунків за відповідними заявами, з проханням розібратися в ситуації та видати їм відповідні документи.

У ході службового розслідування були виявлені факти порушення ОСОБА_4 законодавства України, внутрішніх положень банку та посадових обов'язків, що полягали у здійсненні операцій з видачі готівкових коштів через касу ПАТ КБ «Південний» з банківських рахунків клієнтів банку, ініційованих без відома клієнтів та без їх присутності.

На підставі матеріалів службового розслідування та встановлення фактів порушень, комісія запропонувала керівництву банку розглянути питання про звільнення ОСОБА_4 - економіста 2-ої категорії на підставі пункту 2 частини 1 статті 41 КЗпП України в результаті втрати довіри до співробітників, що безпосередньо обслуговують грошові кошти та є матеріально відповідальними особами, що обумовлює неможливість виконання такими співробітниками трудових обов'язків.

15 лютого 2016 року ОСОБА_4 надала ПАТ АБ «Південний» письмові пояснення, в яких повідомила керівництво банку про те, що вона проводила вказані операції за вказівкою начальника відділення, відмовитися не змогла у зв'язку з погрозою втрати роботи.

Відповідно до пункту 1.1 Посадової інструкції економіста 1-ї (2-ї) категорії відділення № 15-29, затвердженої Головою Правління АБ «Південний» 05 січня 2015 року (далі - Посадова інструкція) економіст в своїй роботі керується чинними законодавчими актами України, нормативними та інструктивними документами НБУ, Інструкцією «Про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах», Положеннями (технологічними картами, наказами, розпорядженнями, тощо) затверджених АБ «Південний» із змінами і доповненнями, Кодексом корпоративної етики банку і етики ділового спілкування, Положенням про порядок обробки персональних даних у базах персональних даних АБ «Південний» та цієї посадовою інструкцією».

Згідно з Посадовою інструкцією ОСОБА_4 як економіст другої категорії виконувала функції контролю за ідентифікацією та верифікацією клієнтів банку, проведенню фінансових операцій клієнта та фактично була відповідальним виконавцем банку (контролером), що співпадає з переліком посад і робіт, що виконуються працівниками, з якими підприємством, установою, організацією можуть укладатися письмові договори про повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження цінностей, переданих їм для зберігання, обробки, продажу (відпустки), перевезення або застосування в процесі виробництва, у зв'язку з чим між позивачем та ПАТ АБ «Південний» 08 листопада 2011 року підписано договір про повну матеріальну відповідальність.

Відповідно до пункту 1 договору про повну матеріальну відповідальність від 08 листопада 2011 року працівник, що обіймає посаду економіста другої категорії або виконує роботу безпосередньо пов'язану із зберіганням, обробкою, продажем, відпусканням, перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих йому цінностей в межах посадової інструкції, бере на себе повну матеріальну відповідальність за схоронність ввірених йому адміністрацією матеріальних цінностей, і у зв'язку з вищевикладеним зобов'язується: дбайливо ставитися до переданих йому адміністрацією для зберігання або іншої мети матеріальних цінностей адміністрації і вживати заходів для відвернення заподіяння їм шкоди; своєчасно повідомляти адміністрацію про всі обставини, що загрожують забезпеченню збереження переданих йому для зберігання адміністрацією матеріальних цінностей; вести облік, складати і надавати у встановленому порядку товарно-грошові та інші звіти про рух і залишки переданих йому для зберігання адміністрацією матеріальних цінностей; брати участь в інвентаризації переданих йому для зберігання адміністрацією матеріальних цінностей.

Крім того, посада економіста другої категорії передбачала певні посадові обов'язки, встановлені посадовою інструкцією, з якою ОСОБА_4 ознайомлена під підпис.

Згідно зі статтею 139 КЗпП України працівники зобов'язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 41 КЗпП України трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний у разі винних дій працівника, який безпосередньо обслуговує грошові, товарні або культурні цінності, якщо ці дії дають підстави для втрати довіри до нього з боку власника або уповноваженого ним органу.

Розірвання трудового договору за пунктом 2 частини першої статті 41 КЗпП України можливе за таких умов: 1) безпосереднє обслуговування працівником грошових, товарних або культурних цінностей (прийом, зберігання, транспортування, розподіл, тощо); 2) винна дія працівника; 3) втрата довіри до працівника з боку власника або уповноваженого ним органу.

Аналіз цієї норми матеріального права дає підстави для висновку про те, що вона не передбачає настання для роботодавця негативних наслідків, чи наявності завданої роботодавцю матеріальної шкоди як обов'язкової умови для звільнення працівника; звільнення з підстав утрати довіри може вважатися обґрунтованим, якщо працівник, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності (зайняття їх прийманням, зберіганням транспортуванням, розподілом і т.п), вчинив умисно або необережно такі дії, які дають власнику або уповноваженому ним органу підстави для втрати до нього довіри (зокрема, порушення правил проведення операцій з матеріальними цінностями).

Такий висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у постанові від 20 квітня 2016 року у справі № 6-100цс16.

Оскільки судами встановлено та матеріалами справи підтверджено, що до трудових обов'язків позивача відносилося виконання операцій, що пов'язанні з безпосереднім обслуговуванням цінностей, контролю за рухом і зберіганням цінностей, а факт порушення позивачем посадових обов'язків належним чином зафіксовано в акті проведення службового розслідування від 19 лютого 2016 року, суди дійшли правильного висновку про відмову у позові ОСОБА_4

Вирішуючи спір між сторонами у справі, суди правильно визначилися з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно встановили обставини справи, дослідили наявні у справі докази і надали їм належну оцінку, внаслідок чого ухвалили законні й обґрунтовані судові рішення, які відповідають вимогам матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_4 не заслуговують на увагу, оскільки вони аналогічні доводам апеляційної скарги, які перевірені та спростовані судом апеляційної інстанції з дотриманням норм процесуального права.

Такі доводи не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанції, оскільки ґрунтуються на переоцінці доказів, в чому полягає порушення норм процесуального права при встановленні фактичних обставин справи позивач не зазначає. В силу вимог вищенаведеної статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення апеляційного суду - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 12 квітня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 07 червня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді Н. О. Антоненко

В.І. Журавель

В.І. Крат