Постанова

Іменем України

03 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 343/2166/15-ц

провадження № 61-19253св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Гулька Б. І., Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Хопти С. Ф.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_2,

відповідач - ОСОБА_3,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Долинського районного суду Івано-Франківської області, у складі судді Тураша В. А., від 30 березня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської області, у складі колегії суддів: Бойчука І. В., Ясеновенко Л. В., Васильковського В. М., від 04 травня 2017 року,

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2015 року ОСОБА_2 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_3 про поділ спільного сумісного майна подружжя.

Позовну заяву мотивовано тим, що за час перебування сторін у шлюбі, останніми у 2007 році був збудований житловий будинок та гараж, які розташовані по АДРЕСА_1, на земельній ділянці площею 0,1215 га, цільове призначення якої - будівництво і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер НОМЕР_1. Житловий будинок та гараж за вказаною адресою на підставі рішення виконавчого комітету Малотур'янської сільської ради від 28 липня 2011 року № 52 «Про оформлення права власності на будинковолодіння та свідоцтва про право власності на нерухоме майно» від 29 липня 2011 року зареєстровано у обласному комунальному підприємстві «Івано-Франківське обласне бюро технічної інвентаризації» (далі - ОКП «Івано-Франківське ОБТІ»). Реєстрація права власності на даний житловий будинок з господарськими будівлями проведена реєстратором ОКП «Івано-Франківське ОБТІ» 14 вересня 2011 року за ОСОБА_3, як уповноваженим власником цього будинковолодіння, про що свідчить довідка ОКП «Івано-Франківське ОБТІ» №335 від 21 серпня 2015 року. Відповідно до технічного паспорта ОКП «Івано-Франківське ОБТІ» від 21 серпня 2015 року до складу домоволодіння входять: житловий будинок під літ. «А» загальною площею 158, 5 кв. м, житловою площею 81, 9 кв. м, та гараж під літ. «Б» площею 32, 7 кв. м. Земельна ділянка площею 0, 1215 га по АДРЕСА_1, яка призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер НОМЕР_1, згідно з державним актом на право власності на земельну ділянку від 26 листопада 2003 року та рішенням сесії Малотур'янської сільської ради від 10 липня 2003 року № 157-09/03 зареєстрована за ОСОБА_3. Оскільки житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами збудовані сторонами у період шлюбу, то вказане домоволодіння є їх спільною сумісною власністю, відповідно до статті 60 СК України та статті 368 ЦК України.

Посилаючись на викладені обставини ОСОБА_2, з урахуванням уточнених позовних вимог, просила суд визнати домоволодіння по АДРЕСА_1 об'єктом спільної сумісної власності подружжя та поділити спільно нажите з відповідачем нерухоме майно. Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частку житлового будинку та виділити їй у власність, як другому співвласнику 1/2 ідеальної частки, другий поверх повністю житлового будинку літ. «А» по АДРЕСА_1 зокрема, приміщення: 1-5 - сходова, площею 19, 2 кв. м, 1-6 житлова, площею 20, 5 кв. м, 1-7 душова, площею 9, 0 кв. м, 1-8 житлова, площею 30, 6 кв. м згідно з висновком № 1245-1247 судової оціночно-будівельної, будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи від 25 листопада 2016 року (таблиця № 2, додаток № 2 до висновку, позначено зеленим кольором), з покладенням на неї обов'язку влаштувати дверний проріз на місці існуючого вікна в приміщенні 1-5 на другому поверсі, а також влаштувати добудову сходової клітки для другого співвласника. Визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частку домоволодіння та виділити йому у власність, як першому співвласнику 1/2 ідеальної частки, перший поверх повністю житлового будинку літ. «А» по АДРЕСА_1 зокрема, приміщення: 1-1 - прихожа, площею 19, 2 кв. м, 1-2 кухня, площею 20, 6 кв. м, 1-3 - ванна, площею 8,6 кв. м, 1-4 житлова, площею 30, 6 кв. м, згідно з висновком № 1245-1247 судової оціночно-будівельної, будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи від 25 листопада 2016 року (таблиця № 2, додаток № 2 до висновку, жовтий колір). Виділити ОСОБА_3 у власність гараж (літ. Б) вартістю 41 692, 00 грн. Стягнути з ОСОБА_3 на її користь 19 132, 00 грн грошової компенсації, що становить вартість 1/2 частки гаража. Визначити порядок користування земельної ділянки площею 0, 1215 га по АДРЕСА_1 відповідно до частки у житловому будинку з господарською будівлею. Виділити у користування ОСОБА_2, як другому співвласнику 1/2 ідеальної частки, частину земельної ділянки площею 515, 7 кв. м з наступними геометричними розмірами, за ходом годинникової стрілки від точки «А»: 12, 48; 60,0; 7, 52; 39,64; 5,75; 17,60; 6,24; 3,55 (синій колір табл. № 1 додатку № 3 до висновку експертизи). Виділити у користування ОСОБА_3, як першому співвласнику 1/2 ідеальної частки, частину земельної ділянки площею 515, 7 кв. м з наступними геометричними розмірами, за ходом годинникової стрілки від точки «А»: 3,55; 3,82; 4,32; 1,77; 3,33; 1,77; 8,45; 4,31; 39,64; 7,53; 62,07; 12,47 (зелений колір табл. № 1 додатку № 3 до висновку). ОСОБА_2 та ОСОБА_3, як двом співвласникам 1/2 ідеальної частки, виділити у спільне користування частину земельної ділянки під будинком площею 130, 2 кв. м (табл. 1 додатку № 3 до висновку, жовтий колір).

Рішенням Долинського районного суду Івано-Франківської області від 30 березня 2017 року задоволено позовні вимоги ОСОБА_2 Визнано будинковолодіння, що знаходиться по АДРЕСА_1 - об'єктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_3 Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частку житлового будинку та виділено їй, як другому співвласнику 1/2 ідеальної частки, другий поверх житлового будинку літ. «А» по АДРЕСА_1, зокрема, приміщення: 1-5 сходова, площею 19, 2 кв. м; 1-6 житлова, площею 20, 5 кв. м; 1-7 душова, площею 9, 0 кв. м, 1-8 житлова площею 30, 6 кв. м згідно з висновком № 1245-1247 судової оціночно-будівельної, будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи від 25 листопада 2016 року (таблиця № 2, додаток № 2 до висновку, позначено зеленим кольором), з покладенням на неї обов'язку влаштувати дверний проріз на місці існуючого вікна в приміщенні 1-5 на другому поверсі, а також влаштувати добудову сходової клітки для другого співвласника. Визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частку будинковолодіння та виділено йому, як першому співвласнику 1/2 ідеальної частки, перший поверх житлового будинку літ. «А» по АДРЕСА_1, зокрема, приміщення: 1-1 - прихожа, площею 19, 2 кв. м; 1-2 кухня, площею 20, 6 кв. м; 1-3 - ванна, площею 8, 6 кв. м; 1-4 житлова площею 30, 6 кв. м згідно з висновком № 1245-1247 судової оціночно-будівельної, будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи від 25 листопада 2016 року (таблиця № 1, додаток № 2 до висновку, позначено жовтим кольором). Виділено ОСОБА_3 гараж літ. «Б» вартістю 41 692, 00 грн. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 19 132, 00 грн грошової компенсації, що становить вартість 1/2 частки гаража. Визначено порядок користування земельної ділянки площею 0, 1215 га по АДРЕСА_1, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер НОМЕР_1, відповідно до частки в житловому будинку з господарською будівлею. Виділено в користування ОСОБА_2, як другому співвласнику, 1/2 ідеальної частки, частину земельної ділянки площею 515, 7 кв. м з наступними геометричними розмірами, за ходом годинникової стрілки від точки «А»: 12, 48; 60,0; 7,52; 39,64; 5,75; 17,60; 6,24; 3,55 (синій колір додатку № 3 до висновку експертизи). Виділено у користування ОСОБА_3, як першому співвласнику, 1/2 ідеальної частки, частину земельної ділянки площею 515,7 кв. м з наступними геометричними розмірами, за ходом годинникової стрілки від точки «А»: 3,55; 3,82; 4,32; 1,77; 3,33; 1,77; 8,45; 4,31; 39,64; 7,53; 62,07; 12,47 (зелений колір додатку № 3 до висновку експертизи). ОСОБА_2 та ОСОБА_3, як двом співвласникам 1/2 ідеальної частки, виділено в спільне користування частину земельної ділянки під будинком площею 130, 2 кв. м (жовтий колір додатку № 3 до висновку експертизи). Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що спірне домоволодіння було придбане подружжям у період шлюбу за спільні кошти, тому частки подружжя є рівними. Оскільки на земельній ділянці, яка була отримана ОСОБА_3 у приватну власність шляхом приватизації, знаходиться будинок, що є спільною сумісною власністю подружжя, який підлягає розподілу, то до ОСОБА_2 переходить право власності на земельну ділянку у розмірі частки права власності у будинковолодінні відповідно до положень статті 120 ЗК України та статті 377 ЦК України.

Ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 04 травня 2017 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Апеляційний суд, залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, виходив із того, що суд правильно визначився з правовідносинами, які виникли між сторонами, та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню при вирішенні даного спору.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого та правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_2 Суду не надано беззаперечних доказів того, що кошти на будівництво/придбання спірного будинку було отримано ОСОБА_3 у борг чи використані у будівництві особисті кошти одного з подружжя.

У травні 2017 року ОСОБА_3 подано касаційну скаргу на рішення Долинського районного суду Івано-Франківської області від 30 березня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської області від 04 травня 2017 року.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення Долинського районного суду Івано-Франківської області від 30 березня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської області від 04 травня 2017 року скасувати і ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_2 у задоволенні заявлених позовних вимог, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Доводи касаційної скарги обґрунтовано тим, що суди попередніх інстанцій повно і всебічно не з'ясували обставини справи, при вирішенні спору по суті не встановили обсяг спільно нажитого майна подружжя, наявного на час припинення ведення спільного господарства, не встановили факт за чиї кошти було збудовано спірний будинок, не врахували, що сторони тривалий час не проживають однією сім'єю, а також не врахували, що для будівництва спірного будинку він взяв у позику кошти. Крім того, судами попередніх інстанцій не взято до уваги те, що земельна ділянка, на якій побудовано спірний будинок, є його особистою приватною власністю, а присудження компенсації проведено судом без попереднього внесення вартості частки на рахунок суду. Висновок судової експертизи вважає необґрунтованим.

16 червня 2017 року ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відкрито касаційне провадження у справі за поданою касаційною скаргою.

У липні 2017 року ОСОБА_2 подано заперечення (відзив) на касаційну скаргу, в яких вона вказує на її необґрунтованість та безпідставність.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04 жовтня 2017 року справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ спільного сумісного майна подружжя призначено до судового розгляду.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів». Відповідно до пункту 4 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

25 квітня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

07 травня 2018 року справу розподілено судді-доповідачу.

Частинами першою та другою статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до частин першої, другої та п'ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судами встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 зареєстрували шлюб 29 жовтня 1988 року.

Рішенням Долинського районного суду Івано-Франківської області від 02 серпня 2013 року (справа №343/921/13-ц) розірвано шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 (а.с. 11-13).

Рішенням Малотур'янської сільської ради Івано-Франківської області № 157-09/03 від 10 липня 2003 року ОСОБА_3 надано безоплатно у приватну власність земельну ділянку 0, 12 га по АДРЕСА_1 і обслуговування житлового будинку (а.с.51).

Відповідно до державного акта про право власності на земельну ділянку серія НОМЕР_2 від 26 листопада 2003 року ОСОБА_3 є власником земельної ділянки площею 0, 1215 га, яка розташована по АДРЕСА_1. Цільове призначення земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) (а.с. 50).

У відповідності до рішенням виконавчого комітету Малотур'янської сільської ради Івано-Франківської області № 52 від 28 липня 2011 року за ОСОБА_3 оформлено право власності на будинковолодіння у АДРЕСА_1 яке складається: літ. А - житловий будинок, покрівля металочерепиця, загальною площею - 79, 5 кв. м, житловою площею - 51, 3 кв. м, літ. Б - гараж 32, 7 кв. м (а.с. 14).

Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 29 серпня 2011 року ОСОБА_3 на праві приватної власності належить домоволодіння за адресою АДРЕСА_1, загальною площею 158,5 кв м, підстава - рішення виконавчого комітету № 52 від 28 липня 2011 року (а.с. 15)

Згідно довідки № 335 від 21 серпня 2015 року, виданої ОКП «Івано-Франківське ОБТІ» (а.с. 16), та копії витягу про державну реєстрацію прав № 31303042 від 14 вересня 2011 року за ОСОБА_3 було зареєстровано право власності на домоволодіння по АДРЕСА_1. Підстава для реєстрації права власності - свідоцтво про право власності, видане 29 серпня 2011 року згідно рішення виконавчого комітету Малотур'янської сільської ради від 28 липня 2011 року № 52. Рішення про реєстрацію права власності прийняте 14 вересня 2011 року, реєстровий запис № 435, книга № 3, реєстраційний номер 34496640 (а.с.16, 17).

Відповідно до довідки ОКП «Івано-Франківське ОБТІ» від 21 серпня 2015 року № 335 та технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок АДРЕСА_1, будинковолодіння складається з житлового будинку загальною площею 158, 5 кв. м, житловою площею 81, 9 кв. м, допоміжною площею 76, 6 кв. м, (літ. «А»), гаражу (літ. «Б») загальною площею 32, 7 кв. м (а.с.16, 18-23).

Відповідно до висновку № 1245-1247 судової оціночно-будівельної, будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи від 25 листопада 2016 року, яка проведена на підставі ухвали Долинського районного суду Івано-Франківської області від 29 лютого 2016 року, дійсна вартість житлового будинку та господарської будівлі (гаража), що розташовані по АДРЕСА_1, становить 1 127 928, 00 грн. Судовим експертом пропонується один оптимальний варіант поділу будинковолодіння (а.с. 151-159).

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 3 ЦПК України, 2004 року, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно положень статті 57 ЦПК України, 2004 року, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до статті 60 ЦПК України, 2004 року, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів, для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном, визначено у статті 317 ЦК України.

Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Таке ж положення містить і норма статті 368 ЦК України.

Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (стаття 63 СК України).

За статтями 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу такого майна частки майна дружини та чоловіка є рівними.

У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом (частина друга статті 372 ЦК України).

За загальним правилом застосування презумпції спільності майна подружжя згідно зі статтею 60 СК України майно, одержане одним із подружжя як набувачем за договором, що укладений під час перебування набувача в шлюбі, є об'єктом спільної сумісної власності подружжя. Той із подружжя, який порушує питання про спростування зазначеної презумпції, зобов'язаний довести обставини, що її спростовують.

Визнаючи спірне домоволодіння об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд першої інстанції на підставі статей 60, 70 СК України дійшов вірного висновку про статус спірного майна як спільно нажитого, оскільки його було придбано (набуто) у період шлюбу, а тому частки сторін у такому майні є рівними.

Відповідач усвідомлював, що набуває майно, перебуваючи у шлюбі, а тому мав усвідомлювати правові наслідки набуття майна. Відповідачем не доведено, що спірне домоволодіння було придбано за його особисті кошти, не спростовано презумпцію спільності майна подружжя.

При наявності боргових зобов'язань, вони можуть підлягати поділу між подружжям.

Якщо на земельній ділянці, яка є особистою приватною власністю одного із подружжя знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям та виділу конкретної частини будинку, будівлі, споруди до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою, переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди у відповідності до статті 120 ЗК України, статті 377 ЦК України.

Відповідно до частини першої статті 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Частиною першою статті 120 ЗК України передбачено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Частиною четвертою статті 120 ЗК України визначено, що при переході права власності на будівлю та споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі і споруди.

У постанові від 12 жовтня 2016 року № 6-2225цс16 Верховний Суд України дійшов висновку, що норма статті 120 ЗК України і статті 377 ЦК України закріплює загальний принцип цілісності об'єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об'єкт розташований. За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю та споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного й цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку в разі набуття права власності на нерухомість.

При цьому при застосуванні положень статті 120 ЗК України в поєднанні з нормою статті 125 ЗК України слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об'єкт нерухомості у встановленому законом порядку право власності на земельну ділянку в набувача нерухомості виникає одночасно з виникненням права власності на зведені на ній об'єкти.

За загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 120 ЗК України, особа, яка набула права власності на будівлю чи споруду, стає власником земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено в договорі відчуження нерухомості.

Таким чином, суди попередніх інстанцій дійшли вірного висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_2, оскільки спірний будинок визнаний судами об'єктом спільної сумісної власності подружжя, а із урахуванням положень статті 120 ЗК України та статті 377 ЦК України, позивач набула і право спільної сумісної власності на земельну ділянку, на якій розташований вказаний спірний будинок.

Поділ домоволодіння проведений судом першої інстанції на підставі висновку судової експертизи, який правильно оцінений судом.

Про порушення свого права внаслідок невнесення відповідачем грошової компенсації на рахунок суду позивач не заявляла, скаргу на судові рішення не подавала.

Суд першої інстанції виконав вимоги статті 212 ЦПК України, 2004 року, щодо оцінки доказів і статті 213 ЦПК України, 2004 року, щодо законності та обґрунтованості рішення суду, повно і всебічно дослідив і оцінив докази та встановив обставини у справі.

Апеляційний суд, відповідно до вимог статті 303 ЦПК України, 2004 року, перевірив законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у місцевому суді, та обґрунтовано залишив вказане рішення без змін.

За правилами частини першої, другої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Керуючись статтями 402, 409, 410, 415, 416, 418, 419, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Долинського районного суду Івано-Франківської області від 30 березня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської області від 04 травня 2017 року залишити без змін.

Поновити виконання рішення Долинського районного суду Івано-Франківської області від 30 березня 2017 року.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийД. Д. Луспеник

СуддіО. В. Білоконь

Б. І. Гулько

Є. В. Синельников

С. Ф. Хопта