Постанова

Іменем України

26 вересня 2018 року

м. Київ

справа № 201/10462/16-ц

провадження № 61-21419св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Лесько А. О., Пророка В. В., Сімоненко В. М., Фаловської І. М. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 25 травня 2017 року в складі колегії суддів: Пищиди М. М., Ткаченко І. Ю., Каратаєвої Л. О.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У липні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») про стягнення коштів за договором депозитного вкладу.

Позовна заява мотивована тим, що 10 липня 2012 року між сторонами укладено договір банківського вкладу «Скарбничка, 6 місяців» на суму 5 000 грн з нарахуванням 16 % річних щомісяця. 19 вересня 2013 року ОСОБА_1 поповнив депозитний вклад на суму 1 000 грн. 16 червня 2015 року позивач звернувся до ПАТ КБ «ПриватБанк» із заявою про розірвання депозитного договору, повернення грошових коштів, однак банк грошові кошти не повернув, у зв'язку з чим він звернувся до суду про їх стягнення в примусовому порядку.

На підставі викладеного ОСОБА_1 з урахуванням уточнених позовних вимог просив стягнути з ПАТ КБ «ПриватБанк» суму банківського вкладу в розмірі 6 000 грн, відсотки за користування грошовими коштами у розмірі 5 675,89 грн та втрачену вигоду в розмірі 506 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 13 січня 2017 року (у складі судді Наумової О. С.) у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що на підтвердження факту укладення між сторонами спірної угоди та внесення позивачем на депозит коштів було надано копію заяви від 10 липня 2012 року на оформлення вкладу та копію квитанції про перерахунок 1 000 грн. Однак, подані позивачем письмові докази не відповідають вимогам належності і допустимості.

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 25 травня 2017 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про задоволення позову частково. Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк»на користь ОСОБА_1 6 000 грн банківського вкладу, 5 675,89 грн відсотків річних. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь держави судові витрати в розмірі 1 284,33 грн.

Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що позивач довів факт укладення між сторонами депозитного договору, оскільки подав до суду копію заяви на оформлення депозитного вкладу та копію квитанції про поповнення депозитного рахунка на 1 000 грн, а 16 березня 2015 року він звернувся до банку із заявою про повернення суми вкладу. ОСОБА_1 надав суду оригінали вказаних документів, на підставі яких обґрунтовував заявлені вимоги. Позовні вимоги про стягнення суми банківського вкладу та відсотків ґрунтуються на вимогах закону та підлягають задоволенню.

У касаційній скарзі, яка подана у червні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ПАТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що позивач не подав до суду оригінали документів або належним чином завірені копії на підтвердження заявлених вимог. Апеляційний суд ухвалив рішення, не дослідивши оригінали договору та квитанцій, оскільки у матеріалах справи наявні лише копії. Позивач не довів наявності коштів на спірному рахунку, не надав доказів звернення до суду з вимогою про розірвання депозитного договору. Крім того, банк не мав можливості повернути кошти, оскільки відокремлений підрозділ ПАТ КБ «ПриватБанк», у якому укладено депозитний договір, знаходиться на території Автономної Республіки Крим, тому банк не мав правових підстав та можливості здійснювати банківську діяльність.

У серпні 2017 року ОСОБА_1 подав відзив на касаційну скаргу, зазначивши, що 10 липня 2012 року між сторонами укладено договір банківського вкладу «Скарбничка, 6 місяців» на суму 5 000 грн з нарахуванням 16 % річних. Позивач звернувся до банку з вимогою виплатити суму вкладу, проте у виплаті було відмовлено без пояснення причин. Оригінали документів, на які посилається скаржник, були досліджені судом апеляційної інстанції, тому додаткового правового аналізу не потребують.

11 травня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною другою статті 389 ЦПК України встановлено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 402 ЦПК України визначено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Суди встановили, що 10 липня 2011 року між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено договір вкладу (депозит) «Скарбничка, 6 місяців» строком на 6 місяців, відсоткова ставка за договором - 16 % річних.

Відповідно до умов договору позивач вніс на депозит суму 5 000 грн, що підтверджується квитанцією від 10 липня 2011 року.

Позивач також поповнив депозитний рахунок на 1 000 грн, що підтверджується квитанцією від 19 вересня 2013 року.

16 березня 2015 року ОСОБА_1 звернувся до банку із заявою про повернення суми вкладу.

Листом від 26 березня 2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» повідомило про неможливість повернути вклад у зв'язку з окупацією Автономної Республіки Крим.

Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з частиною першою статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Договір банківського вкладу є реальним, оплатним договором і вважається укладеним з моменту прийняття банком від вкладника або третьої особи на користь вкладника грошової суми (вкладу).

Відповідно до частини першої статті 1059 ЦК України договір банківського вкладу укладається в письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншим нормативно-правовим актам у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Пунктом 5 Постанови Національного банку України від 06 травня 2014 року № 260 «Про відкликання та анулювання банківських ліцензій та генеральних ліцензій на здійснення валютних операцій окремих банків і закриття банками відокремлених підрозділів, що розташовані на території Автономної Республіки Крим і м. Севастополя» зобов'язано припинити діяльність відокремлених підрозділів банків, розташованих на території Автономної Республіки Крим і м. Севастополя, та протягом місяця з дня набрання чинності цією постановою забезпечити закриття таких відокремлених підрозділів, що унеможливлює діяльність відокремленого підрозділу банку на території автономної Республіки Крим та м. Севастополя - філії Кримське РУ ПАТ КБ «ПриватБанк».

Верховний Суд погоджується з висновками апеляційного суду про те, що між сторонами дотримано письмову форму договору банківського вкладу, що підтверджується: копією заяви на оформлення договору банківського вкладу «Скарбничка, 6 місяців», яка підписана сторонами, та копіями квитанцій про внесення позивачем коштів на депозит на виконання умов цього правочину, оригінали яких були пред'явлені позивачем до суду апеляційної інстанції та досліджені судом у сукупності з іншими доказами.

Згідно з частиною другою статті 1060 ЦК України за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.

Разом із тим відповідно до частини четвертої статті 1058 ЦК України до відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад (депозит), застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу.

Проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу в банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав.

Відповідно до частини першої статті 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на рахунку, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму та фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, передбачених законом. Банк не має права встановлювати заборону на встановлення обтяження, але може встановлювати розумну винагороду.

Однак усупереч указаним нормам матеріального права та взятим на себе зобов'язанням за договором банківського вкладу банк їх не виконав, грошові кошти позивачу не повернув, а тому апеляційний суд дійшов правильного висновку про наявність підстав для стягнення з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь позивача суми вкладу в розмірі 6 000 грн та процентів у розмірі 5 675,89 грн, що передбачено договором (16 % річних).

Доводи касаційної скарги, що позивач подав лише копії документів на підтвердження заявлених вимог, отже, не довів заявлених вимог належними та допустимими доказами, не заслуговують на увагу, оскільки суд апеляційної інстанції в судовому засіданні дослідив оригінали документів, які підтверджують наявність між сторонами депозитних правовідносин та внесення вкладником коштів на виконання умов спірного правочину, а також оригінал заяви позивача до відповідача про виплату вкладу, яку банк не задовольнив.

Не заслуговують на увагу доводи відповідача про те, що виконання зобов'язань за укладеними ПАТ КБ «ПриватБанк» в Автономній Республіці Крим договорами депозитного вкладу окупаційна влада поклала на автономну некомерційну організацію «Фонд захисту вкладників» за рахунок майна банку, яке знаходиться на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополь, оскільки припинення діяльності відокремлених структурних підрозділів банку не може бути підставою для звільнення від виконання зобов'язань, визначених вказаних договором.

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскаржуване рішення апеляційного суду ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому це судове рішення відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України необхідно залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанції не спростовують.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 25 травня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді А. О. Лесько

В. В. Пророк

В. М. Сімоненко

І. М. Фаловська