Справа № 192/1663/17
Провадження № 2/192/668/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04.10.2018 року СОЛОНЯНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - судді Щербини Н. О.,

за участю: секретаря судового засідання Гаркуши І. С.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача адвоката ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

третьої особи ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у смт Солоне в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Письмечівської сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області, треті особи: Солонянська державна нотаріальна контора Дніпропетровської області, ОСОБА_4, про визначення додаткового строку для прийняття спадщини,

В С Т А Н О В И В:

Позивач, з урахуванням уточнених позовних вимог від 11 травня 2018 року та 25 вересня 2018 року звернувся до суду з позовом про визначення додаткового строку для прийняття спадщини після смерті його батька - ОСОБА_5, який помер 18 жовтня 2007 року.

На обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 18 жовтня 2007 року помер його батько ОСОБА_5, після смерті якого залишилося спадкове майно, яке він успадкував після смерті своєї матері ОСОБА_6, яка померла 05 червня 2006 року, та яке складається із земельної ділянки, що належала померлій на підставі Державного акту на право власності на землю ІІ-ДП №041899, та житлового будинку в с. Безбородьково по вул. Ватутіна, буд. 97 Солонянського району Дніпропетровської області, що належав померлій згідно свідоцтва на житлове приміщення №234.

За життя його батько ОСОБА_5 заповіту не складав, інших спадкоємців немає, тому все належне йому майно вважається спадщиною за законом.

Дізнавшись про смерть батька він звернувся до Солонянської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області із заявою про прийняття спадщини, але у звязку з пропуском строку для прийняття спадщини йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом.

Позивач вважає, що він з поважних причин пропустив строк для подання заяви про прийняття спадщини, оскільки не знав про смерть батька, не був провіщений про його смерть, у звязку з роботою та проживанням за межами Дніпропетровської області. Також посилається на те, що номер телефону ним був змінений через втрату, а тому родичі не могли його повідомити вчасно про смерть батька. В подальшому неподання заяви про прийняття спадщини було обумовлене тривалим захворюванням, що триває по теперішній час. ОСОБА_1 в позові зазначає, що в період з 01 червня 2007 року по 01 червня 2008 року працював за цивільно-правовим договором у Запорізькій та Херсонській областях, де мешкав в населених пунктах за місцем виконання робіт, у звязку з чим був відсутній вдома протягом року, а тому не знав і не міг знати що 18 жовтня 2007 року помер його батько. З родичами звязку не було через зміну номера телефону. Після завершення виконання робіт по цивільній угоді, позивач повернувся додому, оскільки за станом здоровя подальше виконання трудових обовязків стало не можливим. Всі ці обставини в сукупності позбавили його можливості вчасно подати заяву про прийняття спадщини, тому прохав відновити йому строк для прийняття спадщини та визначити строк на прийняття спадщини тривалістю в три місяці.

Ухвалою Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 20 вересня 2018 року було залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача матір позивача та дружину померлого спадкодавця - ОСОБА_4 (а.с. 168-169).

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні 04 жовтня 2018 року позовні вимоги підтримав, прохав їх задовольнити. Пояснив, що в 2005-2006 роках працював у Запорізькій, Донецькій, Харківській областях. Відносини з батьками були добрими, але згодом почали погіршуватися. Батько помер 18 жовтня 2007 року, загинув у дорожньо-транспортній пригоді, а позивач поїхав з дому напередодні його смерті - 11 жовтня 2007 року. Завжди приїздив додому один раз на рік. Про смерть батька дізнався коли повернувся восени 2008 року, з рідними весь цей час не спілкувався. Потім в 2009 році він захворів, потребував лікування, а тому можливості звернутися до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини не мав можливості.

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, згідно обставин викладених в позовній заяві.

Представник відповідача Письмечівської сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області в судовому засіданні проти задоволення позову не заперечував, позовні вимоги визнав. Подав до суду 21 червня 2018 року заяву про визнання позову (а.с. 146). Таке визнання позову не прийнято судом на підставі вимог ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у звязку з тим, що визнання позову в даному випадку суперечить закону. Також представник відповідача пояснив, що на даний час земельною ділянкою, яка залишилася після смерті ОСОБА_6 користується сільськогосподарське підприємство, яке не сплачує оренду плату та податки.

Представник третьої особи - Солонянська державна нотаріальна контора, який належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявився, надав заяву, згідно якої просили розглядати справу за відсутності їхнього представника (а.с.164).

Третя особа - ОСОБА_4, яка була допитана в судовому засіданні в якості свідка, пояснила, що вона є матірю позивача, який з 2006-2007 роки працював за межами Дніпропетровської області, додому приїздив рідко. Її чоловік потрапив у ДТП та помер 18 жовтня 2007 року, похованням займалась вона та її старший син, а ОСОБА_1 повернувся додому лише восени 2008 року, тоді й дізнався про смерть батька. До цього йому ніхто не повідомив про смерть батька, оскільки не було звязку. Зазначила, що до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини вона не зверталася.

Суд, заслухавши пояснення позивача, представника позивача, представника відповідача, третьої особи ОСОБА_4 допитаної в якості свідка, дослідивши в сукупності докази, що маються у справі, приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини, а згідно ч.1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Судом встановлено, що 18 жовтня 2007 року в смт Новопокровка Солонянського району Дніпропетровської області помер ОСОБА_5, який на день своєї смерті був зареєстрований та мешкав в ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.190), що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим органом державної реєстрації актів цивільного стану Солоняського районного управління юстиції Дніпропетровської області, серії І-КИ №696876, актовий запис №15 (а.с.186).

Після смерті ОСОБА_5 відкрилася спадщина на належне померлому майно, яке він успадкував після смерті своєї матері ОСОБА_6, яка померла 05 червня 2006 року (а.с. 26), та яке складається з земельної ділянки площею 8,088 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Письмечівської сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області, яка належала померлій на підставі Державного акта на право приватної власності на землю серії ІІ-ДП №041899, виданого на підставі рішення 14 сесії 23 скликання Письмечівської сільської ради народних депутатів від 13 березня 2001 року (а.с.27), та житлового будинку в с. Безбородьково по вул. Ватутіна, буд. 97 Солонянського району Дніпропетровської області, що належав померлій згідно свідоцтва на право власності на жилий будинок (а.с. 28, 29-22)

Згідно свідоцтва про народження та витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження (а.с.24, 37) ОСОБА_1 є сином померлого спадкодавця ОСОБА_5

Солонянською державною нотаріальною конторою була відкрита спадкова справа №398/2016, на майно померлого ОСОБА_5 (а.с.184-197).

Відповідно до статті 63 Закону України «Про нотаріат» державний нотаріус, який одержав від спадкоємців повідомлення про відкриття спадщини, зобов'язаний повідомити про це тих спадкоємців, місце проживання або роботи яких йому відоме. Державний нотаріус може також зробити виклик спадкоємців шляхом публічного оголошення або повідомлення про це у пресі. Як випливає з матеріалів спадкової справи, з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 ніхто, крім позивача ОСОБА_1 в 2016 році, не звертався.

24 грудня 2016 року позивач звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини та видачу на його імя свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька ОСОБА_5 (а.с.81), а постановою державного нотаріуса Солонянської районної державної нотаріальної контори позивачу було відмолено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого у звязку з пропуском строку подачі заяви про прийняття спадщини (а.с.35, 193).

Спірні відносини сторін регулюються положеннями ЦК України, Законом України «Про нотаріат».

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України).

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України).

Згідно ст. 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов'язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Під час розгляду справи судом було встановлено, що позивач пропустив шестимісячний строк для прийняття спадщини саме через те, що не знав про смерть батька, оскільки йому не повідомили про це близькі через відсутність телефонного звязку.

Суд вважає, що така підстава пропуску строку для прийняття спадщини не може вважатися поважною, оскільки позивач не довів суду відсутність будь-якого іншого, крім телефонного звязку з матірю, іншими родичами, які могли повідомити про смерть батька.

Суд звертає увагу на те, що сам по собі факт правової необізнаності позивача про відкриття спадщини не є підставою вважати, що позивачем пропущено шестимісячний строк для подачі заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини з поважної причини. Незнання про смерть спадкодавця та відсутність сумісної реєстрації разом зі спадкодавцем за однією адресою, як причина пропуску строку для прийняття спадщини, не може бути визнана судом поважною, оскільки самі по собі ці обставини без встановлення інших обєктивних, непереборних, істотних труднощів на вчинення дій щодо прийняття спадщини не свідчить про поважність пропуску зазначеного строку, що підтверджується правовими висновками ВСУ у справах №6-1215цс16, № 6-1486цс15.

Так, ВСУ зробив висновок про те, що правила частини третьої статті 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви;

2) ці обставини визнані судом поважними. Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні.

З постанови Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 61-2590св18, постанов Верховного Суду України від 26 вересня 2012 року у справі № 6-85цс12 та від 04 листопада 2015 року у справі №6-1486цс15, зясовано, що згідно з частиною третьою статті 1272 ЦК України поважними обставинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця щодо подачі заяви про прийняття спадщини. Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не реалізував право на прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця, то правові підстави для встановлення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні.

Пунктом 24 постанови Пленуму ВСУ від 30 травня 2008 року № 8 «Про судову практику у справах про спадкування» встановлено, що вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини і при цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, повязані з обєктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Тому суд вважає, що незнання про смерть батька не є поважною причиною та перешкодою для вчасного подання заяви про прийняття спадщини.

Також позивач посилався на те, що пропустив строк для подання заяви про прийняття спадщини через хворобу, проте з дослідженої судом копії амбулаторної картки на імя позивача зясовано, що остання містить відомості про звернення позивача до лікарів починаючи з 2009 року по 2016 рік (а.с.105-119, 127-140), але не містить доказів про хворобу позивача протягом 6 місяців після відкриття спадщини, тобто після смерті батька.

Тому суд вважає, що хвороба позивача після закінчення шестимісячного строку для прийняття спадщини, який закінчився 18 квітня 2008 року, не може бути визнано поважною причиною для поновлення такого строку.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Таким чином, суд приходить до висновку, що в задоволені позову необхідно відмовити, оскільки позивачем та його представником не надано, не дивлячись на неодноразові розяснення суду щодо обовязку позивача надавати докази на підтвердження заявленого позову, будь-яких обєктивних, достовірних та належних доказів, в тому числі і на підтвердження того, що перешкоджало його зверненню до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини, яка може бути направлена до відповідної нотаріальної контори і поштою, та на протязі девяти років після спливу вказаного строку.

Суд не може визнати зазначенні позивачем обставини, як поважні, оскільки вони не є обєктивними, непереборними та істотними труднощами для позивача, а інших поважних причин пропуску строку позивачем не зазначено, що є підставою для відмови в позові.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Таким чином, узвязку з відмовою в задоволенні позову, судові витрати по справі, відповідно до ст. 141 КПК України, покладаються на позивача.

На підставі ст.ст.1220-1223,1252,1261,1268-1270,1272 ЦК України, керуючись ст.ст.12,13,81,141, 258,259,263-265,268,273 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 (52440, Дніпропетровська область, Солонянський район, с.Безбородьково, вул.Матросова, буд.24) до Письмечівської сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області (52440, Дніпропетровська область, Солонянський район, с.Письмечеве, вул.Шкільна, буд.65), треті особи: Солонянська державна нотаріальна контора Дніпропетровської області (52400, Дніпропетровська область, Солонянський район, смт Солоне, вул.Задернюка, буд.5), ОСОБА_4 (52440, Дніпропетровська область, Солонянський район, с.Безбородьково, вул.Матросова, буд.24), про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, в повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складений 11 жовтня 2018 року.

Головуючий: суддя Н. О. Щербина