КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2018 року місто Київ.

Справа № 753/14400/16-ц

Апеляційне провадження № 22-ц/824/1088/2018

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Желепи О.В.,

суддів Музичко С.Г., Рубан С.М.,

секретар судового засідання Задерей І.В.

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 17 липня 2018 року (у складі судді Леонтюк Л.К.)

у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,-

ВСТАНОВИВ:

Указом Президента України №452/2017 від 29 грудня 2017 року ліквідовано Апеляційний суд міста Києва та утворено Київський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Київську область і місто Київ, з місцезнаходженням у місті Києві.

В порядку п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. У разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду (п. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

За змістом повідомлення, розміщеного в газеті «Голос України», днем початку роботи Київського апеляційного суду визначено 03 жовтня 2018 року.

У зв'язку з викладеним вище, 03 жовтня 2018 року цивільні справи, які перебували в провадженні Апеляційного суду міста Києва, були перереєстровані в Київському апеляційному суді з проведенням їх автоматизованого розподілу між суддями новоутвореного суду.

Згідно протоколу автоматичного розподілу судової справи між суддями від 03 жовтня 2018 дану справу призначено судді-доповідачу Желепі О.В.

Ухвалою від 08 жовтня 2018 року справа прийнята до провадження та призначена до розгляду Київським апеляційним судом.

У серпні 2016 року позивач ОСОБА_2 звернувся до Дарницького районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з врахуванням заяви про зменшення позовних вимог, просив суд стягнути з відповідача матеріальну шкоду в розмірі 92 935 гривень 60 копійок.

Обґрунтовуючи позовні вимоги зазначив, що 07 листопада 2015 року об 11 годині 20 хвилин водій ОСОБА_1 керуючи автомобілем « Peugeot » державний номерний знак ВВ 1020 на вулиці Саперно-Слобідській ( заїзд на вулиця Кіквідзе) в місто Києві, не врахувавши дорожньої обстановки, змінюючи напрямок руху не переконався в безпеці при перестроюванні не надав перевагу в русі автомобілю, який рухався в попутному напрямі по тій самій смузі на яку він мав намір перестроїтись, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем «Toyota», державний номерний знак НОМЕР_1, котрим керував водій ОСОБА_4, який, у свою чергу, здійснив зіткнення з автомобілем НОМЕР_2, який був запаркований, що спричинило пошкодження вказаних транспортних засобів.

24 лютого 2016 року Голосіївським районним судом міста Києва було розглянуто матеріали справи за № 752 / 347 / 16 - п, що надійшли від Управління патрульної служби в місті Києві про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, киянина, громадянина України, який тимчасово не працює, проживає за адресою: АДРЕСА_3 за фактом вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Постановою Голосіївського районного суду міста Києва було встановлено факт винності ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення за ст. 124 КУпАп, проте, провадження за № 3 / 752 / 459 / 16 закрито у зв'язку з закінченням на момент розгляду справи строків, передбачених ст. 38 КУпАП.

Через пошкодження автомобіля, ОСОБА_2 поніс значні матеріальні втрати. Зокрема, ОСОБА_2 змушений був звернутися до суб'єкта оціночної діяльності - ОСОБА_5, що на той час здійснював повноваження на підставі сертифіката суб'єкта оціночної діяльності № 14675 / 13 від 17 травня 2013 року.

За наслідками проведення оцінки завданих збитків, внаслідок пошкодження транспортного засобу « Peugeot » державний номерний знак НОМЕР_3 сума матеріального збитку складає 115 077 гривень 60 копійок , що підтверджується висновком про вартість матеріального збитку, спричиненого власнику колісного транспортного засобу № 1020 / 15, складеного суб'єктом оціночної діяльності ОСОБА_5

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 17 липня 2018 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3,що зареєстрований та проживає за адресою : 02091, АДРЕСА_3, РНОКПП НОМЕР_4 на користь ОСОБА_2, що зареєстрований за адресою : 91055 АДРЕСА_2, фактично проживає : АДРЕСА_3, РНОКПП НОМЕР_5 завдану матеріальну шкоду в розмірі 92 935 ( дев&qu: ;яносто дві тисячі дев&q?ьк;ятсот тридцять п&qu 5;ять ) тисяч 60 копійок.

Стягнуто з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3,що зареєстрований та проживає за адресою : 02091, АДРЕСА_3, РНОКПП НОМЕР_4 на користь ОСОБА_2, що зареєстрований за адресою : 91055 АДРЕСА_2, фактично проживає : АДРЕСА_3, РНОКПП НОМЕР_5 судовий збір у розмірі 929 ( дев&q?ія;ятсот двадцять дев&qu37;ять ) гривень 35 копійок.

Не погодившись з таким рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

В скарзі посилався на те, що рішення винесене з грубим порушенням норм процесуального права, які регулюють підстави, умови та порядок розгляду, ухвалення рішень по справі, а також норм матеріального права щодо неправильного їх застосування, неповного зв'язування обставин по справі.

Зазначив, що суд першої інстанції прийняв рішення на підставі неналежних доказів, а саме вказав на те, що позивач надав до суду в підтвердження пошкодження автомобіля НОМЕР_6, який йому належав на праві власності, під час ДТП від 07.11.2015 року лише Висновок вартості матеріального збитку, спричиненого власнику транспортного засобу № 1020/13 від 10.12.2015 року, який був проведений понад місяць після ДТП оцінювачем ОСОБА_5 та без участі відповідача, як учасника дорожньо- транспотної пригоди через, що не може бути достовірним доказом згідно вимог ст.79 ЦПК України.

Також вказав на те, що висновок складений на російській мові, що не відповідає вимогам чинного законодавства через, що не може бути допустимим доказом по справі згідно вимог ст.78 КПК України.

Разом з цим вважає, що дослідження автомобіля проведене з порушенням вимог наказу Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24.11.2003 N 142/5/2092 „Про затвердження Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів" (надалі - Методика). Відповідно до якої на підтвердження матеріального збитку складається Висновок експерта, а не Звіт оцінювача.

Крім цього, зазначив, що наданий Висновок є недопустимим доказом так, як не міститься вартість технічно справних складників визначається на підставі результатів їх діагностування на спеціалізованому для даної моделі КТЗ підприємстві автосервісу, а у разі необхідності - дефектування, що передбачено п.п. 7.20; 7.21 Методики.

Відповідно до вимог Методики, пошкоджені автомобілі при ДТП та деталі, які не можуть бути реалізовані, підлягають розрахунку в якості металобрухту (утилізаційна вартість), але у Висновку такий розрахунок відсутній, що не відповідає вимогам Методики та є порушенням прав Відповідача у разі прийняття рішення щодо спору з вирішенням права отримання від Сторони - замінених деталей, але у даному Висновку зазначено лише цілісний об'єкт, автомобіль.

Посилався на те, що Позивач не надав до Суду підтвердження щодо утримання автомобіля в пошкодженому стані в настілок ДТП від 07.11.2015 року на будь-якій автостоянці або в гаражі, квитанцій щодо оплати проведення відновленого ремонту автомобіля так, як здійснення відчуження автомобіля на підставі Висновку експерта не можливо через заборону зняття з обліку пошкодженого автомобіля, який ніби не підлягає відновленню.

Зазначив, що на підтвердження недостовірності Висновку вказує Довідка територіального сервісного центру №1244 від 08.08.2017 р., що надана самим Позивачем разом із заявою про зменшення розміру позовних вимог, в якій вказано, що автомобіль продано гр. ОСОБА_6 на підставі Договору купівлі-продажу №2790/1244/2016 від 07.07.2016 р., в якому вказана вартість автомобіля у розмірі 22142,00 гривень так, як ринкова вартість цього автомобіля за Висновком оцінювача становить суму з розмірі 115 077,60 грн.

Крім цього, відповідач вказав на те, що автомобіль після ДТП, яка сталася 07.11.2015 р. протягом певного часу експлуатувався та потрапив в іншу ДТП, що підтверджується доданими до Висновку, який був складений у період з 11.11.2015 р. по 10.12.2015 р., фотокартками щодо проведення дослідження автомобіля на місті ДТП із зазначенням місця огляду: вул. Саперно-Слобідьська, м. Київ тобто ДТП автомобіля без участі скаржника.

На підставі цього скаржник вважає, що рішення місцевого суду винесено з порушенням норм процесуального права, а саме ст.ст.77- 79 ЦПК України.

Крім того, скаржник посилався на те, що судом безпідставно не взято до уваги звернення Позивача до суду без будь-яких претензій до відповідача, але після відчуження ним автомобіля, що вважає є навмисною дією Позивача щодо введення Суду в оману з метою отримання власної матеріальної подвійної вигоди за рахунок коштів відповідача.

Крім того, відповідач зазначив, що в суді першої інстанції ним заявлялись клопотання про витребування Договорів придбання та відчуження спірного автомобіля Позивачем та виклик свідків, але ухвалою Суду від 30.03.2018 року залишено без розгляду заявлені клопотання через несплату судового збору для їх вирішення, чим, на думку відповідача, порушено норми процесуального права.

Також вказав на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, а саме ч.5 ст. 12 ЦПК України щодо сприяння судом учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом. Вказав на те, що Судом безпідставно не взято до уваги факт умисного тривалого використання автомобіля особисто Позивачем за умови відсутності страхового полісу на нього, чим порушено вимоги Розділу 34 Правил дорожнього руху якими передбачено обов'язкове страхування авто-цивільної відповідальності власників ТЗ та ст. 21 Закону України „ Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів " .

Вказав на те, що, позивачем не надано до суду відомостей та не зазначено про його звернення (о Моторно (транспортного) страхового бюро України (МТСБУ) для відшкодування йому завданої матеріальної шкоди так, як відсутність такого звернення має бути доказом відсутності у позивача права на отримання від відповідача відшкодування, а у разі такого звернення можливо ним отримані кошти в розмірі страхової суми, що судом залишено без уваги.

В судовому засіданні апеляційного суду представник відповідача доводи скарги підтримав.

Позивач проти задоволення скарги заперечував .

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого рішення в цій частині, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 та ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 1166 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Судом встановлено, що 07 листопада 2015 року об 11 годині 20 хвилин водій ОСОБА_1 керуючи автомобілем « Peugeot » державний номерний знак ВВ 1020 на вулиці Саперно - Слобідській ( заїзд на вулиця Кіквідзе) в місто Києві, не врахувавши дорожньої обстановки, змінюючи напрямок руху не переконався в безпеці руху при перестроюванні , не надав перевагу автомобілю, який рухався в попутному напрямі по тій самій смузі на яку він мав намір перестроїтись, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем «Toyota» , державний номерний знак НОМЕР_1, котрим керував водій ОСОБА_4, який, у свою чергу, здійснив зіткнення з автомобілем НОМЕР_2, який був запаркований, що спричинило пошкодження вказаних транспортних засобів.

24 лютого 2016 року Голосіївським районним судом міста Києва було розглянуто матеріали справи за № 752 / 347 / 16 - п, що надійшли від Управління патрульної служби в місті Києві про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, киянина, громадянина України, який тимчасово не працює, проживає за адресою: АДРЕСА_3 за фактом вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Постановою Голосіївського районного суду міста Києва було встановлено факт винності ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення за ст. 124 КУпАп, проте, провадження за № 3 / 752 / 459 / 16 закрито у зв'язку з закінченням на момент розгляду справи строків, передбачених ст. 38 КУпАП.

Через пошкодження автомобіля, ОСОБА_2 поніс збитки в сумі 115 077 грн. 60 коп. на підтвердження яких надав висновком про вартість матеріального збитку, спричиненого власнику колісного транспортного засобу № 1020 / 15, складений суб'єктом оціночної діяльності ОСОБА_5

Задовольняючи позов на суму 92 935 грн.60 коп., місцевий суд виходив з того, що залишкиавтомобіля PEUGEOTPARTNER2007 pоку випуску, кузов НОМЕР_7 були продані позивачем за ціною 22 142 гривень , а тому суд визначив до відшкодування суму у виді різниці між вартістю транспортного засобу до пошкодження та сумою, яку позивач отримав реалізувавши залишки транспортного засобу.

Дослідивши наявні в справі письмові докази, апеляційний суд приходить до висновку, що вищенаведені обставини справи, які суд вважав встановленими є доведеними.

Висновок суду про доведеність позивачем вини відповідача та розміру завданої шкоди відповідає цим обставинам та вимогам Закону.

Доводи відповідача про недоведеність позивачем належними доказами розміру завданої шкоди, колегія не приймає, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 15 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження.

Порядок відшкодування шкоди, пов'язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано статтею 30 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який згідно зі статтею 8 ЦК України (аналогія закону) може застосовуватись не лише страховиком, а й іншими особами, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, та відповідають за завдану шкоду. Тобто транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим, а власник транспортного засобу згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з експертизою, проведеною відповідно до вимог законодавства, витрати на ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди.

У разі якщо власник транспортного засобу не згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати з евакуації транспортного засобу з місця цієї пригоди.

Якщо ж транспортний засіб визнано фізично знищеним, відшкодування шкоди виплачується у розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди та витратам з евакуації транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

З матеріалів справи вбачається, що суд визначив до відшкодування суму збитків з урахуванням вказаних роз'яснень.

Доводи про недоведеність позивачем розміру збитків, спростовуються наявними в справі письмовими доказами, з яких вбачається, що позивач пошкоджений транспортний засіб, продав за 22 142 грн., що підтверджується Довідкою Територіального сервісного центру №1244 від 08.08.2017р. (а.с.231 том1) та копією Договору купівлі-продажу №2790/1244/20196 від 07.07.2016р. (а.с.232-233 том 1) .

Відповідно до висновку про вартість матеріального збитку, спричиненого власнику колісного транспортного засобу № 1020/15, складеного суб'єктом оціночної діяльності ОСОБА_5 розмір матеріального збитку становить 115 077 гривень 60 копійок. Таким чином різниця між вартістю транспортного засобу до його пошкодження та сумою за яку позивач реалізував пошкоджений транспортний засіб становить 92 935 грн. 60 коп.

Посилання відповідача на те, що в наданому позивачем висновку спеціаліст не визначив вартість залишків пошкодженого транспортного засобу на правильність висновків суду не впливає, оскільки суд правомірно врахував ту суму вартості залишків за яку позивач їх продав. При цьому відповідач з часу ДТП суду першої інстанції до судового засідання в апеляційному суді жодного разу не заявив клопотання про визначення вартості залишків , або розміру збитків шляхом проведення експертизи.

Жодних поважних причин не надання доказів суду першої інстанції на спростування наданих позивачем доказів, щодо вартості залишків в апеляційному суді представник відповідача не навів, а тому відповідно до ч.3 ст. 367 ЦПК України апеляційний суд не має права приймати такі нові докази.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що оцінювач не вірно назвав свій висновок, а також те, що він складений російською мовою не можуть бути враховані апеляційним судом, так як не впливають на порядок обчислення завданої позивачу шкоди.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивач не застрахував цивільну відповідальність щодо свого транспортного засобу та не звертався до МТСБУ також не впливають на законність ухваленого рішення, оскільки відсутність страхового полісу у позивача не позбавляє його права вимагати від винної особи відшкодування завданих йому збитків в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги про те, що автомобіль позивача до проведення оцінки потрапив іще в одне ДТП є недоведеними та спростовуються наявними в справі фотокартками, зробленими на місці аварії, з яких вбачається, що транспортний засіб зазнав таких пошкоджень, що не міг експлуатуватись в подальшому.

Доводи скарги про ненадання позивачем доказів проведення ремонту транспортного засобу також не впливають на законність рішення, оскільки судом встановлено, що позивач продав транспортний засіб в пошкодженому стані і не проводив його ремонт. Посилання відповідач на те, що позивач продавав відремонтований автомобіль є лише його припущеннями.

Доводи про те, що суд безпідставно не допитав в якості свідка матір відповідача, яка могла б підтвердити, що одразу після ДТП позивач оцінював розмір збитків в сумі 20 000 грн., а не 90 000, колегія не приймає, так як на даний час з моменту ДТП минуло більше 2-х років і відповідач на відшкодування завданої ним шкоди не відшкодував жодної копійки. Надання позивачем можливості відповідачу вирішити спір мирним шляхом одразу після ДТП, не позбавляє останнього в судовому порядку вимагати той розмір збитків, який був визначений спеціалістом.

Доводи скарги про те, що позивач не направив відповідачу претензію також не приймаються, оскільки за законом направлення такої претензії є не обов'язковим і позивач має право одразу звертатись до суду за захистом свого порушеного права.

Інші доводи скарги висновків суду не спростовують.

За змістом ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд вірно встановив, що позивачем доведено порушення відповідачем його прав, ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Враховуючи, те що апеляційна скарга залишається без задоволення, у суду апеляційної інстанції відсутні підстави для зміни розподілу судових витрат судом першої інстанції. Судовий збір за подання апеляційної скарги слід покласти на особу, яка подала апеляційну скаргу. Іншими учасниками справи не заявлено до відшкодування судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у апеляційному суді.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381 - 384,389 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 17 липня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 02 листопада 2018 року.

Головуючий Желепа О.В.

Судді Рубан С.М.

МузичкоС.Г.