Ухвала

11 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 398/1920/17

провадження № 61-45336ск18

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Стрільчука В. А., розглянувши касаційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на постанову Апеляційного суду Кіровоградської області від 30 серпня 2018 року в справі за позовом ОСОБА_2 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, третя особа - ОСОБА_3, про відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до суду з указаним позовом, в якому просив стягнути з відповідача понесені витрати на поховання брата - ОСОБА_4 та спорудження надгробного пам'ятника на могилі в сумі 10 554,43 грн та відшкодувати моральну шкоду у розмірі 250 тис. грн.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_2 посилався на те, що 28 жовтня 2015 року близько 20 год. на 6 км + 400 м на автошляху Т04-30 сполученням Дніпродзержинськ-Кринички-Світлогірське на території Криничанського району Дніпропетровської області ОСОБА_3, керуючи вантажним автомобілем «Мерседес-Бенц Актрос 1840», державний номерний знак НОМЕР_1, з увімкненим ближнім світлом фар під час зустрічного роз'їзду з невстановленим автомобілем здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_4, який рухався по проїжджій частині дороги в попутному напрямку. В результаті отриманих травм ОСОБА_4 помер. За даним фактом 29 жовтня 2015 року слідчим управління ГУ НП в Дніпропетровській області було відкрито кримінальне провадження № 0001043, а його було визнано потерпілим. Згідно з висновком судово-медичної експертизи отримані його братом внаслідок дорожньо-транспортної пригоди тілесні ушкодження за своїм характером відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, що призвели до смерті. 22 грудня 2015 року його було повідомлено про те, що зазначене кримінальне провадження завершене і слідчим винесено постанову про його закриття на підставі пункту 2 частини першої статті 284 КПК України. З висновками, викладеними в постанові про закриття кримінального провадження, він не погоджується, однак не оскаржив зазначену постанову, оскільки через душевні переживання у зв'язку зі смертю брата та незадовільним станом здоров'я (інвалідність ІІ групи, труднощі з пересуванням, часті курси лікування та реабілітації) пропустив строк на оскарження. Похованням брата він займався особисто, а тому поніс матеріальні витрати, які пов'язані з похованням та виготовленням пам'ятника, на загальну суму 10 554,43 грн. Передчасна смерть брата, з яким вони були близнюками, стала для нього важкою психологічною травмою, він є інвалідом ІІ групи і дуже розрахував на підтримку та допомогу брата, який обіцяв йому допомогти купити протез на ногу, оскільки він сам не в змозі зібрати такі кошти. Його дружина також є інвалідом з приводу серцевого захворювання і потребує постійного лікування. Враховуючи наведене, ОСОБА_2 просив задовольнити його позовні вимоги.

Рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 30 травня 2018 року позов задоволено частково. Стягнуто з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 254,43 грн понесених матеріальних витрат. В іншій частині позову відмовлено. Стягнуто з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 в дохід держави судові витрати в сумі 640 грн.

Постановою Апеляційного суду Кіровоградської області від 30 серпня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково, рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 30 травня 2018 року в частині стягнення матеріальної шкоди та судових витрат скасовано та в цій частині ухвалено нове рішення, яким стягнуто з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 10 554,43 грн на відшкодування матеріальної шкоди. В іншій частині рішення залишено без змін. Стягнуто з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір у розмірі 105,54 грн.

03 жовтня 2018 року фізична особа-підприємець ОСОБА_1 подав засобами поштового зв'язку касаційну скаргу на постанову Апеляційного суду Кіровоградської області від 30 серпня 2018 року (повний текст якої складено 03 вересня 2018 року).

В касаційній скарзі заявник просить скасувати постанову Апеляційного суду Кіровоградської області від 30 серпня 2018 року та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки скарга подана на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є: 1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно з частиною четвертою статті 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах, в яких ціна позову перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев'ята статті 19 ЦПК України).

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» передбачено, що у 2018 році прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць установлено в розмірі з 01 січня 2018 року (на час подання касаційної скарги) - 1 762 грн.

Ціна позову у даній справі щодо стягнення понесених витрат на поховання та спорудження надгробного пам'ятника становить 10 554,43 грн, що станом на 01 січня 2018 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 762 грн х 100 = 176 200).

Тобто в указаній частині справа № 398/1920/17 є малозначною в силу вимог закону.

Також предметом спору у цій справі є вимога про відшкодування моральної шкоди в розмірі 250 тис. грн, що станом на 01 січня 2018 року не перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 762 грн х 500 = 881 000). Зазначена справа в цій частині вимог є справою незначної складності та не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України та частиною четвертою статті 274 ЦПК України.

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того, визнав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, враховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України розміщена у Загальних положеннях цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню.

При цьому Верховним Судом досліджено та взято до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановлено випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цих Рекомендацій скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Судові рішення першої та апеляційної інстанцій ухвалено після набрання чинності Законом України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», тобто після 15 грудня 2017 року.

Також Верховним Судом взято до уваги, що під час вирішення питання про відкриття касаційного провадження (зокрема й про відмову у відкритті провадження) у справі не надається правова оцінка законності та обґрунтованості оскаржуваних судових рішень, а виключно встановлюється наявність чи відсутність підстав для їх касаційного оскарження відповідно до вимог статей 389, 394 ЦПК України.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктами 1, 2 частини шостої, частиною дев'ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на постанову Апеляційного суду Кіровоградської області від 30 серпня 2018 року в справі за позовом ОСОБА_2 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, третя особа - ОСОБА_3, про відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя В. А. Стрільчук