РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 700/296/18

Провадження № 2/700/232/18

03 жовтня 2018 року Лисянський районний суд Черкаської області

у складі: головуючого судді Бесараб Н.В.,

за участю секретаря судового засідання Мельніченко Н.І.,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в смт. Лисянка цивільну справу №700/296/18 провадження №2/700/232/18 за позовом ОСОБА_1 до Федюківської сільської ради Лисянського району Черкаської області про визнання права власності на спадкове майно,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Федюківської сільської ради Лисянського району Черкаської області про визнання права власності на спадкове майно.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що 03 липня 2006 року в с. Федюківка Лисянського району Черкаської області помер її батько ОСОБА_2, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-СР № 037147 від 04.07.2006 року. Після його смерті відкрилась спадщина, яка складається із земельної ділянки, площею 1,41 га, розташованої на території с. Федюківка Лисянського району Черкаської області, відповідно до державного акту серії ЧР № 125044, виданого на підставі розпорядження Лисянської райдержадміністрації від 03.06.2004 року № 264. 07 січня 2010 року померла її мати ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-СР № 129503 від 11.01.2010 року. Після її смерті відкрилася спадщина яка складається із земельної ділянки, площею 2,00 га, розташованої на території с. Федюківка Лисянського району Черкаської області, відповідно до державного акту серії ЧР № 125045, виданого на підставі розпорядження Лисянської райдержадміністрації від 03.06.2004 року № 264. Вона постійно проживала зі своїми батьками до дня їх смерті. Про наявність спадкового майна дізналася лише у 2017 році із оголошення у громадсько-політичній газеті Лисянського району «Понад Тікичем» за № 49. Крім неї спадкоємцями майна є її сестра ОСОБА_4, яка заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори не подавала та спільно із батьками не проживала, а також її брат ОСОБА_5, який помер 13.04.2014 року. Як єдиний спадкоємець за законом вона звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, однак нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на земельні ділянки. За таких обставин позивач змушена звернутися до суду та просить визнати право власності на спадщину, яка залишилася після смерті її батьків.

Позивач у судове засідання повторно не зявилася, направила до суду клопотання, в якому просила відкласти розгляд справи на іншу дату в звязку з зайнятістю на роботі. Заявила, що бажає долучити до матеріалів справи певні докази, які мають важливе значення для справи.

Враховуючи те, що позивач повторно не зявилася в судове засідання, належним чином повідомлена про день, час та місце розгляду справи, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів.

Водночас суд зазначає, що відповідно до ст.83 ЦПК України позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Докази, не подані у встановлений законом строк, до розгляду судом не приймаються.

Представник відповідача у судове засідання не зявився, звернувся до суду із заявою про розгляд справи без його участі, проти задоволення позовних вимог не заперечує.

Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Судом встановлено, що 03 липня 2006 року в с. Федюківка Лисянського району Черкаської області помер батько позивача ОСОБА_2, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-СР № 037147 від 04.07.2006 року. Після його смерті відкрилась спадщина, яка складається із земельної ділянки, площею 1,41 га, розташованої на території с. Федюківка Лисянського району Черкаської області, відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЧР № 125044, виданого на підставі розпорядження Лисянської райдержадміністрації від 03.06.2004 року № 264.

07 січня 2010 року померла мати позивача ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-СР № 129503 від 11.01.2010 року. Після її смерті відкрилася спадщина, яка складається із земельної ділянки, площею 2,00 га, розташованої на території с. Федюківка Лисянського району Черкаської області, відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЧР № 125045, виданого на підставі розпорядження Лисянської райдержадміністрації від 03.06.2004 року № 264.

Позивач ОСОБА_1 в позовній заяві стверджує, що бажаючи оформити спадщину, вона звернулася до Першої Черкаської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на земельні ділянки.

Як вбачається з листа Першої Черкаської державної нотаріальної контори від 02.02.2018 вих.№126/02-17, адресованого позивачу ОСОБА_1 щодо результатів розгляду її заяви, заявнику було розяснено порядок спадкування відповідно до чинного законодавства України та повідомлено, що із поданої нею заяви не вбачається, де померлі були зареєстровані та проживали, а тому нотаріус позбавлений можливості встановити місце відкриття спадщини та визначити територіальність. Постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії щодо видачі свідоцтва про право на спадщину в матеріалах справи відсутня. (а.с. 19)

Положення ч.1-4 ст. 1268, ч.1 ст. 1269, ч. 1 ст. 1270 ЦК України вказують на те, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину шляхом подання відповідної заяви до нотаріальної контори за місцем її відкриття або шляхом проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Позивачем на підтвердження факту прийняття нею спадщини до матеріалів позову долучено акт від 04.12.2017 року за підписом депутата міської ради ОСОБА_6 та секретаря міської ради ОСОБА_7 Відповідно до тексту вказаного акту факт проживання з 2001 року до дня смерті ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в квартирі доньки ОСОБА_1 в АДРЕСА_1 підтверджують жителі будинку по вул.Гагаріна,45 в м.Черкаси ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10

На запит суду щодо відповідності даного акту оригіналу, оскільки на ньому відсутня дата складання та печатка Черкаської міської ради, отримано відповідь виконавчого комітету Черкаської міської ради, в якій зазначено, що даний акт не є готовим продуктом інформації, який отриманий або створений в процесі виконання субєктами владних повноважень своїх обовязків, передбачених чинним законодавством. Крім того, оригінал та засвідчена копія останнього відсутні в Черкаській міській раді.

Відповідно до ст.78 ЦПК України суд не бере до ваги докази, що одержані з порушення порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказуваннями.

Згідно зі ст.79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

З огляду на наведене, суд приходить до висновку, що акт від 04.12.2017 року за підписом депутата міської ради ОСОБА_6 та секретаря міської ради ОСОБА_7 не можна вважати допустимим та достовірним доказом.

Водночас, на запит суду державним нотаріусом Лисянської державної нотаріальної контори ОСОБА_11 було направлено копію спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_3 Відповідно до матеріалів цієї спадкової справи, зокрема у довідці №147 від 03.06.2010р. Федюківської сільської ради Лисянського району Черкаської області зазначено, що ОСОБА_3, яка померла 07.01.2010 р. постійно до дня смерті проживала та була зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1. Разом з нею проживав її син ОСОБА_5.

З оглянутої в судовому засіданні спадкової справи встановлено, що 28.07.2010 року державним нотаріусом Лисянської державної нотаріальної контори ОСОБА_11 видано свідоцтво про право на спадщину за законом, відповідно до якого спадкоємцем майна ОСОБА_3 є її син ОСОБА_5.

Згідно з актовим записом про смерть №07 від 14.04.2014 ОСОБА_5 помер 13.04.2014.

В ч.1 ст. 1272 ЦК України зазначено, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

Частина третя ст. 1272 ЦК вказує, що за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику в справах про спадкування» , якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документом у зв'язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини.

Спадкоємець є таким, що спадщину не прийняв, якщо свідомо, за відсутності будь-яких перешкод своєчасно не вчиняв дії з прийняття спадщини протягом шести місяців з моменту її відкриття.

Згідно з п.24 вищевказаної постанови Пленуму особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України. Суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину, а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Статтею 16 ЦК встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Особа вільна у виборі способу способі захисту цивільних прав судом.

Разом з тим, передбачені ст. ст. 12 і 13 ЦПК України засади змагальності та диспозитивності цивільного судочинства визначають основні правила, в межах яких мають діяти особи, що беруть участь у справі, та суд при вирішенні справи.

Згідно ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона у цивільному судочинстві повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, до яких дана справа не відноситься.

Суд, згідно ч.1 ст.13 ЦПК України, розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим законом випадках.

Таким чином, аналізуючи надані докази та даючи їм правову оцінку, враховуючи встановлені судом і наведені вище обставини, підтверджені доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку про недоведеність позивачем факту прийняття нею спадщини після смерті батьків, а отже відсутні підстави для задоволення позову.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 1218, 1261,1268,1269, 1270 ЦК України, ст.ст.4,5,12,13, 19, 78,79,81, 82, 200,206, 259, 263, 265, 354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Федюківської сільської ради Лисянського району Черкаської області про визнання права власності на спадкове майно відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н.В. Бесараб