Постанова

Іменем України

20 вересня 2018 року

м. Київ

справа № 334/8882/15-ц

провадження № 61-18579св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Курило В. П. (суддя-доповідач), Коротуна В. М.,

Червинської М. Є.,

учасники справи:

позивач - відкрите акціонерне товариство «Запоріжжяобленерго»,

відповідач - ОСОБА_4,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на заочне рішення Ленінського районного суду міста Запоріжжя від 31 серпня 2016 року у складі судді Махіборода Н. О. та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 17 травня 2017 року у складі колегії суддів: Бєлки В. Ю.,

Воробйової І. А., Крилової О. В.,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2015 року відкрите акціонерне товариство «Запоріжжяобленерго» (далі - ВАТ «Запоріжжяобленерго») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за спожиту електроенергію.

Позовна заява мотивована тим, що відповідач користується електроенергією та є її споживачем на підставі особового рахунку № 4653703 про користування електроенергією, однак свої обов'язки по оплаті за її використання не виконує.

За період часу з 13 жовтня 2012 року по 12 квітня 2013 року за відповідачем утворилась заборгованість за спожиту електроенергію в кількості

63 008 кВт/год, яка складає 38 143,68 грн з урахуванням зроблених відповідачем оплат.

Посилаючись на викладене, ВАТ «Запоріжжяобленерго» просило суд стягнути з ОСОБА_4 заборгованість по оплаті за спожиту електроенергію в кількості 63 008 кВт/год, що утворилась за період часу з 13 жовтня 2012 року по 12 квітня 2013 року у розмірі 38 143,68 грн з урахуванням зроблених оплат.

Заочним рішенням Ленінського районного суду міста Запоріжжя від 31 серпня 2016 року позовні вимоги задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ВАТ «Запоріжжяобленерго» заборгованість за спожиту електричну енергію в розмірі 38 143,68 грн, а також витрати по сплаті судового збору в сумі 1 218,00 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано обґрунтованістю та доведеністю заявлених позовних вимог.

Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від17 травня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилено.

Заочне рішення Ленінського районного суду міста Запоріжжя від 31 серпня 2016 року залишено без змін.

Відхиляючи апеляційну скаргу ОСОБА_4, суд апеляційної інстанції погодився з висновком суду першої інстанції.

06 червня 2017 року ОСОБА_4 через засоби поштового зв?язку подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій просить скасувати заочне рішення Ленінського районного суду міста Запоріжжя від 31 серпня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 17 травня 2017 року та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням судами норм матеріального та порушенням норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами попередніх інстанцій не було надано оцінки жодному доводу відповідача.

Позивач здійснив безпідставне перерозподілення спожитої електроенергії за наявними на час перевірки показниками.

Судові рішення в частині вартості спожитої енергії ґрунтуються на припущеннях.

31 липня 2017 року ВАТ «Запоріжжяобленерго» через засоби поштового зв?язку подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ заперечення, в яких просить касаційну скаргу

ОСОБА_4 залишити без задоволення, а рішення Ленінського районного суду міста Запоріжжя від 31 серпня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 17 травня 2017 року залишити без змін.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення»

ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Статтею 388 ЦПК України встановлено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У квітні 2018 року касаційна скарга разом із матеріалами цивільної справи надійшла до Верховного Суду.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Перевіривши доводи касаційної скарги, врахувавши аргументи викладені в запереченні на касаційну скаргу, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.

Положеннями частини другої статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вимогами частин першої та другої статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що в будинку АДРЕСА_1 в селі Сонячне Запорізького району Запорізької області зареєстрована та проживає ОСОБА_4, особовий рахунок зареєстрований на її ім'я, та вона є відповідальним споживачем.

Контрольний зйом показів приладу обліку було здійснено 13 жовтня 2012 року, при якому зафіксовано показники 107 984 кВТ/год, потім в грудні 2012 року, січні та лютому 2013 року покази передавались по телефону, та після контрольного зйому 17 березня 2013 року складали 160 037 кВТ/год,

31 березня 2013 року покази в розмірі 165 240 кВт/год покази знову були передані телефоном. 02 квітня 2013 року енергопостачальником було перевірено ПО, зняті покази, які складали 165 399 кВТ/год, встановлено що технічний стан приладу задовільний, та лише 08 квітня 2013 року споживач вперше звернувся до позивача із незгодою з показами обліку. Однак, згідно листа відділу НКРЕ в Запорізькій області від 21 серпня 2013 року

№ 30-07-12/725 не вбачається порушень з боку ВАТ «Запоріжжяобленерго» при нарахуванні плати за спожиту електроенергію.

За період часу з 13 жовтня 2012 року по 12 квітня 2013 року за відповідачем утворилась заборгованість за спожиту електроенергію в кількості

63 008 кВт/год, яка складає 38 143,68 грн з урахуванням зроблених відповідачем оплат.

У відповідності з пунктом 42 Правил користування електричною енергією для населення (далі - ПКЕЕН), затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 29 липня 1999 року № 1357 - споживач зобов'язаний оплачувати вартість спожитої електричної енергії та здійснювати інші платежі відповідно умов договору та вказаних Правил.

Згідно пункту 20 ПКЕЕН, плата за спожиту протягом розрахункового періоду електричну енергію вноситься не пізніше 10 числа наступного місяця, якщо договором не встановлено іншого терміну.

Відповідно до пункту 21 ПКЕЕН знімання показань приладів обліку проводиться споживачем щомісячно. Енергопостачальник має право контролювати правильність знімання показань приладів обліку та оформлення платіжних документів споживачем. За власним рішенням енергопостачальник має право самостійно знімати показання приладів обліку у споживача.

За змістом частини першої статі 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 ЦК України).

Суди попередніх інстанцій встановили, що фактично між сторонами існували договірні зобов'язання. Позивач надавав послуги з енергопостачання, а відповідач користувалась наданими послугами, при цьому до квітня

2013 року не зверталась до ВАТ «Запоріжжяобленерго» із заявами про відмову отримувати послуги, або з вимогами відключити її від енергопостачання чи провести перевірку приладу обліку. Тому суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог оскільки, на відповідачку зареєстровано особовий рахунок № 4653703 про користування електроенергією, але, тривалий час в добровільному порядку вона не сплачує заборгованість за спожиту електроенергію.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права, а зводяться лише до переоцінки доказів.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів залишає касаційну скаргу без задоволення, а заочне рішення Ленінського районного суду міста Запоріжжя від 31 серпня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 17 травня 2017 року - без змін, оскільки підстави для скасування судових рішень відсутні.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4залишити без задоволення.

Заочне рішення Ленінського районного суду міста Запоріжжя від 31 серпня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 17 травня 2017 року залишити без змін.

Постанова оскарженню не підлягає.

Судді: В. П. Курило

В. М.Коротун

М. Є.Червинська