Постанова

Іменем України

17 вересня 2018 року

м. Київ

справа №456/308/16-ц

провадження № 61-22414св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), Журавель В. І., Крата В. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4;

відповідач - ОСОБА_5,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Львівської області від 04 квітня 2017 року в складі колегії суддів Струс Л. Б., Левика Я. А., Шандри М. М.,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5 про стягнення аліментів на дитину.

В обґрунтування позовних вимог указувала, що перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого народилась дочка ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1. Посилаючись на те, що дитина проживає з нею, знаходиться на повному її утриманні, відповідач є головою фермерського господарства та має можливість надавати матеріальну допомогу дитині, однак такої не надає, інші особи, які перебувають на його утриманні, відсутні, позивач просила стягнути з відповідача аліменти на дочку в сумі 3000 грн.

Рішенням Стрийського міського суду Львівської області від 17 листопада 2016 року в складі судді Янко Б. Я., позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 аліменти на дочку в сумі 3 000 грн щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідач є головою фермерського господарства, на балансі якого знаходиться майно, вартість якого дає підстави вважати, що відповідач має можливість сплачувати аліменти в сумі 3 000 грн.

Рішенням апеляційного суду Львівської області від 04 квітня 2017 року рішення суду першої інстанції змінено. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 аліменти на дочку в сумі 1 000 грн починаючи з 02 лютого 2016 року і до досягнення дитиною повноліття. Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що рівень заробітку відповідача є неспівмірним з сумою аліментів, заявленим позивачем.

У червні 2017 року ОСОБА_4 звернулась до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою на рішення апеляційного суду Львівської області, в якій просила скасувати зазначене судове рішення. Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд взяв до уваги неналежні докази, які були відкинуті судом першої інстанції. Визначаючи розмір аліментів в сумі 1000 грн апеляційний суд не врахував, що дитина не має самостійного доходу та майна, а повністю перебуває на утриманні матері. В свою чергу позивач позбавлена можливості самостійно забезпечувати дитину.

Ухвалою від 30 червня 2017 року суддею Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відкрито касаційне провадження в даній справі.

Статтею 388 ЦПК України в редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Підпунктом 4 пункту першого Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України передбачено, щокасаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

02 травня 2018 року справу передано до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги та скасування оскаржуваних судових рішень.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Наведені в касаційній скарзі доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Суди встановили, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого народилась дочка ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Після розірвання шлюбу дочка проживає з матір'ю. Відповідач матеріальної допомоги не надає.

Відповідно до статті 180 СК України кожен з батьків повинен приймати участь в утриманні дитини до досягнення нею повноліття.

Статтею 182 цього ж кодексу (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, самого платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Задовольняючи позов ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення аліментів на дитину в сумі 3 000 грн щомісячно суд першої інстанції врахував вартість майна, що знаходиться у власності фермерського господарства, головою якого є відповідач.

Зменшуючи розмір аліментів до 1000 грн, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що наявність у власності фермерського господарства майна, головою якого є відповідач, не дає підстав вважати, що відповідач має можливість сплачувати аліменти в розмірі 3 000 грн, оскільки відповідно до довідки про доходи за період з 01 грудня 2015 року до 31 травня 2016 року він отримав 8 400 грн, що свідчить про те, що рівень заробітку відповідача є неспівмірним з сумою аліментів, заявленим позивачем.

Доводи касаційної скарги про те, що апеляційний судухвалив рішення на підставі недопустимих доказів, не заслуговують на увагу, оскільки інших доказів на спростування доводів відповідача позивач не надала.

Інші доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують, а зводяться до незгоди з рішенням апеляційного суду.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 400, 401, 409 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Львівської області від 04 квітня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Н. О. Антоненко

В.І. Журавель

В.І. Крат