МАКАРІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №370/2147/17

"22" жовтня 2018 р. Макарівський районний суд Київської області

у складі: судді Мазки Н.Б.

із секретарем Захарченко Т.М.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду смт Макарів Київської області цивільну справу за позовом

ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Борівської сільської ради Макарівського району Київської області про визнання права власності на спадкове майно,

в с т а н о в и в:

Позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до Борівської сільської ради Макарівського району Київської області про визнання права власності на спадкове майно, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла їх мати ОСОБА_3, після смерті якої відкрилася спадщина за заповітом до якої, окрім іншого майна увійшло, право на житловий будинок загальною площею 67.2 кв м, житловою площею 35.2 кв м, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 та право на земельну ділянку загальною площею 0.2500 га, цільове призначення земельної ділянки - для будівництва та обслуговування жилого будинку, кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_1, що розташована за адресою: АДРЕСА_1.

Згідно заповіту померлої ОСОБА_4 від 31.07.2001 року, посвідченого секретарем виконкому Борівської сільської ради Захарченко У.М., зареєстрованого в реєстрі за №52, все своє майно, померла ОСОБА_4 заповіла порівну своїм дітям, їм, позивачам ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

Після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_4 вони у визначений законом строк звернулись до Макарівської районної державної нотаріальної контори Київської області із заявами про прийняття спадщини.

Проте отримати свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вказане майно не можуть у зв'язку з тим, що право власності на зазначене домоволодіння не зареєстровано у встановленому законом порядку, а державний акт, яким посвідчується право власності померлої ОСОБА_4 на значену вище земельну ділянку виготовлено та видано з порушенням вимог законодавства.

Ще за життя померла ОСОБА_4 розпочала процедуру оформлення зазначеної земельної ділянки у власність, проте отримати документ, що посвідчував би право власності та зареєструвати дане право у встановленому законом порядку за життя не змогла (державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2 виданий 01.11.2010 року - після смерті спадкодавця).

Вони, позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2, є єдиними спадкоємцями після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_4. Інших спадкоємців ні за законом, ні за заповітом немає.

Позивачі просять: визнати за ними в порядку спадкування за заповітом до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_4 право власності на належне їм спадкове майно, а саме: домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, до складу якого входить: (А) житловий будинок, загальна площа якого 67.2 кв м, житлова - 35.2 кв м; (а1) веранда; (а) веранда, ганок, (Б) убиральня, №1 колодязь, №2-3 огорожа. А також визнати за ними в порядку спадкування за заповітом до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_4 право на завершення приватизації та отримання у власність земельної ділянки площею 0.2500 га, цільове призначення - для будівництва та обслуговування жилого будинку, розташовану за адресою: АДРЕСА_1, кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_1.

Позивач ОСОБА_1 надав заяву про розгляд справи за своєї відсутності та відсутності позивачки ОСОБА_2, позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити.

Представник відповідача в особі Борівського сільського голови ОСОБА_6 надала заяву про розгляд справи за своєї відсутності, позовні вимоги повністю визнала.

Відповідно свідоцтву про смерть серії НОМЕР_3 виданого виконавчим комітетом Борівської сільської ради Макарівського району Київської області, свят ненко ОСОБА_7 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року у віці 86 років (а.с.12).

Згідно свідоцтву про народження серії НОМЕР_4 ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 року, його матір?ю вказана ОСОБА_4 (а.с.13).

Згідно свідоцтву про народження серії НОМЕР_5, ОСОБА_8 народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 року, її матір?ю вказана ОСОБА_4 (а.с.14).

Відповідно свідоцтву про одруження серії НОМЕР_6 виданого Борівською сільською радою Макарівського району Київської області, ОСОБА_9 та ОСОБА_8 одружилися 13.10.1971 року, прізвище дружини після укладення шлюбу - ОСОБА_9 (а.с.15).

Відповідно заповіту від 31.07.2001 року, посвідченого секретарем виконкому Борівської сільської ради народних депутатів Захарченко У.М., ОСОБА_4 на випадок своєї смерті зробила наступне розпорядження: все своє майно, де б воно не знаходилося і з чого б воно не складалося і взагалі все те, що їй буде належати на день смерті і на що вона за законом матиме право заповіла своїм дітям - ОСОБА_2 та ОСОБА_1.

Згідно виписки з погосподарської книги від 08.08.2011 року №221, виданої Борівською сільською радою Макарівського району Київської області, в погосподарській книзі Борівської сільської ради Макарівського району Київської області за №4 від 2006- 2010 роки зроблено особовий запис №257 про те, що власником житлового будинку, що розташований в АДРЕСА_5 є ОСОБА_4, яка проживала одиноко. Свідоцтво про право власності на вище означений будинок не видавалось (а.с.17).

Згідно рішенню виконавчого комітету Борівської сільської ради Макарівського району Київської області №43 від 26.07.2011 року «Про оформлення права приватної власності», вирішено оформити право приватної власності на житловий будинок в АДРЕСА_2 побудований в 1976 році за ОСОБА_4 (а.с.18).

Відповідно технічному паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок АДРЕСА_3 виданого ТОВ «МБУДТЕХЕКСПЕРТ», роком побудови вказаного будинку зазначено - 1960 рік (а.с.20-22).

Відповідно Державному акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2, ОСОБА_4 є власником земельної ділянки загальною площею 0,2500 га, цільове призначення якої - для будівництва та обслуговування жилого будинку, кадастровий номер - НОМЕР_1, що розташована за адресою: АДРЕСА_4

Відповідно відповіді на заяву щодо роз'яснення порядку оформлення спадщини від 13.09.2017 року №1457/02-31, виданої Макарівською районною державною нотаріальною конторою Київської області, позивачам відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, оскільки відсутній документ, який би підтверджував право власності померлої на вказане майно. Також позивачам було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, оскільки державний акт було виготовлено та видано після смерті спадкодавця з порушенням вимог законодавства (а.с.24).

Відповідно рішенню виконавчого комітету Борівської сільської ради №8 від 29.08.2017 року «Про зміну адресного номера об?єкту містобудування в с. Садки-Строївка, Макарівського району Київської області», у зв'язку з впорядкуванням адреси номерів по АДРЕСА_1, будинок, який належав ОСОБА_4 під номером НОМЕР_7

Відповідно довідки №217 від 19.09.2017 року, виданої Борівською сільською радою Макарівського району київської області, земельна ділянка площею 0.25 га, та житловий будинок, який розташований на цій земельній ділянці, належить ОСОБА_4 і розташований за адресою: АДРЕСА_1

З матеріалів спадкової справи до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_4 №37 за 2011 рік вбачається, що спадкоємцями померлої є ОСОБА_1 та ОСОБА_2. ОСОБА_11 звернувся до нотаріуса із заявою, відповідно якої вказав, що спадщину після смерті матері не прийняв та на неї на претендує.

Відповідно до вимог ст.1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті.

Відповідно до вимог ст.1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Згідно вимог ч.1, 2, 3 ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Згідно ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав разом із спадкодавцем, має право подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ст.1279 ЦК України).

Встановлено, що вказаний будинок побудований у 1960 році, в цей час до компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад.

Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку

На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11.03.1985 року №105 у 1985-1988 роках сільськими, селищними, районними Радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних Рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали.

Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української PCP 31.01.1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13.12.1995 року №56, передбачала обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п.4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції).

Тобто, записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.

Відповідно до ст.125 Земельного кодексу України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Відповідно до ст.126 Земельного кодексу України, право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Відповідно п.6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України №5 від 07.02.2018 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п'ята статті 1268 ЦК), проте право власності на нерухоме майно у разі прийняття спадщини виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації речового права на нерухоме майно (стаття 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Разом із тим суди повинні розмежовувати право на спадщину як майнове право (об'єкт спадкування) та виникнення права власності на спадкове майно як на об'єкт нерухомого майна.

Відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі ст.125 ЗК, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім'я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд визнає їх належними, допустимими, достовірними, а позов таким, що підлягає задоволенню, оскільки достовірно встановлено, що померла ОСОБА_4 була власником домоволодіння АДРЕСА_1 також встановлено, що померла розпочала процедуру приватизації за життя, проте державний акт не отримала.

Керуючись ст.1217, 1218, 1223, ч.1, 2, 3 ст.1268 ЦК України, ст.125,126 ЗК України, ст.ст. 263-265, 273, 354 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в порядку спадкування за заповітом до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_4 право власності на належне їм спадкове майно, а саме: домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, до складу якого входить:

(А) житловий будинок, загальна площа якого 67.2 кв м, житлова - 35.2 кв м;

(а1) веранда;

(а) веранда, ганок,

(Б) убиральня,

№1 колодязь,

№2-3 огорожа.

Визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в порядку спадкування за заповітом до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_4 право на завершення приватизації та отримання у власність земельної ділянки площею 0.2500 га, цільове призначення - для будівництва та обслуговування жилого будинку, розташовану за адресою: АДРЕСА_1, кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_1.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а якщо воно не проголошувалося - з дати його складення, у порядку передбаченому підпунктом 15.5, пункту 15 частини 1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України в редакції від 03.10.2017 року.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст.273 ЦПК України.

Судове рішення складено 22.10.2018 року.

Суддя