Постанова

Іменем України

01 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 315/851/15-ц

провадження № 61-21722св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Висоцької В. С. (суддя-доповідач), Пророка В. В., Фаловської І. М.

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський акціонерний банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» СлавкіноїМарини Анатоліївни,

відповідач - ОСОБА_5,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 14 вересня

2016 року, у складі судді Телегуз С. М., та рішення апеляційного суду Запорізької області від 13 грудня 2016 року, у складі колегії суддів:

Кухаря С. В., Крилової О. В., Гончар М. С.,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2015 року публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський акціонерний банк» (далі - ПАТ «ВіЕйБі Банк») в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» Славкіної М. А. звернулось до суду з позовом до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 22 вересня 2011 року між відкритим акціонерним товариством «Всеукраїнський акціонерний банк», правонаступником якого є ПАТ «ВіЕйБі Банк», та ОСОБА_5 було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого остання отримала кредит у розмірі 20 000 грн з процентною ставкою за користування кредитом у розмірі 10,00 % річних та терміном повернення кредиту та процентів не пізніше 22 вересня 2014 року. За умовами договору позичальник зобов'язується не пізніше дати, встановленої в графіку погашень, поповнювати рахунок банку, шляхом внесення готівкових коштів через касу банку або безготівковим перерахуванням, у сумах не менших за суми платежів, встановлених у графіку погашень.

Порушення відповідачем строків сплати процентів за користування кредитом, а також графіку повернення частини кредиту призвело до утворення заборгованості, яка станом на 04 серпня 2015 року, склала 73 454,76 грн, з яких: заборгованість по поверненню кредиту - 10 745,86 грн, заборгованість по сплаті відсотків - 2 541,31 грн, комісія - 6 300 грн, штраф за несвоєчасне виконання зобов'язань - 53 867,59 грн.

Рішенням Гуляйпільського районного суду Запорізької області

від 14 вересня 2016 року позов задоволено частково. Стягнуто з

ОСОБА_5 на користь ПАТ «ВіЕйБі Банк» заборгованість по кредитному договору від 22 вересня 2011 року в розмірі 25 587,17 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем доведено факт неналежного виконання боржником своїх грошових зобов'язань, взятих нею на підставі укладеного кредитного договору, а тому позовні вимоги банку підлягають задоволенню. Виходячи з того, що право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу та з урахуванням спеціального строку позовної давності, встановленого законом для пред'явлення вимог про сплату неустойки, стягненню з відповідача підлягає сума штрафу за період з 23 травня 2013 року по 23 травня 2014 року, що становить

11 932,63 грн. У зв'язку з тим, що відповідач є пенсіонером та інвалідом II групи, суд, застосувавши положення частини третьої статті 551 ЦК України, зменшив суму штрафу до 6 000 грн.

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 13 грудня 2016 року рішення місцевого суду в частині стягнення з ОСОБА_5 на користь ПАТ «ВіЕйБі Банк» штрафу за несвоєчасне виконання зобов'язань скасовано. Ухвалено в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позову ПАТ «ВіЕйБі Банк» відмовлено. Змінено рішення місцевого суду в частині визначення загальної суми стягнутої з ОСОБА_5 заборгованості з 25 587,17 до 19 587,17 грн, яка складається з 10 745,86 грн - заборгованості за тілом кредиту, 2 541,31 грн - заборгованості за відсотками, 6 300 грн - заборгованості по сплаті комісії. У іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що висновок суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення з відповідача заборгованості по поверненню кредиту, сплаті відсотків та комісії за кредитним договором є правильним та відповідає вимогам закону. Водночас, згідно умов укладеного договору, право банку на стягнення штрафу з позичальника виникає через 10 днів з дати отримання ним письмової вимоги банку надати документальне підтвердження отримуваного позичальником поточного доходу за останні півроку. Відсутність підтвердження направлення банком вказаної вимоги відповідачу виключає існування у позивача права вимагати додаткової сплати відповідачем штрафу.

У касаційній скарзі, поданій у січні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_5, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалені по справі рішення та закрити провадження в справі.

Зміст доводів касаційної скарги відповідача зводиться до незгоди з розміром стягнутої з неї суми заборгованості за кредитним договором. Зазначає, що банк свідомо зволікав із поданням до суду даного позову. Так, не скориставшись своїм правом вимоги дострокового повернення несплаченої боржником частини позики разом з відсотками, а також не звернувшись до суду одразу після закінчення кінцевого строку повернення кредиту, банк має на меті стягнути з відповідача більшу суму заборгованості, незважаючи на те, що нею було сплачено більш ніж 95 % розміру кредиту та відсотків.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06 червня 2017 року відкрито касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою.

Позивач не скористався своїм правом на подання до суду відзиву на касаційну скаргу, своїх заперечень щодо змісту і вимог касаційної скарги до касаційного суду не направив.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів».

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року дану справу передано до Верховного Суду.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Касаційна скарга ОСОБА_5не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що 22 вересня 2011 року відкрите акціонерне товариство «Всеукраїнський акціонерний банк», правонаступником якого є ПАТ «ВіЕйБі Банк», та ОСОБА_5 уклали кредитний договір, за умовами якого банком відповідачу надано кредитні кошти у розмірі 20 000 грн з процентною ставкою за користування кредитом у розмірі 10,00 % річних та терміном повернення кредиту та процентів не пізніше 22 вересня 2014 року в порядку, встановленому кредитним договором.

Банк виконав свої зобов'язання, надавши позичальнику у кредит грошові кошти, проте неналежне виконання ОСОБА_5 умов договору призвело до виникнення заборгованості, розмір якої, за розрахунком банку, станом на 04 серпня 2015 року становить 73 454,76 грн, з яких:заборгованість по поверненню кредиту - 10 745,86 грн, заборгованість по відсотках - 2 541,31 грн, комісія - 6 300 грн, штраф за несвоєчасне виконання зобов'язань - 53 867,59 грн.

Відповідно до змісту статті 526 ЦК України зобов'язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України. За статтею 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з пунктами 3 та 4 частини першої статті 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки, відшкодування збитків.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з частиною другою статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Встановивши фактичні обставини справи, зокрема, звернення банком до суду з позовом в межах загального трирічного строку позовної давності, а також доведеність наданими позивачем доказами факту неналежного виконання відповідачем умов кредитного договору, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення в частині стягнення з ОСОБА_5 штрафу за несвоєчасне виконання зобов'язань за кредитним договором, дослідив зміст пункту 4.2 договору, яким передумовою виникнення у банку права вимагати у позичальника сплатити штраф, є невиконання останнім обов'язку, передбаченого пунктом 3.3.3, а саме - ненадання на вимогу банку документального підтвердження отримуваного поточного доходу за останні півроку.

Доказів порушення відповідачем вказаної умови кредитного договору матеріали справи не містять.

За таких обставин, виходячи з недоведеності вимог банку в цій частині, суд апеляційної інстанції дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні частини позовних вимог, яка стосується стягнення з боржника штрафу.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

З підстав вищенаведеного, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, рішення місцевого суду, у незміненій апеляційним судом частині, та рішення апеляційного суду - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Рішення Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 14 вересня 2016 року, у незміненій частині, та рішення апеляційного суду Запорізької області від 13 грудня 2016 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: В. С. Висоцька

В.В. Пророк

І.М. Фаловська