Справа № 214/5950/17
2/214/411/18
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

20 вересня 2018 року м. Кривий Ріг

Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Євтушенка О.І.,

секретар судового засідання Бєлікова О.А.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу № 214/5950/17

за позовною заявою представника ОСОБА_1 адвоката ОСОБА_2

до ОСОБА_3,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору ПРИВАТНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «ЄВРОПЕЙСЬКИЙ СТРАХОВИЙ СОЮЗ», Моторне (транспортне) страхове бюро України,

про стягнення матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

Представники сторін:

від позивача ОСОБА_2,

від відповідача ОСОБА_4

від третьої особи МТСБУ ОСОБА_5

За участю:

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 звернулася до суду з позовною заявою 18.10.2017 року, уточнивши вимоги (а.с.41-45), просила суд стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в розмірі 63 674 грн., завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди; стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 судові витрати по справі 640 грн. судового збору та 1600 грн. витрат за проведення автотоварознавчого дослідження.

Предявлені вимоги мотивовано тим, що 24.06.2017 року о 15.10 год. на вул. Гетьманська в районі перехрестя з вул. Волосевича в м. Кривому Розі Дніпропетровської області відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_3, та автомобіля НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_1, в результаті чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Винною у виникненні ДТП постановою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23.08.2017 року за ст.124 КУпАП визнано ОСОБА_3 В результаті ДТП транспортний засіб марки Opel Vectra, р/н НОМЕР_3, яким на момент ДТП керував ОСОБА_1, належний останньому на праві приватної власності, отримав численні механічні пошкодження. За результатами проведеного експертного автотоварознавчого дослідження розмір матеріального збитку, спричиненого ОСОБА_1, визначено в сумі 62 574 грн. Крім того, в розмір збитків представник також включає витрати на перевезення евакуатором транспортного засобу ОСОБА_1 з місця ДТП та з відділення поліції в сумі 1100 грн. На момент ДТП цивільно-правова відповідальність власника наземного транспортного засобу автомобіля НОМЕР_1, була застрахована в ПрАТ «ЄВРОПЕЙСЬКИЙ СТРАХОВИЙ СОЮЗ». У звязку з настанням страхового випадку, на початку вересня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до ПрАТ «ЄВРОПЕЙСЬКИЙ СТРАХОВИЙ СОЮЗ» з відповідним повідомленням про факт ДТП та вимогою про відшкодування шкоди, однак жодних дій ні страхова компанія, ні винна в ДТП ОСОБА_3 не вчинили. Оскільки спричинена ОСОБА_1 майнова шкода залишається невідшкодованою, за захистом порушених прав та інтересів ОСОБА_2, діючи в інтересах ОСОБА_1, вимушена звернутися до суду з позовом, обравши на власний розсуд спосіб захисту шляхом предявлення вимог до винної особи відповідно до ст.1188 ЦК України, який є дієвим та зможе забезпечити захист прав та інтересів ОСОБА_1

Відповідно до п.9 Перехідних положень ЦПК України (в редакції від 03.10.2017 року, яка набрала чинності 15.12.2017 року), справи в суді першої інстанції, провадження в яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Враховуючи характер та предмет доказування, рівень складності справи, обраний позивачем спосіб захисту, суд розглядає справу в порядку загального позовного провадження.

Не погоджуючись з предявленими вимогами, відповідач ОСОБА_3 подала відзив на позовну заяву, в якому предявлені ОСОБА_1 вимоги визнала частково, а саме в межах суми франшизи 1 000 грн., в іншій частині, у тому числі стосовно стягнення судових витрат просила відмовити (а.с.85-86). Свої заперечення по справі мотивувала тим, що дійсно 24.06.2017 року на перехресті вул. Гетьманська та Волосевича в м. Кривому Розі Дніпропетровської області відбулася ДТП за участю автомобіля НОМЕР_1, під її керуванням, та автомобіля НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_1, в результаті чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Винною у виникненні ДТП визнано її. На момент ДТП цивільно-правова відповідальність її була застрахованою ПрАТ «ЄВРОПЕЙСЬКИЙ СТРАХОВИЙ СОЮЗ». Оскільки настання ДТП є страховим випадком, що відповідно є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому за його зверненням відповідно до умов договору та в межах страхової суми згідно вимог Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», тому в такому випадку страховим відшкодуванням покривається шкода, заподіяна внаслідок ДТП, у тому числі майну.

З огляду на зазначене, на переконання відповідача, при предявленні позовних вимог про відшкодування шкоди, спричиненої внаслідок ДТП, безпосередньо до неї як винної особи, суд має право відповідно до ст.33 ЦПК України залучити до участі у справі страховика. Непредявлення вимог до страховика за наявності підстав для стягнення завданої шкоди саме зі страховика є підставою для відмови в позові до заподіювача шкоди, який за таких обставин сплачує лише франшизу та різницю між фактичним розміром та страховою виплатою. Так, оскільки на момент ДТП її цивільно-правова відповідальність як власника наземного транспортного засобу була застрахована, та про факт настання страхового випадку вона своєчасно направила страховику відповідне повідомлення, предявлення до неї вимог про відшкодування шкоди є передчасним, адже в даному випадку першочергово питання про відшкодування збитків, завданих ДТП слід вирішувати потерпілому зі страховиком.

Окремо відповідач зазначила про свою незгоду з наданим позивачем експертним автотоварознавчим дослідженням, виконаним на підставі протоколу огляду пошкоджень автомобіля, оскільки механічні пошкодження, зафіксовані в протоколі огляду субєктом оціночної діяльності ФОП ОСОБА_6 не відповідають тим, що зазначені в протоколі огляду місця ДТП. Крім того, під час огляду спеціалістом автомобіля вона не була присутньою, у звязку з чим була позбавлена можливості висловити свою незгоду з висновками та зафіксованими в ньому пошкодженнями транспортного засобу.

Не погоджуючись з предявленими вимогами, представник третьої особи МТСБУ ОСОБА_5 подав відзив, в якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 за недоведеністю (а.с.106-113). Свою позицію по справі представник мотивував тим, що із змісту позовної заяви та долучених доказів стало відомо, що 24.06.2017 року на перехресті вул. Гетьманська та Волосевича в м. Кривому Розі Дніпропетровської області відбулася ДТП за участю автомобіля НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_3, та автомобіля НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_1, в результаті чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Винною у виникненні ДТП визнано ОСОБА_3 постановою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23.08.2017 року, а тому в силу ст.82 ЦПК України факт ДТП, її обставини, вина ОСОБА_3 (визнана нею в судовому засіданні) не потребують окремого доказування. На момент ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 була застраховано ПрАТ «ЄВРОПЕЙСЬКИЙ СТРАХОВИЙ СОЮЗ» згідно з полісом ОСЦПВ серії АК/3432066 зі строком дії до 16.03.2018 року. Не дивлячись на те, що ПрАТ «ЄВРОПЕЙСЬКИЙ СТРАХОВИЙ СОЮЗ» втратило статус асоційованого члена МТСБУ 03.10.2017 року, розпорядженням Нацкомфінпослуг №3620 від 29.08.2017 року та №4061 від 12.10.2017 року видану товариству ліцензію на провадження страхової діяльності та свідоцтво про реєстрацію фінансової установи анульовано, ПрАТ «ЄВРОПЕЙСЬКИЙ СТРАХОВИЙ СОЮЗ» банкрутом не визнано, а тому воно як страховик зобовязане виконувати свої зобовязання згідно з укладеними зі страхувальниками угодами страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, що виключає несення МТСБУ відповідальності за будь-якими зобовязаннями, невиконаними страховою компанією.

Представник зауважив, що в ст.ст.33, 35, 37 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» міститься імперативний припис для прийняття рішення щодо виплати страховиком (МТСБУ) страхового відшкодування (регламентної виплати) або відмови в цьому подання потерпілою особою повідомлення про ДТП, заяви на отримання страхового відшкодування (виплати). В даному випадку 30.06.2017 року ОСОБА_1 надав ПрАТ «ЄВРОПЕЙСЬКИЙ СТРАХОВИЙ СОЮЗ» повідомлення про настання ДТП, однак достовірних доказів тому, що він подавав й заяву на виплату відшкодування, останній суду не надав. У звязку з цим, на думку представника МТСБУ, логічним є те, що ПрАТ «ЄВРОПЕЙСЬКИЙ СТРАХОВИЙ СОЮЗ» не проводило жодних юридичних дій, та рішення стосовно нарахування регламентної виплати або відмови в її нарахуванні не приймалося.

Щодо предявлення ОСОБА_1 вимог безпосередньо до ОСОБА_3 як винуватиці ДТП, представник третьої особи МТСБУ зазначив, що право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоду є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоча договір укладено на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобовязує його одержати це відшкодування. При цьому, відмова потерпілого від права на одержання відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобовязанні. До цього також зводяться правові позиції Верховного Суду України, викладені в постановах від 20.01.2016 року у справі №6-2808цс15, від 14.09.2016 року у справі №6-725цс16 та висновках Великої палати Верховного Суду в постанові від 14.02.2018 року у справі №61-5079св18.

Щодо наданих позивачем квитанцій в рахунок підтвердження витрат на оплату послуг за евакуацію транспортного засобу в сум 1100 грн., представник третьої особи МТСБУ зауважив, що хоча такі витрати є дійсними, однак в наданих суду квитанціях не зазначено, що вони понесені саме ОСОБА_1 та він їх сплатив, а тому не можуть вважатися належними доказами. З огляду на відсутність доказів сповіщення ОСОБА_3 про проведення субєктом оціночної діяльності огляду пошкодженого транспортного засобу, представник вважав, що наданий ОСОБА_1 висновок про розмір матеріальних збитків складений з порушенням п.5.2 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, а відтак не є належним та допустимим доказом по справі.

В ході розгляду справи заявлялись наступні клопотання:

-представником відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_4 про залучення третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору ПрАТ «ЄВРОПЕЙСЬКИЙ СТРАХОВИЙ СОЮЗ» та МТСБУ, яке ухвалою суду від 18.01.2018 року задоволено (а.с.55, 74); про виклик субєкта оціночної діяльності ФОП ОСОБА_6, яке ухвалою суду від 21.08.2018 року, постановленою на місці, було задоволено.

Інших заяв, клопотань від учасників справи не надходило. Інші процесуальні дії не вчинялись.

В порядку ч.6 ст.259, ч.1 ст.268 ЦПК України 20.09.2018 року судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат ОСОБА_2 предявлені вимоги підтримали, наполягали на їх задоволенні з підстав, викладених в позові. Зауважили, що страхове відшкодування страховик ПрАТ «ЄВРОПЕЙСЬКИЙ СТРАХОВИЙ СОЮЗ» позивачеві не виплатило, добровільно спричинену майнову шкоду винна особа ОСОБА_3 також не відшкодовує, а тому вони просять суд стягнути з ОСОБА_3 розмір майнових збитків в примусовому порядку. ОСОБА_1 зауважив, що неодноразово звертався до ПрАТ «ЄВРОПЕЙСЬКИЙ СТРАХОВИЙ СОЮЗ», телефонував до компанії, однак ніхто з ним на зв'язок не виходить, жодних дій з відшкодування збитків не вчиняє. До того ж, на сьогоднішній день ПрАТ «ЄВРОПЕЙСЬКИЙ СТРАХОВИЙ СОЮЗ» офіційно визнано банкрутом та позбавлено ліцензії на здійснення страхової діяльності.

Представник відповідача ОСОБА_4 просив відмовити в повному обсязі в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 Сам факт ДТП та винуватість ОСОБА_3 у вчиненні ДТП він не оспорював, однак не погоджувався з розміром заявлених майнових збитків, визначених за результатами оцінки, проведеної субєктом оціночної діяльності на замовлення ОСОБА_1 Так, на думку представника, дослідження було проведено з допущенням істотних порушень вимог чинного законодавства України, зазначені у висновку пошкодження не співпадають з тими, що були визначенні первинно під час оформлення матеріалів ДТП, а при проведенні дослідження експертом не враховано коефіцієнт фізичного зносу транспортного засобу, не зрозуміло, чи враховувався ПДВ при визначенні суми збитків. У звязку з цим за відсутності належних та допустимих доказів підстави для задоволення позовних вимог, на думку представника відповідача, відсутні.

Присутня в судовому засіданні відповідач ОСОБА_3 підтримала позицію свого представника та просила відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1

Правом на участь в судовому засіданні представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору МТСБУ не скористався, подавши заяву про розгляд справи за його відсутності, підтримуючи попередньо висловлену письмову позицію по справі.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ПрАТ «ЄВРОПЕЙСЬКИЙ СТРАХОВИЙ СОЮЗ» в судове засідання повторно не зявився, викликався у встановленому законом порядку, причини неявки суду не відомі.

Субєкт оціночної діяльності ФОП ОСОБА_6 в судове засідання не зявився, подавши до суду письмові пояснення, в яких зазначив, що під час визначення майнових збитків за пошкодженнями транспортного засобу ОСОБА_1, до суми збитків ПДВ ним не було включено, так як у відповідності до Національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку у разу, якщо сторона не є платником ПДВ, то збиток вираховується без ПДВ, адже відшкодовується винною стороною грошовими коштами, а не послугою. Стосовно зазначених в висновку механічних пошкоджень підтвердив, що в автомобілі дійсно були пошкоджені задні ліві двері (п.9), заднє праве сидіння (п.36), та за своїм характером такі пошкодження могли бути повязані з деформацією кузову під час ДТП та ушкоджень речами під час зіткнення.

Дослідивши вимоги уточненої позовної заяви, письмові матеріали справи, надавши оцінку доказам щодо їх належності, допустимості та достатності в сукупності, вислухавши позицію сторін та їх представників, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Частина 1 ст.15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.

За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.1 Першого протоколу до Конвенції, кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру. Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі.

24.06.2017 року о 15.10 год. в м. Кривому Розі по вул. Гетьманській, водій ОСОБА_3, керуючи автомобілем НОМЕР_1, в районі нерегульованого перехрестя з вул. Волосевича, під час зміни напрямку свого руху не впевнилася в безпечності свого маневру для себе та інших учасників руху. Під час виконання маневру лівого повороту, не надавши дорогу автомобілю НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_1, скоїла з ним зіткнення. При цьому, автомобіль НОМЕР_2, рухався в зустрічному напрямку прямо. В результаті ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження, а пасажир автомобіля НОМЕР_1, ОСОБА_7 отримала тілесні ушкодження.

Постановою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23.08.2017 року, яка набрала законної сили 05.09.2017 року (а.с.10), ОСОБА_3 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.

Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

У звязку з цим, факт завдання шкоди позивачу ОСОБА_1 як потерпілому в ДТП з вини ОСОБА_3, яка визнана останньою під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, є преюдиціальними та доказуванню не підлягають, оскільки їх істину вже встановлено у рішенні і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акту, який вступив у законну силу.

ОСОБА_1, який на момент ДТП керував автомобілем НОМЕР_2, є його власником на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії СХО 598375 (а.с.9).

На момент ДТП цивільно-правова відповідальність власника наземного транспортного засобу автомобіля НОМЕР_1, ОСОБА_3 була застрахована ПрАТ «ЄВРОПЕЙСЬКИЙ СТРАХОВИЙ СОЮЗ» відповідно до полісу №АК/3432066 від 15.03.2017 року зі строком його дії до 16.03.2018 року (а.с.12).

Відповідно до ч.1 ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. При цьому, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Як розяснено у п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» №6 від 27.03.1992 року, шкода, завдана особі або майну, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній зв'язок та є вина зазначеної особи, або коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

За загальними правилами, визначеними ст.ст.1166, 1167, 1187, 1190 ЦК України, тягар цивільної відповідальності має нести винна у завданні шкоди особа, якою є водій автомобіля чи особа, яка на відповідній правовій підставі керувала автомобілем та з вини якої сталась ДТП.

Таким чином, суд приходить до переконання, що ОСОБА_3, будучи винною у виникненні ДТП, зобовязаний відшкодувати ОСОБА_1 спричинену йому майнову шкоду відповідно до ст.1187, 1188 ЦК України.

Про факт настання страхового випадку 30.06.2017 року ОСОБА_1 як потерпіла особа направив страховикові повідомлення, в якому зазначено про вчинення ДТП ОСОБА_3 (а.с.11).

Судом встановлено, а представником МТСБУ не заперечується, що хоча ОСОБА_1 й звернувся до страховика ПрАТ «ЄВРОПЕЙСЬКИЙ СТРАХОВИЙ СОЮЗ» із повідомленням про настання страхового випадку, однак за відсутності подання ним заяви про нарахування регламентних виплат, страхове відшкодування йому не виплачено.

Звертаючись до суду з позовом в інтересах ОСОБА_1, його представник ОСОБА_2 посилалася на те, що страховик не виплатив ОСОБА_1 страхове відшкодування, не дивлячись на неодноразові звернення з цього приводу, тим самим своєю бездіяльністю порушуючи права потерпілого, а тому за їх захистом він звернувся до суду з даним позовом, обравши захист прав шляхом стягнення спричиненої йому матеріальної шкоди безпосередньо з винної особи ОСОБА_3

Заперечуючи проти позовних вимог, представник відповідача ОСОБА_4, обґрунтовуючи свої доводи позицією Великої палати Верховного Суду, викладеною в постанові від 04.07.2018 року у справі №755/18006/15-ц, зазначив, що уклавши договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності зі страховиком ПрАТ «ЄВРОПЕЙСЬКИЙ СТРАХОВИЙ СОЮЗ», останнє взяло на себе зобовязання в межах суми страхового відшкодування виконати обовязок страхувальника ОСОБА_3 відшкодувати завдану нею шкоду на користь третіх осіб в межах відповідальності. Таким чином, на переконання представника, предявлення ОСОБА_1 вимоги про відшкодування майнових збитків безпосередньо до ОСОБА_3 без попереднього вирішення питання про отримання страхового відшкодування від ПрАТ «ЄВРОПЕЙСЬКИЙ СТРАХОВИЙ СОЮЗ» є передчасним, а відтак є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог.

Натомість суд не може погодитись з такими доводами представника відповідача з огляду на наступне.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.509 ЦК України, зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Зобовязання виникають з підстав, встановлених ст.11 ЦК України.

З огляду на зазначені положення ст.509 та з урахуванням приписів ст.ст.11, 22, 599, 1166-1168 ЦК України факт завдання особі шкоди, якщо ця особа (потерпілий) не перебуває в договірних правовідносинах з особою, яка завдала шкоди, та/або якщо завдання такого роду шкоди не повязане з виконанням цими особами обовязків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобовязання. Воно виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди в повному обсязі особою, яка завдала шкоду. Сторонами деліктного зобовязання виступають потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоди (боржник).

За загальним правилом, відповідальність за шкоду несе особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (ч.2 ст.1187 ЦК України). Разом з тим правила регулювання деліктних зобовязань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обовязок.

Аналіз положень ст. ст. 1166, 1167, 1187, 1188 ЦК України свідчить про встановлення в цивільному праві України змішаної системи деліктів, до якої входить: по-перше, правило генерального делікту, відповідно до якого будь-яка шкода, завдана потерпілому неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала; по-друге, правило спеціальних деліктів, яке передбачає особливості відшкодування шкоди, завданої у певних спеціально обумовлених у законодавстві випадках (спеціальними субєктами, у спеціальний спосіб тощо).

Так, відповідно до ст.999 ЦК України законом може бути встановлений обовязок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоровя, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обовязкове страхування). До відносин, що випливають з обовязкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. До сфери обовязкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок ДТП породжує деліктне зобовязання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обовязок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобовязання згідно з договором обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника (в договірному зобовязанні ним є страховик).

Разом з тим зазначені зобовязання не виключають одне одного. Деліктне зобовязання первісне, основне зобовязання, у якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, унаслідок якої завдано шкоди, буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обовязково припиняє деліктне зобовязання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобовязаною. При цьому, потерпілий не є стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобовязаний виконати обовязок зі здійснення страхового відшкодування.

Відповідно до ст.511 ЦК України, зобовязання не створює обовязку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобовязання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора.

Згідно із ч.ч.1,4 ст.636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, у якому боржник зобовязаний виконати свій обовязок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору.

Таким чином, потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобовязань деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених ст.1194 ЦК України підстав.

Потерпілий може відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в межах деліктного зобовязання, незалежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. У такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором з відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обовязками страховика як сторони договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності.

З огляду на зазначене, право ОСОБА_1 як потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок ОСОБА_3 як особи, яка завдала шкоду, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобовязує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобовязанні.

Такі висновки суду повністю узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постановах від 20.01.2016 року у справі № 6-2808цс15, від 14.09.2016 року у справі № 6-725цс16 та Верховного Суду у постанові від 14.02.2018 року у справі № 344/10730/15-ц.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачем вірно обрано спосіб захисту його порушених прав шляхом предявлення вимог саме до винної особи ОСОБА_3 При цьому, не отримання страхового відшкодування від ПрАТ «ЄВРОПЕЙСЬКИЙ СТРАХОВИЙ СОЮЗ», за доведеності факту його звернення, є свідченням протиправної бездіяльності страхувальника та не може бути підставою для неможливості реалізації ОСОБА_1 права на захист його прав іншими більш дієвими способами, передбаченими законом, а так само ставитись в залежність від виплати йому страхового відшкодування, отримання якого є його правом, а не обовязком. Позаяк, відшкодування ОСОБА_3 потерпілому ОСОБА_1 збитків не позбавляє відповідача права на предявлення регресного позову до страхувальника з метою відшкодування тих витрат, які страхувальник мав би сплатити на користь потерпілої сторони.

Доводи представника відповідача ОСОБА_4 про те, що на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 була застрахована, а тому саме страховик повинен відшкодувати завдану шкоду, є безпідставними, оскільки особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (ч.1 ст.12 ЦК України) та не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї (ч.2 ст.14 ЦК України).

Посилання представника відповідача на правові висновки Великої палати Верховного Суду, викладені в постанові від 04.07.2018 року у справі №7558/18006/15-ц для вирішення даного спору є недоречними, оскільки спір в рамках тієї справи не є подібним та однорідним з даним спором.

Щодо заявленого позивачем розміру матеріальних збитків, суд виходить з наступного.

Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин(фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів показаннями свідків.

Згідно зі ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судовим розглядом встановлено, що з метою спричинення розміру спричиненої матеріальної шкоди та подальшого доведення перед судом обґрунтування предявлених вимог ОСОБА_1 звернувся до кваліфікованого субєкта оціночної діяльності.

За змістом пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Пунктом 2.4 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування колісного транспортного засобу (далі КТЗ), з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).

Виходячи з аналізу зазначених норм, визначення розміру матеріального збитку при настанні страхового випадку повинно бути підтверджено належним засобом доказування, зокрема, звітом (актом) про оцінку майна, який повинен відповідати вимогам Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність» та Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/2092, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2003 року за № 1074/8395 (з відповідним змінами).

Відповідно до вимог ст.7 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», у випадку завдання збитку проведення незалежної оцінки є обов'язковим.

Таким чином, в силу закону на потерпілого покладено обовязок доводити розмір збитків шляхом проведення оцінки відповідно до Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» із наданням оціночного документу із вказівною на суму, що визначає розмір збитків.

27.09.2017 року субєктом оціночної діяльності ФОП ОСОБА_6 в присутності ОСОБА_1 складено акт огляду транспортного засобу марки Volkswagen Polo, р/н НОМЕР_4, в якому було зафіксовано характер та об'єм виявлених механічних пошкоджень. Акт підписано ОСОБА_1 без зауважень чи заперечень (а.с.30-31). Під час проведення огляду транспортного засобу ОСОБА_3 не була присутньою.

Згідно звіту експертного автотоварознавчого дослідження № від 26.09.2017 року, складеного за заявою ОСОБА_1, субєктом оціночної діяльності ОСОБА_6, вартість матеріального збитку, заподіяного з технічної точки зору власнику пошкодженого автомобіля НОМЕР_2, в результаті його пошкодження в ДТП, визначена затратним підходом становить 62 574 грн. (а.с.17-29).

Наданий позивачем звіт субєктна оціночної діяльності суд вважає належним та допустимим доказом, оскільки його надання в рахунок доведення предявлених вимог відповідає ч.1 ст.106 ЦПК України.

При цьому, співставленням обсягу та характеру механічних пошкоджень відповідно до акту огляду від 27.09.2017 року з механічними пошкодженнями, зафіксованими на фотознімках, наданих позивачем, суд приходить до переконання про обґрунтованість заявленого розміру збитків, адже визначений він у повній відповідності з обсягом фактично виявлених ушкоджень.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Позаяк, висловлюючи незгоду з розміром заявлених збитків, відповідач та його представник не надали жодних належних та допустимих доказів в спростування доказів, наданих позивачем, питання про призначення у справі судової автотоварознавчої експертизи не ставили, відповідних клопотань від відповідача не надходило, в той час як розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Зокрема, для усунення розбіжностей при визначенні матеріального збитку у порядку, визначеному процесуальним законом, судом розяснювалось сторонам право на подання суду висновків за результатами самостійно проведених ними досліджень або клопотань призначення у справі судової автотоварознавчої експертизи.

Беручи до уваги доведеність факту заподіяння матеріальної шкоди відповідачем ОСОБА_3, реалізацію позивачем права на отримання регламентної виплати та бездіяльність страховика з виплати страхового відшкодування, а також беззаперечне право потерпілої особи на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка її завдала, обґрунтованість заявленого позивачем розміру матеріальної шкоди, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог в повному обсязі із стягненням з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 63 674 грн. матеріальної шкоди, з яких 62 574 грн. матеріальні збитки, завдані в результаті пошкодження транспортного засобу, та документально підтверджені витрати, повязані з евакуацією транспортного засобу в сумі 1100 грн. (а.с.13,14), які в розумінні ст.28 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» також є майновою шкодою, заподіяною в результаті ДТП потерпілому.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до ст.141 ЦПК України, з огляду на ухвалення рішення на користь позивача, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати по справі судовий збір 640 грн. (а.с.1) та витрати, повязані з проведенням оцінки збитків 1600 грн. (а.с15).

Керуючись ст.ст.4, 5, 10, 13, 19, 76-81, 89, 95, 133, 141, 258-259, 263-265, 268, 354, 355, п.п.9, 15 Перехідних положень ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги представника ОСОБА_1 адвоката ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ПРИВАТНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «ЄВРОПЕЙСЬКИЙ СТРАХОВИЙ СОЮЗ», про стягнення матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, матеріальну шкоду в розмірі 63 674 (шістдесят три тисячі шістсот сімдесят чотири) грн. 00 коп., завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, в рахунок відшкодування судових витрат 2240 (дві тисячі двісті сорок) грн. 00 коп.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом 30 днів з дня складення повного тексту. Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження, або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про сторін:

Позивач: ОСОБА_1, РНОКПП НОМЕР_5, зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3.

Відповідач: ОСОБА_3, РНОКПП НОМЕР_6, зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4.

Треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору:

-ПРИВАТНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «ЄВРОПЕЙСЬКИЙ СТРАХОВИЙ СОЮЗ», , юридична адреса: м. Київ, вул. Михайла Коцюбинського 6;

-Моторне (транспортне) страхове бюро України, , юридична адреса: м. Київ, Русанівський бульвар 8.

Повне судове рішення складено 01.10.2018 року.

Суддя Євтушенко О.І.