КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
апеляційне провадження №22-ц/824/1057/2018 Доповідач у ІІ інстанції - Волохов Л.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2018 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого Волохова Л.А.,

суддів: Сержанюка А.С., Матвієнко Ю.О.,

за участі секретаря Тимошевської С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Південно-українське бюро консалтингу та оцінки» на ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 23 грудня 2016 року про вжиття заходів забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Південно-українське бюро консалтингу та оцінки», Відділу державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві, третя особа: Публічне акціонерне товариство «Акціонерний банк «Південний» про визнання недійсною експертної оцінки,

встановив:

У грудні 2016 року позивачОСОБА_2звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Південно-українське бюро консалтингу та оцінки», Відділу державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві, третя особа: Публічне акціонерне товариство «Акціонерний банк «Південний» про визнання недійсною експертної оцінки.

Разом з позовною заявою позивачем заявлено клопотання щодо вжиття заходів забезпечення позову.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 23 грудня 2016 року заяву задоволено частково.

З метою забезпечення позову до розгляду справи по суті: зупинено стягнення у виконавчому провадженні №50060868, відкритого Відділом державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві, на підставі виконавчого напису нотаріуса від 13 жовтня 2005 року, вчиненого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Іллічовою Н.А., зареєстрованого в реєстрі за №6309.

Не погоджуючись з даним судовим рішенням, ТОВ «Південно-українське бюро консалтингу та оцінки» подало апеляційну скаргу, та посилаючись на грубе порушення норм процесуального права, просило скасувати оскаржувану ухвалу та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви про вжиття заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч. ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вищезазначеним вимогам оскаржуване судове рішенняне відповідає виходячи з наступного.

Постановляючи ухвалу про часткове задоволення заяви про забезпечення позову та застосовуючи такий вид забезпечення позову, як зупинення стягнення у виконавчому провадженні, суд першої інстанції виходив з того, що існують підстави забезпечення позову, які встановлені ч. 1 та ч. 3 ст. 151 та п. 6 ч. 1 ст. 152 ЦПК України (в редакції діючій станом на час постановлення оскаржуваної ухвали).

Проте, колегія суддів з ухвалою суду першої інстанції не погоджується, оскільки при постановленні оскаржуваної ухвали про забезпечення позову шляхом зупинення стягнення у виконавчому проваджені судом першої інстанції грубо порушено норми процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 151 ЦПК України (в редакції діючій станом на час постановлення оскаржуваної ухвали) суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити передбачені цим Кодексом заходи забезпечення позову.

Згідно з ч. 3 ст. 151 ЦПК України (в редакції діючій станом на час постановлення оскаржуваної ухвали) забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Вирішуючи питання щодо забезпечення позову та постановляючи ухвалу про забезпечення позову, суд першої інстанції не зазначив не вказав на ті обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначених заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Як вбачається зі змісту позову та з матеріалів справи, предметом позову ОСОБА_2 є визнання недійсною експертної оцінки нерухомого майна. Тобто у разі задоволення позову, рішення суду не підлягає виконанню. Зупинення стягнення у виконавчому провадженні № 50060868, відкритому Відділом державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві, на підставі виконавчого напису нотаріуса від 13 жовтня 2015 року, вчиненого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Іллічовою Н.А. та зареєстрованого в реєстрі за № 6309 про звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі ст. 33 Закону України «Про іпотеку», не забезпечує виконання рішення суду, яке може бути ухвалене за позовними вимогами ОСОБА_2 Відтак, вжиті судом заходи забезпечення позову не відповідають заявленим вимогам, а зупинення виконавчого провадження ніяким чином не забезпечує виконання рішення про визнання дійсною або недійсною експертної оцінки.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 152 ЦПК України (в редакції діючій станом на час постановлення оскаржуваної ухвали) позов забезпечується зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку.

Проте, як вбачається зі змісту позову та матеріалів справи, позивач оскаржує експертну оцінку земельної ділянки. Експертна оцінка, в розумінні ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження», не є виконавчим документом, а відтак, суд першої інстанції дійшов помилкового рішення про наявність належних та достатніх правових підстав, визначених п. 6 ч. 1 ст. 152 ЦПК України (в редакції діючій станом на час постановлення оскаржуваної ухвали), для забезпечення позову у цій справі шляхом зупинення стягнення у виконавчому провадженні.

Відповідно до ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване судове рішення ухвалено з грубим порушення норм процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи, а отже ухвала Голосіївського районного суду м. Києва від 23 грудня 2016 року підлягає скасуванню, а у задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову слід відмовити.

Керуючись ч. 6 ст. 259, ст. 268, 372, 376, 383 ЦПК України,

постановив:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Південно-українське бюро консалтингу та оцінки» задовольнити.

Ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 23 грудня 2016 року скасувати.

У задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Волохов Л.А.

Судді: Сержанюк А.С.

МатвієнкоЮ.О.