РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2018 року м. Торецьк

Дзержинський міський суд Донецької області у складі:

головуючого - судді Нємиш Н.В.,

за участю секретаря судового засідання Андрієвої Т.О.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Торецька цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-

ВСТАНОВИВ:

11.09.2018 року позивачі звернулись до суду з позовом до ОСОБА_3, в якому ставлять питання про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: Донецька область, місто Торецьк, вулиця Ползунова, 6/21.

В обґрунтування заявлених вимог зазначили, що на підставі приватної спільної часткової власності є власниками квартири за адресою: Донецька область, м.Торецьк, вул. Ползунова, 6/21. Крім них в зазначеній квартирі зареєстрована їх донька - ОСОБА_3, яка з липня 2014 року за вказаною адресою не проживає, оскільки виїхала до Російської Федерації, де працює та оформила вид на проживання, повертатись до м.Торецька не збирається. У звязку з цим позивачі вимушені нести витрати по утриманню квартири, сплаті комунальних послуг відповідно до кількості осіб, зареєстрованих в їхньому помешканні. Тому вони змушені звернутися до суду про визнання відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Позивачі надали суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримали в повному обсязі та наполягали на їх задоволенні.

Відповідач у судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, проти позову не заперечує.

У відповідності до ч.3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Відповідно до ч. 2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

Між сторонами по справі виникли цивільно-правові відносини, які регулюються Цивільним кодексом України, Житловим кодексом України та іншими нормативно - правовими актами.

Згідно положень ст.ст.317, 319 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь - які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до статті 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності від 19.04.2007 року, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на підставі приватної спільної часткової власності є власниками квартири за адресою: Донецька область, м.Торецьк, вул. Ползунова, 6/21 (а.с.11-15).

У зазначеній квартирі зареєстрована їх донька ОСОБА_3 (а.с.19).

ОСОБА_3М виїхала до Російської Федерації, де оформила вид на проживання (а.с.16).

Відповідно до Акту № 400 від 07.09.2018 року ОСОБА_3 за адресою: Донецька область, місто Торецьк, вулиця Ползунова, 6/21, з липня 2014 року не проживає (а.с.17).

Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Судом було встановлено, що відповідач ОСОБА_3М виїхала до Російської Федерації, де проживає з липня 2014 року.

Згідно статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений у його здійсненні.

Згідно ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

За таких обставин суд вважає, що позов слід задовольнити.

У відповідності до ч. 8 ст. 6 Закону України «Про судовий збір» розподіл судового збору між сторонами та перевірка повноти сплати судового збору здійснюються відповідно до процесуального законодавства.

Положеннями ч. ч. 1, 6 ст. 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, оскільки раніше суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі та позивачі звільнені від сплати судового збору, як особи з інвалідністю 2 групи, судовий збір у сумі 704,80 грн. згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Керуючись ст.ст.12, 13, 81, 89, 263, 265, 280 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, задовольнити.

Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: Донецька область, місто Торецьк (попередня назва Дзержинськ), АДРЕСА_1.

Стягнути ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, на користь держави судовий збір у розмірі 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів до Донецького апеляційного суду через Дзержинський міський суд Донецької області. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: