Постанова

Іменем України

16 серпня 2018 року

м. Київ

справа № 439/766/16-ц

провадження № 61-33916св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Фаловської І. М. (суддя-доповідач), Висоцької В. С., Пророка В. В.,

учасники справи:

заявник - ОСОБА_4,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу апеляційного суду Львівської області від 07 липня 2017 року в складі судді Приколоти Т. І.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У червні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду із заявою про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Заява мотивована тим, що ухвалою Бродівського районного суду Львівської області від 21 серпня 2012 року задоволено подання виконавчої служби і тимчасово обмежено у праві виїзду ОСОБА_4 за межі України, оскільки були відкриті виконавчі провадження про стягнення з останнього заборгованості. У подальшому виконавчі провадження були закриті, тому заявник має право на виїзд за кордон.

На підставі викладеного ОСОБА_4 просив скасувати тимчасове обмеження ОСОБА_4 у праві виїзду за межі України, встановлене ухвалою Бродівського районного суду Львівської області від 21 серпня 2012 року у справі № 6-42/12.

Ухвалою Бродівського районного суду Львівської області від 15 червня 2016 року (в складі судді Бородійчук О. І.) відмовлено у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_4 про скасування щодо нього заборони виїзду за межі України.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що тимчасове обмеження громадянина України у праві виїзду за межі України законом покладено на суд, а припинення обмеження виїзду у зв'язку з виконанням обов'язку за рішенням, що перебувало на виконанні, покладено на державного виконавця, оскільки саме останній вносить відповідну постанову про закінчення виконавчого провадження, копія якої підлягає обов'язковому направленню до адміністрації державної прикордонної служби для своєчасного зняття особи (боржника) з контролю.

Ухвалою апеляційного суду Львівської області від 07 липня 2017 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу суду першої інстанції.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що заявником пропущено строк на апеляційне провадження та не подано обґрунтованої заяви із зазначенням поважних причин для поновлення строку на подання апеляційної скарги. Копія ухвали суду першої інстанції направлена ОСОБА_4 за адресою його проживання, яка була зазначена останнім в заяві про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, а також в апеляційній скарзі.

У касаційній скарзі, поданій у липні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_4, посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права, просив скасувати ухвалу апеляційного суду та направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що копію ухвали суду першої інстанції він отримав лише 07 червня 2017 року, тому строк на апеляційне оскарження не пропущено.

Відзив на касаційну скаргу до Верховного Суду не надійшов.

У червні 2018 року справу передано до Верховного Суду.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Положенням частини другої статті 389 ЦПК України встановлено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 402 ЦПК України визначено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Встановлено, що, звертаючись до суду із заявою про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, ОСОБА_4 зазначив адресу для листування: АДРЕСА_1.

Ухвалою Бродівського районного суду Львівської області від 15 червня 2016 року відмовлено у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_4 про скасування щодо нього заборони виїзду за межі України.

На вказану в заяві ОСОБА_4 адресу судом першої інстанції направлено копію ухвали Бродівського районного суду Львівської області від 15 червня 2016 року, що підтверджується супровідним листом, який знаходиться в матеріалах справи.

Відповідно до відмітки у рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення ОСОБА_4 отримав копію вищевказаної ухвали суду першої інстанції 24 червня 2016 року особисто.

У червні 2017 року ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу на ухвалу суду першої інстанції.

Ухвалою апеляційного суду Львівської області від 23 червня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишено без руху та надано строк для усунення її недоліків, зокрема подання обґрунтованої заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 297 ЦПК України в редакції, чинній на час вирішення питання про відкриття апеляційного провадження, суддя-доповідач відмовляє у відкритті апеляційного провадження, якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку апеляційного провадження будуть визнані неповажними.

У липні 2017 року до апеляційного суду надійшла заява ОСОБА_4, в якій останній вказував, що за адресою, на яку направлялася копія ухвали суду першої інстанції, він не проживає з 06 березня 2012 року, тому не міг отримати копію вказаної ухвали місцевого суду.

Відмовляючи у відкритті апеляційного провадження, суд апеляційної інстанції виходив з того, що 13 червня 2016 року Бродівським районним судом Львівської області зареєстровано заяву ОСОБА_4 про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, якій заявником зазначено адресу проживання: АДРЕСА_1. Таку ж адресу ОСОБА_4 зазначив і у своїй апеляційній скарзі від 15 червня 2017 року. Саме на адресу, яка вказана ОСОБА_4, двічі направлялася копія оскаржуваної ухвали суду першої інстанції.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Європейський суд з прав людини вказав, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу «res judicata», тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов'язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (рішення у справі «Рябих проти Росії»).

Разом з тим, сторони у розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (рішення у справі «Олександр Шевченко проти України»).

Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду (рішення у справі «Пономарьов проти України»).

Отже, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку, що заявник пропустив визначений процесуальним законом строк на апеляційне оскарження ухвали суду першої інстанції, а також не подав належних та допустимих доказів на підтвердження поважних причин пропуску цього строку.

Не заслуговують на увагу доводи касаційної скарги, що заявник не отримав копію ухвали суду першої інстанції, оскільки такі доводи спростовуються зібраними по справі доказами, зокрема рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення, відповідно до яких ОСОБА_4 отримав копії вищевказаної ухвали суду першої інстанції 24 червня 2016 року та 20 липня 2016 року особисто.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Частиною третьою статті 406 ЦПК України визначено, що касаційні скарги на ухвали судів першої чи апеляційної інстанцій розглядаються у порядку, передбаченому для розгляду касаційних скарг на рішення суду першої інстанції, постанови суду апеляційної інстанції.

З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувану ухвалу апеляційного суду - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанції не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Ухвалу апеляційного суду Львівської області від 07 липня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: І. М. Фаловська

В. С. Висоцька

В. В. Пророк