Справа № 136/610/18
провадження № 2/136/394/18
РІШЕННЯ

іменем України

"27" вересня 2018 р. м. Липовець

Липовецький районний суд Вінницької області

в складі:

головуючого судді Кривенка Д. Т.

секретаря судового засідання Марчук Н.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Липовець цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" в особі філії Вінницьке обласне управління АТ "Ощадбанк" до ОСОБА_1 про стягнення боргу кредитором спадкодавця, -

учасники цивільного процесу:

представник позивача за довіреністю від 25.01.2018 - ОСОБА_2,

законний представник відповідача - ОСОБА_3,

ВСТАНОВИВ:

Представник Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Вінницьке обласне управління АТ «Ощадбанк» (далі Банк, позивач) звернувся до суду з позовом до неповнолітнього ОСОБА_1 (далі позичальник, відповідач) про стягнення боргу кредитором спадкодавця, обґрунтовуючи підставність позову тим, що 13.11.2007 між ВАТ «Ощадбанк» та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір про відкриття фізичній особі картковою рахунку та здійснення його розрахунково-касового обслуговування за дебетово-кредитною схемою № 9107. Згідно умов вказаного договору Банк відкрив позичальнику рахунок № 9 в гривнях, відкрив відновлювальну кредитну лінію з лімітом 6 200 грн., видав платіжну картку, а позичальник зобовязався належним чином виконувати умови договору з повернення кредиту.

30.09.2013 між сторонами укладено Додатковий договір №1 до вказаного Договору, відповідно до якого сторони узгодили, що Банк відкриває позичальнику поточний рахунок № 7495 за тарифним пакетом «Пенсійний «Арсенал» надає платіжну картку типу Mastercard Debit Standart та встановлює Позичальнику кредит в сумі 6 200 (шість тисяч двісті) грн. 00 коп., фіксовану процентну ставку 25 % річних та за несанкціонованим овердрафтом 35 % річних. Строк дії договору встановлено на період дії платіжної картки.

20.11.2013 ОСОБА_4 помер. Станом на дату смерті заборгованість позичальника перед банком за кредитним договором склала 6 930,15 грн., з яких: заборгованість за кредитом 6 000,00 грн., заборгованість за відсотками 897,84 грн., прострочена комісія 32,31 грн.

06.11.2017 позивачем направлена заява (претензія) до Хмільницької районної державної нотаріальної контори, на підставі якої було заведено спадкову справу №457/2013, в результаті ознайомлення із якою було встановлено, що спадкоємцем позивальника є його неповнолітній син відповідач у справі - ОСОБА_1. Ураховуючи те, що борг позичальника не погашений, а спадкоємці боржника повинні задовольнити вимоги кредитора в межах успадкованого майна, вказане послугувало підставою звернення банку до суду із даним позовом, в якому просили стягнути із ОСОБА_1 суму боргу за договором в розмірі 6 930, 15 грн.

12.07.2018 позивачем було надано заяву про уточнення позовних вимог відповідно до якої позивач просить суд стягнути з ОСОБА_3, яка діє як законний представник ОСОБА_1 на користь ПАТ "Державний ощадний банк України" в особі філії Вінницьке обласне управління АТ "Ощадбанк" заборгованість за договором про відкриття фізичній особі карткового рахунку та здійснення його розрахунково касового обслуговування за дебетовою кредитною платіжною схемою №9107 від 13.11.2007 в розмірі 6 238, 06 грн., з яких борг 6 000 грн.; заборгованість по відсотках в розмірі 205, 75, грн..; заборгованість по простроченій комісії за користування рахунком в розмірі 32, 31 грн., а також судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 2 643 грн., з яких 881 грн. сума сплаченого судового збору за заявою про забезпечення доказів, а 1762 грн. сума судового збору за предявлення позову.

26.06.2018 законним представником відповідача, в межах строку визначеного судом було надано відзив, відповідно до якого вона просила суд в задоволенні позову відмовити у повному обсязі, обґрунтовуючи свою позицію тим, що в межах строку визначеного ст.1281 ЦК України банк не предявив свої вимоги до спадкоємця, що позбавляє кредитора права вимоги взагалі. Крім цього, звернення кредитора спадкодавця до суду із позовом до спадкоємця про стягнення заборгованості за кредитним договором не може вважатись належним способом захисту порушених прав кредитора, оскільки відносини між кредитором і позичальником припинились, у звязку із смертю позичальника, а спадкоємець не був стороною договору. При цьому, у спадкодавця відсутнє будь яке майно, шлюб між ними як подружжям розірвано у 2010 році, а із позовом про стягнення аліментів на утримання спільної дитини вона не зверталась.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав, що наведені у позові. Додатково суду пояснив, що розбіжність у сумі заборгованості, яка нарахована банком позичальнику, що наведена у позовній заяві (6 930, 15 грн.) та уточненій позовній заяві (6 238, 06 грн.) зумовлена тим, що розрахунки проведено філією і у головному офісі, тому вони не співпадають, а за основу потрібно брати борг, що визначений останнім 6 238, 06 грн.

Законний представник ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила суд в задоволенні позову відмовити, зіславшись на заперечення, що наведені у відзиві.

12.07.2018 за клопотанням представника позивача було витребувано з Хмільницького міськрайоного суду спадкову справу заведену після смерті ОСОБА_4, витребувану за заявою Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Вінницьке обласне управління АТ «Ощадбанк».

Суд, вислухавши пояснення представника позивача, законного представника відповідача, вивчивши та дослідивши матеріали цивільної справи, повно зясувавши обставини справи та перевіривши їх зібраними у справі доказами, яким дав оцінку, встановив, що 13.11.2007 між ВАТ «Ощадбанк» та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір про відкриття фізичній особі картковою рахунку та здійснення його розрахунково-касового обслуговування за дебетово-кредитною схемою №9107 (а.с.6-13).

Із матеріалів цивільної справи встановлено, що до Договору за №9107 між ВАТ «Ощадбанк» та ОСОБА_4 було укладено наступні додаткові договори:

-від 07.12.2009 (а.с.25);

-від 16.11.2010 (а.с.20-21);

-від 25.11.2011 (а.с.22-23);

-від 30.09.2013 (а.с.14-18).

Відповідно до вказаного правочину із наступними змінами сторони узгодили, що Банк відкриває позичальнику поточний рахунок № 7495 за тарифним пакетом «Пенсійний «Арсенал» надає платіжну картку типу Mastercard Debit Standart та встановлює Позичальнику кредит в сумі 6 200 (шість тисяч двісті) грн. 00 коп., фіксовану процентну ставку 25 % річних та за несанкціонованим овердрафтом 35 % річних. Згідно умов договору сторони узгодили, що щомісячно 25 числа або на початку операційного дня, наступного за вихідним, святковим днем нараховуються на середньомісячний залишок коштів на картрахунок проценти розмір яких залежить від допущеної позичальником заборгованості. Строк дії договору встановлено на період дії платіжної картки.

Згідно Статуту ПАТ «Державний ощадний банк України» встановлено, що тип банку було змінено з ВАТ «Ощадбанк» на ПАТ «Державний ощадний банк України», отож останній є належним позивачем.

20.11.2013 ОСОБА_4 помер.

Вказана обставина сторонами визнавалась, отож не підлягає доказуванню, а суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності такої обставини ( ст.82 ЦПК України).

Перед банком у ОСОБА_4 утворилась заборгованість, вказане стало підставою для звернення 06.11.2017 банку до Хмільницької районної державної нотаріальної контори із заявою відповідного змісту, яка була зареєстрована адресатом 09.11.2017 у ній зазначено розмір заборгованості спадкодавця, який склав 6 943, 33 грн. (а.с.169).

Із матеріалів спадкової справи, які було витребувано позивачем за ухвалою Хмільницького міськрайонного суду від 08.02.2018 в порядку забезпечення доказів встановлено, що 25.12.2013 до Хмельницької районної державної нотаріальної контори зверталась ОСОБА_3 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_1 із заявою про прийняття спадщини після смерті батька останнього - ОСОБА_4, отож є спадкоємцем, який спадщину прийняв після смерті ОСОБА_4, утім свідоцтво про право на спадщину ним не отримано.

Окрім неповнолітнього ОСОБА_1 спадкоємцем першої черги спадкування за законом є мати покійного, яка спадщину прийняла шляхом постійного проживання із спадкодавцем, в підтвердження чому є довідка Петрівської сільської ради від 24.12.2013 (а.с.171).

Аналізуючи загальні норми про спадкування слід дійти висновку, що отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до статті 1296 ЦК України є його правом, а не обов'язком, утім відсутність у спадкоємця такого свідоцтва не може бути підставою для відмови в задоволенні вимог кредитора.

Якщо спадкоємець прийняв спадщину стосовно нерухомого майна, але зволікає з виконанням обов'язку, передбаченого статтею 1297 ЦК України, кредитор має право звернутися до нього з вимогою про погашення заборгованості спадкодавця.

Зобов'язання з повернення кредиту, у звязку із смертю боржника входять до складу спадщини, тому на підставі норм статей 1281, 1282 ЦК України кредитор заявив вимоги до спадкоємця про стягнення заборгованості за боргами спадкодавця. Отож твердження законного представника стосовно того, що така вимога до спадкоємця не може бути предявлена, так як спадкоємець не був стороною договору не ґрунтується на нормах діючого законодавства.

У статті 1281 ЦК України визначено порядок пред'явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців.

Так, згідно з частинами 1, 2 вказаної статті спадкоємці зобов'язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги.

У частині 3 цієї статті визначено, що якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги.

Для визначення початку перебігу строку має значення не тільки безпосередня обізнаність особи з відкриттям спадщини, а і об'єктивна можливість цієї особи знати про її відкриття. При цьому, дана норма містить презумпцію обізнаності особи про стан своїх суб'єктивних прав, відтак обов'язок доведення терміну, з якого особі стало (могло стати) відомо про відкриття спадщини, покладається на позивача.

Недотримання кредитором передбачених статтею 1281 ЦК України строків предявлення вимог, які є присічними (преклюзивними), позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємців.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією висловленою Верховним судом України під час розгляду справи № 6-33цс15.

Отже, виходячи з положень статті 1281 ЦК України, вимогу до спадкоємців повинно бути предявлено протягом одного року від настання строку вимоги або ж протягом шести місяців від дня, коли кредитор дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини.

Із умов кредитного договору судом було встановлено, що позичальник був зобовязаний щомісячно до 25 числа вносити кошти на погашення заборгованості, було визначено строк дії договору на період дії платіжної картки, отож банк під час нарахування процентів за кредитом щомісячно міг обєктивно знати про порушення позичальником взятих на себе зобовязань та порушення суб'єктивних прав його кредитора. При цьому, матеріали справи не містять жодних доказів щодо строку дії платіжної картки позичальника.

З огляду на викладене, суд вважає, що про стан своїх суб'єктивних прав банк міг знати щонайменше із дати внесення наступного платежу позичальником, в іншому випадку таким строком є термін дії картки, що суд визнає розумними строками, однак позивачем вказані обставини не спростовано та іншого не доведено.

Із зібраних у справі доказів судом встановлено, що банк звернувся до нотаріальної установи із повідомленням (претензією) за місцем відкриття спадщини 10.11.2017, яке у відповідності до Порядку вчинення нотаріальних дій має бути прийнято незалежно від строку настання права вимоги нотаріусом, утім, суд вважає, що дата звернення до нотаріуса не може слугувати моментом відліку строку для предявлення вимоги кредитора до спадкоємця, оскільки за встановлених вище обставин є нічим іншим як недобросовісність працівників банківської установи, що зумовила порушення строків предявлення вимоги до спадкоємців у визначений законодавцем строк.

Наведене свідчить, що кредитор предявив вимогу з пропуском вищевказаного строку, що згідно з частиною четвертою статті 1281 ЦК України, позбавляє його права вимоги до спадкоємця.

Як убачається із розрахунку заборгованості наданої позивачем (а.с.36-38) станом на 21.03.2018 кредитна заборгованість ОСОБА_4 становила 6 930, 15 грн., з яких 6 000 грн. загальна сума основного боргу; 897, 84 грн. заборгованість по сплаті відсотків; 32, 31 грн. загальна сума за простроченими процентами.

Згідно розрахунку сформованого позивачем станом на 02.07.2018 заборгованість перераховано та її розмір склав 6 238, 06 грн., з яких борг 6 000 грн.; заборгованість по відсотках в розмірі 205, 75, грн..; заборгованість по простроченій комісії за користування рахунком в розмірі 32, 31 грн.

Саме такий розмір в уточненій позовній заяві представник позивача просив суд стягнути із відповідача, у той же час надати обєктивних пояснень суду щодо зміни розміру заборгованості спадкодавця з часу його смерті та на час розгляду справи судом, незважаючи на те, що жодних коштів на погашення заборгованості за кредитом ніким не вносилось, суду не зміг.

Розмір заборгованості підлягає доказуванню у даній справі, оскільки спадкоємці повинні задовольнити вимоги кредитора в межах вартості успадкованого майна.

Розподіл між сторонами тягаря доказування визначається предметом спору. За загальним правилом обов'язок (тягар) доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини.

Стаття 129 Конституції України відносить до основних засад судочинства змагальність сторін, яка проявляється в тому, що сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом..

Позивач не надав суду належних доказів на підтвердження заборгованості спадкодавця перед кредитором, зокрема виписки по рахунку, що позбавляє суд можливості перевірити правильність нарахованої заборгованості та встановити дійсну суму заборгованості, яка б підлягала стягненню із спадкоємців.

Крім цього, що стосується обовязку спадкоємця повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, то варто вказати, що спадкоємцем, який прийняв спадщину є неповнолітній ОСОБА_1, заяву від його імені було подано його законним представником, відтак в силу свого віку він не міг бути обізнаним з боргами спадкодавця, шлюб між батьками розірвано у 2010 році (рішення суду про розірвання шлюбу а.с.150), а спадкодавець проживав окремо в іншому населеному пункті (а.с.170, 171), що підтверджує необізнаність спадкоємця про борги спадкодавця.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що вимоги позивача за позовом є недоведеними, отож в задоволенні позову слід відмовити у повному обсязі.

Вирішуючи питання судових витрат, суд керується Главою 8 ЦПК України, а тому з урахуванням того, що в задоволенні позову відмовлено, суд відносить понесені позивачем витрати на його користь.

Керуючись ст. 1218, 1281, 1282 ЦК України, ст.11, 13, 141, 258 265 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" в особі філії Вінницьке обласне управління АТ "Ощадбанк" (поштовий індекс 21050, м. Вінниця, вул. Соборна, 71; код 09302607) до ОСОБА_1 (місце проживання: поштовий індекс 22515, с. Приборівка, Липовецького району Вінницької області; РНОКПП - НОМЕР_1) про стягнення боргу кредитором спадкодавця, - відмовити у повному обсязі.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів учасниками справи до Апеляційного суду Вінницької області через Липовецький районний суд Вінницької області.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено 05.10.2018.

Суддя Д.Т. Кривенко