Провадження № 2/229/844/2018
РІШЕННЯ

іменем України

04 жовтня 2018 року м. Дружківка

Дружківський міський суд Донецької області у складі:

головуючого судді Лопатко Н.В.

секретаря судового засідання Буймістрової А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Дружківка цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулась з позовною заявою до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позову позивач зазначила, що вона є власником житлового будинку за адресою: м. Дружківка, вул. Паторжинського, 19, на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Зазначає, що у вказаному будинку зареєстрований її син ОСОБА_2 Син фактично не мешкає в будинку приблизно 10 років, оскільки виїхав за межі міста, проживає у Російській Федерації. Факт реєстрації в будинку відповідача заважає позивачу вільно користуватися та розпоряджатися своєю власністю, змушує безпідставно сплачувати зайві кошти за комунальні послуги. Відповідач добровільно знятися з реєстрації не може, що змусило позивача звернутися до суду з вказаним позовом.

В супереч вимогам ст. 178 ЦПК України відповідач не скористався своїм правом надати відзив на позовну заяву у встановлений судом строк.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не зявилась, про дату час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином та своєчасно, проте надала заяву про розгляд справи без її участі, просила задовольнити позовні вимоги.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду повідомлявся належним чином та своєчасно, проте надав до суду заяву в якій просить розглядати справу у її відсутність, позовні вимоги визнає в повному обсязі та не заперечує проти їх задоволення. Підпис відповідача завірено нотаріально.

Суд, дослідивши матеріали справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

Судом установлено, що ОСОБА_1 є власником житлового будинку, розташованого в місті Дружківка по вулиці Паторжинського, 19 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом виданого 10 квітня 1992 року зареєстровано в реєстрі за № 1-805 старшим державним нотаріусом Дружківської державної нотаріальної контори ОСОБА_3

Відповідач ОСОБА_2 є сином позивача, що підтверджується свідоцтвом про народження виданим повторно 10.04.1991 року серія VIII-НО № 339865 та зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується довідкою № 2736 від 06.07.2018 року виданої виконавчим комітетом Дружківської міської ради Донецької області.

З акту від 05.07.2018 року підписаного головою територіального комітету мікрорайону № 6 відповідач ОСОБА_2 зареєстрований, але фактично з 2008 року не проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2.

Конституція України у ст. 47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду.

Статтею 72 ЖК України встановлено визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України.

Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст. ст. 379, 382 ЦК України).

Права власника житлового будинку (квартири) визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Окрім цього, відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України, з урахуванням положень ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Члени сім`ї власника житла втрачають право на користування житловим приміщенням у разі відсутності їх без поважних причини понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом.

Проте відповідач ОСОБА_2, який є сином позивача в будинку не мешкає більше року, перешкод йому в цьому не чиниться, витрат по утриманню житла ОСОБА_2 не несе, не є членом сім`ї власника, оскільки з врахуванням тривалості їх мешкання окремо один від одного, їх не можна вважати членами однієї сім`ї, його реєстрація в будинку порушує охоронюване законом право власності позивача, позивач заперечує проти реєстрації відповідача у його житлі, суд вважає, що відповідача слід визнати таким, що втратив право на користування житлом позивача, а задоволення позову власника про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, є належним способом усунення перешкод у користуванні власністю, а вказане рішення суду - підставою для зняття особи з реєстрації місця проживання.

Враховуючи, що визнання позову відповідачем не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд знаходить всі підстави для ухвалення рішення про задоволення позову в повному обсязі.

Позивач при зверненні до суду судовий збір не сплачувала. Від його сплати вона звільнена на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір».

Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Враховуючи, що суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 704,80 грн.

Керуючись ст.ст. 4, 5, 10, 13, 76 - 80, 89, 141, 259, 263 - 265, п. 15.5 перехідних положень ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1, мешкає за адресою: Донецька область, м. Дружківка, вул. Паторжинського, буд. 19) до ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2, зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3) про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити в повному обсязі.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме житловим будинком № 19, по вул. Паторжинського, м. Дружківка Донецької області.

Стягнути з ОСОБА_2, на користь держави, отримувач коштів: отримувач коштів: ГУК у м. Києві/м.Київ/22030106; Код за : Банк отримувача: Казначейство України (ЕАП); код отримувача: 899998; рахунок отримувача : 6001; код класифікації доходів бюджету: 22030106, судовий збір у розмірі 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення , якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене учасниками справи в апеляційному порядку до Донецького апеляційного суду через Дружківський міський суд Донецької області шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Суддя: Н. В. Лопатко