Справа № 369/8168/18
Провадження №4-с/369/96/18
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.09.2018 м. Київ

Києво - Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Дубас Т.В.,

при секретарі Раситюк М.П.,

за участю представників заявника ОСОБА_1, ОСОБА_2,

представника заінтересованої особи ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві скаргу ОСОБА_4, заінтересовані особи ПАТ «ВіЕс Банк», Головний державний виконавець відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м.Києві ОСОБА_3 про визнання неправомірними, скасування рішень державної виконавчої служби та зобовязання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Києво-Святошнського районного суду Київської області перебуває цивільна справа за скаргою ОСОБА_4, заінтересовані особи ПАТ «ВіЕс Банк», Головний державний виконавець відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м.Києві ОСОБА_3 про визнання неправомірними, скасування рішень державної виконавчої служби та зобовязання вчинити дії. Просив суд визнати незаконною та скасувати постанову від 23.06.2018 року про відкриття провадження ВП №56652829 щодо стягнення з ОСОБА_4 на користь держави виконавчого збору у розмірі 315 218,30 грн; зобовязати відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м.Києві надати відомості про розмір вже стягнутих коштів з ОСОБА_4 та зобовязати Головне територіальне управління юстиції у м.Києві повернути зазначені кошти на зворотні рахунки Політичної партії «Народний фронт» в рахунок помилково стягнутих коштів із заробітної плати ОСОБА_4

Суд, перевіривши матеріали справи та зібрані в ній докази, приходить до висновку про необхідність закриття провадження по справі, з наступних підстав.

Згідно з ст. 447 Цивільного процесуального кодексу України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно з п.5 ч.1 ст.3 Закону України «Про виконавче провадження» відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 просить скасувати постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м.Києві ОСОБА_3 від 23.06.2018 року про відкриття провадження ВП №56652829 щодо стягнення з ОСОБА_4 на користь держави виконавчого збору у розмірі 315 218,30 грн на підставі постанови про стягнення виконавчого збору №50997530 від 03.10.2016 року.

Як розяснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п.7 постанови №6 від 07 лютого 2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», при визначених умовах у разі невиконання боржником рішення самостійно державний виконавець виносить постанови про стягнення виконавчого збору, про накладення штрафу та про стягнення витрат, пов'язаних із організацією та проведенням виконавчих дій. За змістом пункту 7 частини другої статті 17 Закону про виконавче провадження постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат на проведення виконавчих дій та накладення штрафу є окремими виконавчими документами. У зв'язку із цим справи щодо оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях стосовно примусового виконання судового рішення, належать до компетенції адміністративних судів.

Крім цього, з розяснень Пленуму Вищого адміністративного Суду України в п.6 постанови №3 від 13 грудня 2010 року «Про практику застосування адміністративними судами законодавства у справах із приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби», юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, вони видані. Також до юрисдикції адміністративних судів належать справи про оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби, прийнятих (вчинених, допущених) під час примусового виконання постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, як виконавчих документів в окремому виконавчому провадженні.

За змістом ч. 2 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження», рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Згідно ч. 1 ст. 287 КАС України, учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

З наведених норм права вбачається, що Законом України «Про виконавче провадження» встановлено спеціальний порядок судового оскарження рішення, дії чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця щодо стягнення виконавчого збору та/або витрат на проведення виконавчих дій, згідно з яким відповідні спори відносяться до юрисдикції адміністративних судів та підлягають розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Такі висновки відповідають правовій позиції ОСОБА_5 Верховного Суду, яка викладена у постанові від 06 червня 2018 року № 12-93гс18. Такі же правові висновки Верховного Суду містяться і у постановах від 13 червня 2018 року у справі № 307/1451/15-ц (провадження № 14-177цс18) та від 04 липня 2018 року у справі № 646/1611/17 (провадження № № 61-34св17) де в мотивувальних частинах звернули увагу, що із набранням чинності ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» з 05 жовтня 2016 року категорія справ щодо оскарження постанов про стягнення виконавчого збору підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Тобто, закон містить пряму вказівку на вид судочинства, у якому мають розглядатися справи щодо оскарження дій і постанов державних виконавців, зокрема, про стягнення виконавчого збору, а саме в порядку адміністративного судочинства.

З огляду на те, що оскаржується постанова державного виконавця у виконавчому провадженні щодо стягнення виконавчого збору, то розгляд даної справи має відбуватися в порядку адміністративного судочинства, з урахуванням приписів ст. 287 КАС України.

Отже дана справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Згідно із п. 1 ч.1 ст. 255 даного Кодексу суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

З огляду на вищенаведене суд приходить до висновку про закриття провадження у даній справі.

Зважаючи на вищенаведене, керуючись ст.ст. 255, 447 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Провадження за скаргою ОСОБА_4, заінтересовані особи ПАТ «ВіЕс Банк», Головний державний виконавець відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м.Києві ОСОБА_3 про визнання неправомірними, скасування рішень державної виконавчої служби та зобовязання вчинити дії закрити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом пятнадцяти днів з дня його проголошення, до Апеляційного суду Київської області, або через Києво-Святошинський районний суд Київської області.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом пятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали виготовлено 24 вересня 2018 року.

Суддя Дубас Т.В.