Провадження № 2/761/2912/2018
У Х В А Л А

Іменем України

29 січня 2018 року суддя Шевченківського районного суду міста Києва Рибак М.А., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Відділ з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зняття з реєстрації за місцем проживання -

В С Т А Н О В И В:

04.07.2017 року до Шевченківського районного суду м. Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Відділ з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зняття з реєстрації за місцем проживання

Ухвалою суду від 05.07.2017 року вказану позовну заяву було залишено без руху та надано строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п'яти днів з дня отримання ухвали.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києві від 21.08.2017 року позовну заяву було визнано неподаною та повернуто позивачу.

Не погоджуючись із ухвалою суду від 21.08.2017 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 29.11.2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 21 серпня 2017 року скасовано, питання передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

15.12.2017 року набула чинності нова редакція Цивільного процесуального кодексу України

Відповідно до п. 11 п. 1 Розділу XIII «ПЕРЕХІДНІ ПОЛОЖЕННЯ» Цивільного процесуального кодексу в редакції від 15.12.2017 року, заяви і скарги, подані до набрання чинності цією редакцією Кодексу, провадження за якими не відкрито на момент набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цієї редакції Кодексу. Такі заяви чи скарги не можуть бути залишені без руху, повернуті або передані за підсудністю, щодо них не може бути прийнято рішення про відмову у прийнятті чи відмову у відкритті провадження за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу, якщо вони подані з додержанням відповідних вимог процесуального закону, які діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Вказана позовна заява надійшла до Шевченківського районного суду міста Києва 19 грудня 2017 року та відповідно до протоколу про автоматизований розподіл справи між суддями від 21 грудня 2017 року призначена судді Рибаку М.А.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 109 Цивільного процесуального кодексу України (в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин) позови до фізичної особи пред'являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її перебування.

Разом з тим, згідно з вимогами ч. 1 ст. 27 ЦПК України (в редакції від 15.12.2017 року) позови до фізичної особи пред'являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Звертаючись з позовом до суду, позивач вказав адресу відповідача ОСОБА_2: АДРЕСА_2, гуртожиток, та АДРЕСА_1.

Разом з тим, як вбачається з відповіді Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації відповідач ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 за даними Реєстру територіальної громади м. Києва не зареєстрований.

Окрім цього, відповідно до відповіді адресно-довідкового підрозділу ГУДМС України в м. Києві, ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3, яка розташована в Дніпровському районі м. Києва та територіально не відноситься до дислокації Шевченківського району м. Києва.

Згідно до ч. 1 ст.124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюється виключно судами. При здійсненні правосуддя судді незалежні і підкоряються лише закону (ч. 1 ст. 129 Конституції України). Виключно законами України визначаються судоустрій і судочинство. Порядок здійснення правосуддя регламентується відповідним процесуальним законодавством України.

Відповідно до ч. 2 ст.124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі, проте суди розглядають виключно спори, які виникають між учасниками певних правовідносин. Відсутність правовідносин виключає можливість судового захисту.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Сокуренко і Стригун проти України» (Заяви № 29458/04 та № 29465/04) від 20 липня 2006 року зазначено, що відповідно до прецедентної практики цього Суду термін «встановленим законом» у статті 6 Конвенції спрямований на гарантування того, «що судова гілка влади у демократичному суспільстві не залежить від органів виконавчої влади, але керується законом, що приймається парламентом» [див. рішення у справі «Занд проти Австрії» (Zand v. Austria), заява № 7360/76]. У країнах з кодифікованим правом організація судової системи також не може бути віддана на розсуд судових органів, хоча це не означає, що суди не мають певної свободи для тлумачення відповідного національного законодавства. <…> фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У своїх оцінках цей Суд дійшов висновку, що не може вважатися судом, «встановленим законом», національний суд, що не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Враховуючи положення зазначених правових норм, даний спір не підсудний Шевченківському районному суду міста Києва, а повинен розглядатись Дніпровським районним судом міста Києва.

Проте, оскільки заява ОСОБА_1, яка була подана до набрання чинності цією редакцією Кодексу, від самого початку не була подана з додержанням вимог процесуального закону, які діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу щодо підсудності справи, наявні підстави для виконання судом вимог ст. 187 ЦПК України.

З огляду на зазначене, суддя приходить до висновку про направлення справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Відділ з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зняття з реєстрації за місцем проживання за підсудністю до Дніпровського районного суду міста Києва.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 27, 30, 31, 259, 260 ЦПК України, суддя -

У Х В А Л И В:

Надіслати справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Відділ з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зняття з реєстрації за місцем проживання за територіальною підсудністю до Дніпровського районного суду міста Києва.

Ухвалу може бути оскаржено до Апеляційного суду міста Києва через Шевченківський районний суд м. Києва протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення. У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

СУДДЯ М.А. РИБАК