КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 жовтня 2018 року м. Київ

Унікальний номер справи № 766/6077/17

Апеляційне провадження 22-ц/824/1056/2018

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Махлай Л.Д.,

суддів Мазурик О.Ф., Кравець В.А.

при секретарі Борисенко Д.В.

сторони

позивач ОСОБА_1

відповідачі ОСОБА_2

ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відео конференції апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 04 липня 2018 року, ухвалене під головуванням судді Ладиченко С.В., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и л а :

у/н справи № 766/6077/17 № а/п 22-ц/824/1056/2018
Головуючий у суді першої інстанції: Ладиченко С.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Махлай Л.Д.
у квітні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3, в якому просив стягнути з останніх на свою користь заборгованість за договором позики у розмірі 50 000 євро та 20 000 доларів США посилаючись на те, що він 25.11.2014 надав у позику відповідачам 50 000 євро та 55 000 доларів США, проте останні повернули йому 35 000 доларів США, а решту суми не повернули та уникають спілкування з ним.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 04.07.2018 у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове про задоволення позову. Посилається на неправильне застосування норм матеріального права, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи. А саме, суд не врахував, що розписка, у якій вказано, що він не має претензій по попереднім позикам стосувалася договору позики від 08.06.2011, а по договору позики від 25.11.2014 повернуто лише 35 00 доларів США, а решта суми не повернута. Оригінал договору від 08.06.2011 знаходиться у нього, проте на ньому вказано про погашення боргу. Будь - яких доказів про повне погашення боргу за договором від 25.11.2014 відповідачі не надали.

Відзиву на апеляційну скаргу не подано.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_6 підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Представник відповідачів ОСОБА_7 просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 25.11.2014 між позивачем та відповідачами укладено договір позики на суму 55 000 доларів США та 50 000 євро. Відповідачі не заперечували факту отримання зазначених коштів.

17.12.2015 позивачем написана розписка, в якій зазначається, що позивач отримав від відповідачів 35 000 тисяч доларів США та не має претензій за договором позики.

Позивачем було надано оригінал договору позики від 08.06.2011 та він стверджував, що запис у розписці про те, що він не має претензій по попередньому договору позики стосувався саме договору від 08.06.2011.

Представник відповідачів стверджував про те, що борг по договору від 25.11.2014 повністю повернуто, проте позивач відмовляється повернути оригінал договору позики.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позивач ухилився від обов`язку повернути борговий документ позичальникам, а останні виконали повністю свої зобов`язання за договором позики від 25.11.2014.

Колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

У відповідності до ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Відповідно до ст. 545 цього ж Кодексу прийнявши виконання зобов'язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов'язання.

За матеріалами справи встановлено, що між сторонами договори позики укладалися неодноразово. Так, за договором позики від 08.06.2011 відповідачі отримали в борг від позивача 25 000 доларів США, які зобов`язалися повернути до 01.09.2011. Сторони не заперечували, що зобов`язання за цим договором виконані у повному обсязі. Оригінал договору позики від 08.06.2011 не було повернуто позичальникам, проте на цьому договорі міститься запис позикодавця від 17.12.2015 про те, що позика погашена, засвідчений його підписом.

Цього ж дня, а саме 17.12.2015 ОСОБА_1 була написана розписка про те, що він приймає від відповідачів в рахунок погашення боргу на суму 35 000 доларів США в дар нежитловий майновий комплекс за адресою смг Каланчак, вул. Перекопська та земельну ділянку площею 0,89 га. У цій розписці також вказано, що попередня позика погашена та він не має претензій.

У матеріалах справи міститься договір дарування від 17.12.2015 року, згідно з яким ОСОБА_3 подарувала ОСОБА_8 (сину позивача) майновий комплекс, який розташований за адресою смт Каланчак, вул. Перекопська. Дар сторони оцінили у 423 600 грн.

Учасники справи не заперечували, що вищезазначений майновий комплекс передано в дар сину позивача в рахунок погашення боргових зобов`язань у розмірі 35 000 доларів США за договором позики від 25.11.2014. Будь - яке інше майно в рахунок погашення позики за цим договором не передавалося.

Суд першої інстанції не звернув уваги на те, що відповідачі не надали будь - яких доказів повернення боргу за договором позики від 25.11.2014 на іншу суму, ніж 35 000 доларів США, про які зазначено у розписці. Оригінал договору позики знаходиться у позичальника, що за змістом ст. 545 ЦК України свідчить про те, що борг у повному обсязі не погашено. Доводи відповідачів про те, що вони повернули борг у повному обсязі, проте позивач відмовився від повернення боргового документу колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки відповідачі не надали будь - яких пояснень якими сумами та коли вони повертали суми, отримані в борг за договором від 25.11.2014.

Представник відповідачів при розгляді справи у апеляційному порядку вказав, що борг по договору позики від 25.11.2014 повертався частинами, а 35 000 доларів США це була остання частина позики, проте коли повертався, у яких сумах, у яких грошових одиницях пояснити не зміг, як і не зміг пояснити чому відповідачі не притримали виконання зобов`язань, у разі, якщо позивач відмовлявся видавати борговий документ чи написати розписку про отримання решти суми боргу.

Представник відповідачів не заперечував, що договір позики від 25.11.2014 був останнім договором позики і сторони більше таких договорів не укладали.

Суд першої інстанції не звернув увагу на те, що у розписці від 17.12.2015 ОСОБА_1 вказано про погашення попередньої позики. Оскільки сторони після 25.11.2014 не укладали інших договорів позики, то договір позики від 25.11.2014 не є попереднім.

Відповідно до ч. 1 та ч. 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Оскільки відповідачі не надали доказів повернення повної суми боргу за договором позики від 25.11.2014, суд першої інстанції зробив висновок про відсутність заборгованості відповідачів за цим договором на припущеннях.

За вказаних обставин рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення.

Оскільки відповідачі взяли в борг за договором позики від 25.11.2014 55 000 доларів США та 50 000 євро, а повернули лише 35 000 тисяч доларів США, неповернута частина позики складає 20 000 доларів США та 50 000 євро.

Разом з тим, згідно зі ст. 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов`язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійснені розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом (ч. 1 та 3 ст. 533 ЦК України).

Відтак позовні вимоги про стягнення заборгованості у іноземній валюті суперечать положенням чинного законодавства.

Проте закон не забороняє сторонам, укладаючи договір позики визначати грошовий еквівалент у зобов`язанні.

Сторони, укладаючи договір позики визначили грошовий еквівалент до євро та до долару США.

Відповідно до ч. 2 ст. 533 ЦК України якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

50 000 євро на день ухвалення рішення складає 1 604 850 грн (50 000 євро * 32, 097 офіційний курс гривні до євро станом на 30.10.2018).

20 000 доларів США на день ухвалення рішення складає 564 040 грн (20 000 доларів США * 28,202 офіційний курс гривні до долара США станом на 30.10.2018).

Відтак з відповідачів на користь позивача у солідарному порядку підлягає стягненню 2 168 890 грн.

Судовий збір сплачено позивачем у максимальному розмірі: 8 000 грн за подачу позовної заяви та 12 000 - за подачу апеляційної скарги, що разом складає 22 100 грн. Зазначені судові витрати підлягають стягненню з відповідачів у рівних частках.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-383 ЦПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 04 липня 2018 року скасувати.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 2 168 890 грн заборгованості за договором позики від 25 листопада 2014 року.

Стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 22 100 грн по 11 050 грн з кожного.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня проголошення постанови до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Повний текст постанови виготовлений 02.11.2018.

Головуючий

Судді