Провадження №2/748/464/18
Єдиний унікальний № 748/976/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2018 рокум. Чернігів

Чернігівський районний суд Чернігівської області в складі:

головуючої - судді: Майбороди С.М.,

при секретарі: Оніщенко Ю.В.,

з участю представника відповідача адвоката ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Чернігові в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства ОСОБА_2 "ПриватБанк" до ОСОБА_3 про стягнення боргу кредитором спадкодавця, -

В С Т А Н О В И В:

11 квітня 2017 року, згідно поштового відправлення, ПАТ КБ «ПриватБанк» через свого представника за довіреністю ОСОБА_4 звернулися до суду з позовом, в якому просили стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором б/н від 18.07.2013 року, укладеним між ОСОБА_5 та ПАТ КБ «ПриватБанк» в сумі 7963,84 грн та судові витрати в розмірі 1762,00 грн, мотивуючи позов тим, що позичальник отримав грошові кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок в сумі 8000,00 грн. та зобов"язався сплачувати заборгованість по кредиту, проценти та винагороди. Проте, відповідач порушив свої зобовязання за кредитним договором від 18.07.2013, внаслідок чого виникла заборгованість. 29.03.2017 року позичальник ОСОБА_5 помер. 13.09.2017 року була направлена претензія кредитора до Чернігівської районної державної нотаріальної контори. 21.11.2017 року позивачем було отримано відповідь, в якій зазначалось, що спадкоємцем ОСОБА_5 є ОСОБА_3. 28.12.2017 року до спадкоємця ОСОБА_3 було направлено лист-претензію, згідно якої позивач предявив свої вимоги, але ніяких дій не було виконано.

В судове засідання представник позивача на неодноразові виклики до суду не з'явився, в матеріалах справи міститься заява, в якій позивач просить розгляд справи здійснювати за відсутності представника, вказуючи про підтримання позовних вимог, наявність необхідних доказів в матеріалах справи та відсутність заяв і клопотань. ( а.с.2)

Представник відповідача позов не визнав та просив відмовити в його задоволення, вказуючи, що кредитний договір від 18.07.2013 ОСОБА_5 не укладав, а отже за цим договором не виникло будь-яких зобовязань і у відповідача. Позивач мав надати відповідні докази на доведення укладення кредитного договору 18.07.2013 разом з позовом, однак таких доказів не надав і в матеріалах справи зазначений договір відсутній.

Ухвалою суду від 16 квітня 2018 року провадження у даній справі було відкрито, призначено підготовче засідання та позивачу розяснено порядок подачі доказів. ( а.с.64-65)

15 травня 2018 року проведено підготовче засідання, під час якого зясовуючи питання щодо доказів, які мають бути надані позивачем на підтвердження викладених в позові обставин та встановивши, що до позову додано заяву ОСОБА_5 від 08 травня 2012 року, суд прийшов до висновку про розяснення права позивачу на подачу в судове засідання копії договору від 18 липня 2013 року на підтвердження викладених в позові обставин. Витребувано з КП «Чернігівське районне бюро технічної інвентаризації» інформацію щодо інвентаризаційної вартості житлового будинку по вул.Молодіжній,12 в смт.Олишівка.( а.с.78-79)

Ухвалою від 12 червня 2018 року представнику відповідача поновлено строк на подачу відзиву на позов та повторно розяснено позивачу право на подачу в судове засідання копії договору від 18 липня 2013 року на підтвердження викладених в позові обставин, а також зазначено, що у разі ненадання копії договору від 18 липня 2013 року розгляд справи буде здійснюватись на наявними в справі доказами. ( а.с.93-94)

30 липня 2018 року від представника відповідача надійшли пояснення по справі, які були направлені позивачу, у звязку з чим у справі оголошена перерва. ( а.с.98,101)

Позивачем надана відповідь на пояснення, де зазначено, що банком на підтвердження факту укладення кредитного договору та наявностя не виконаних кредитних зобовязань надані такі докази: копія кредитного договору, розрахунок заборгованості, копія паспорта позичальника, виписка по рахунку, фото позичальника.( а.с.103-112)

15.08.2018 позивачем повідомлено, що на адресу суду буде надана уточнена позовна заява. ( а.с.116)

Ухвалою суду від 31 серпня 2018 року провадження у справі було зупинено на час розгляду питання про відвід судді. ( а.с.136-137)

Ухвалою від 06 вересня 2018 року провадження у справі було поновлено.

Судом встановлено наступні фактичні обставини.

ОСОБА_5 помер 29 березня 2017 року, про що видано свідоцтво про смерть. ( а.с.48)

Після його смерті відкрилась спадщина на 1/3 частину житлового будинку з господарськими будівлями, що знаходиться в смт.Олишівка Чернігівського району та області по вул.Молодіжній,12. Спадкоємцем майна ОСОБА_5 є його мати ОСОБА_3, якій 04 жовтня 2017 року видано свідоцтво про право на спадщину за законом. ( а.с.73-74)

За повідомленням КП «Чернігівське районне бюро технічної інвентаризації» на момент проведення інвентаризації станом на 14.02.2017 інвентаризаційна вартість житлового будинку з надвірними будівлями складає 114883 грн.

21 листопада 2017 року на адресу ПАТ КБ «Приватбанк» надійшло повідомлення з Чернігівської районної державної нотаріальної контори щодо спадкоємця ОСОБА_3, яка прийняла спадщину після померлого 29 березня 2017 року ОСОБА_5. ( а.с.52)

07 грудня 017 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до ОСОБА_3 з листом-претензією, в якому вказали, що 18.07.2013 року між ОСОБА_5 та позивачем було укладено кредитний договір, за яким у ОСОБА_5 виникли зобовязання по сплаті боргу, який складає 7 963 грн 84 коп. ( а.с.53)

На обгрунтування позовних вимог щодо укладення кредитного договору від 18 липня 2013 року позивачем надано на адресу суду копію анкети заяви про приєднання до умов і Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, яка підписана ОСОБА_5 08.05.2012.

Жодних уточнених позовних заяв від позивача протягом розгляду даної справи до суду не надійшло.

Анкета-заява про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 08.05.2012, надана ПАТ КБ «ПриватБанк» на підтвердження своїх вимог про стягнення кредитної заборгованості, не підтверджує наміру ОСОБА_5 отримати кредитну картку, з якою мається фото в матеріалах справи ОСОБА_5, крім того не містить даних щодо отримання кредитного ліміту на суму 8000 грн, а містить лише анкетні дані ОСОБА_5, без зазначення наміру отримати будь-яку картку з перелічених у списку. Також відсутня відмітка у графі «Пам'ятку, що містить, в тому числі, Тарифи і основні умови обслуговування та кредитування, отримав та ознайомився з її змістом під розписку».( а.с.12)

Разом з тим, ознайомлення з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також тарифами банку не свідчить про автоматичне виникнення кредитних зобов'язань у ОСОБА_5 перед банком. Матеріали справи не містять кредитного договору або анкети-заяви від 18.07.2013 б/н, на який посилається банк у своєму позові, що засвідчували б бажання ОСОБА_5 отримати кредитні кошти на умовах дії відповідної кредитної картки, а також відповідних доказів про отримання відповідачем кредитних коштів саме за цим договором.

Надана відповідь на пояснення, де зазначено, що ОСОБА_5 підписав заяву від 08.05.2012 та згідно цієї заяви отримав кредит в сумі 8000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок не є уточненою позовною заявою.

Стаття 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (пункт 3 частини першої).

Як слідує зі ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина друга статті 77 ЦПК України).

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (частина перша статті 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. (частина перша статті 80 ЦПК України).

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України).

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (частина друга статті 80 ЦПК України). Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (частина четверта статті 77 ЦПК України).

Як слідує зі ст.14 ЦК України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї.

Зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України (частина друга статті 509 ЦК України). Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори (пункт 1 частини другої статті 11 ЦК України).

Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку (частина перша статті 509 ЦК України).

Якщо кожна із сторін у зобов'язанні має одночасно і права, і обов'язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов'язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї (частина третя статті 510 ЦК України).

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України).

Особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд (частина перша статті 12 ЦК України.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (частина перша статті 610 ЦК України).

В даному випадку позивач аргументує свої позовні вимоги виникненням у ОСОБА_5 зобовязань за укладеним кредитним договором від 18 липня 2013 року, однак в матеріалах справи відсутній такий договір.

Судом неодноразово розяснювалось позивачу право на доведення обставин укладення кредитного договору від 18 липня 2013 року, про що детально зазначено вище, а саме в ухвалі суду від 16 квітня 2018 року про відкриття провадження у справі, позивачу розяснено порядок подачі доказів, в ухвалі від 15 травня 2018 року за результатами проведення підготовчого засідання, в ухвалі від 12 червня 2018 року повторно розяснено позивачу право на подачу в судове засідання копії договору від 18 липня 2013 року на підтвердження викладених в позові обставин, а також зазначено, що у разі ненадання копії договору від 18 липня 2013 року розгляд справи буде здійснюватись на наявними в справі доказами. Отже судом роз'яснено також і наслідки не вчинення таких дій. Однак сторона позивача жодних дій з цього приводу не вчинила та не надала відповідного договору від 18 липня 2013 року.

Анкета-заява про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 08.05.2012, надана ПАТ КБ «ПриватБанк» на підтвердження своїх вимог про стягнення кредитної заборгованості, не підтверджує наміру ОСОБА_5 отримати кредитну картку, з якою мається фото в матеріалах справи ОСОБА_5, а також отримання кредитного ліміту в сумі 8000 грн, а отже не може вважатись належним доказом з даній справі.

Також стороною позивач надано розрахунок за кредитним договором від 18 липня 2013 року, який не може судом прийнято до уваги, оскільки в ході судового розгляду не встановлено набуття у ОСОБА_5 зобовязань , що виникли за кредитним договором від 18 липня 2013 року.

Враховуючи, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності суд позбавлений можливості самостійно встановлювати будь-які обставини, на які не посилаються сторони, та визначати виникнення правовідносин за договором, який фактично не був укладений.

При цьому надсилаючи лист-претензію ОСОБА_3 банк також посилався на договір від 18 липня 2013 року, вказуючи, що за цим договором у ОСОБА_5 виникли зобовязання по сплаті боргу.

Отже, належних доказів того, що 18.07.2013 з ОСОБА_5 було укладено кредитний договір, згідно якого він отримав кредитну картку та кредит в сумі 8000 грн, матеріали справи не містять. Витяг з технічного програмного комплексу банку з фотокарткою ОСОБА_5 із карткою в руках, не може вважатись належним та достовірним доказом в розумінні ст. 77, 79 ЦПК України.

Виписка про рух грошових коштів по рахунках не свідчить про наявність між ОСОБА_5 та ПАТ КБ «Приватбанк» кредитних правовідносин за відсутності доказів укладення саме кредитного договору, а сам факт користування кредитною карткою та часткове погашення коштів за невідомим договором не свідчить про достеменну обізнаність ОСОБА_5, як це передбачено вимогами законодавства, про суму кредитного ліміту, умови зміни розміру такого ліміту, порядку та розміру нарахування відсотків, тощо. Отже, сам по собі факт користування такими коштами не породжує виникнення між сторонами кредитного зобов'язання, а має іншу правову природу.

Рішенням Конституційного Суду України № 15-рп/2011 від 10 листопада 2011 року (справа про захист прав споживачів кредитних послуг) визначено, що держава забезпечує особливий захист більш слабкого суб'єкта економічних відносин, а також фактичну, а не формальну рівність сторін у цивільно-правових відносинах, шляхом визначення особливостей договірних відносин у сфері споживчого кредитування та обмеження дії принципу свободи цивільного договору. Це здійснюється через встановлення особливого порядку укладення цивільних договорів споживчого кредиту, їх оспорювання, контролю за змістом та розподілу відповідальності між сторонами договору.

Отже, саме на банк покладається обов'язок дотримання вимог Закону України «Про захист прав споживачів» при укладенні правочину з певним обмеженням дії принципу свободи цивільного договору зі сторони кредитора.

Враховуючи те, що у ОСОБА_5 не виникло зобовязань за кредитним договором від 18 липня 2013 року, то не виникло таких зобовязань і у спадкоємця ОСОБА_3, виходячи з положень ст.1218 ЦК України.

Виходячи із встановлених обставин справи та наданих сторонами доказів на підтвердження своїх вимог та заперечень, оцінених судом в сукупності згідно приписів процесуального закону, суд приходить до висновку, що позивачем належних та допустимих доказів на підтвердження укладення між кредитного договору від 18.07.2013 з ОСОБА_5 не надано, а тому вимоги про стягнення боргу кредитором спадкодавця не підлягають задоволенню, у зв'язку з чим у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» належить відмовити.

Виходячи з положень ст.141 ЦПК України судові витрати у разі відмови в позові покладаються на позивача.

Відповідачем понесені витрати на правничу правову допомогу, про що надано договір про надання правової(правничої) допомоги від 11 червня 2018 року, ордер на надання правової допомоги, прибутковий касовий ордер № 27 від 11.06.2018 про отримання адвокатом ОСОБА_1 суми 5000 грн, а також опис наданих послуг та здійснених адвокатом витрат при наданні професійної правової(правничої) допомоги від 30 липня 2018 року.

Отже, з позивача на користь відповідача підлягають стягненню понесені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5000 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. 12, 13, 81, 141, 259, 263-265, 268 ЦПК України, ст. 626-629, 1054, 1218, 1261, 1269, 1281, 1282 ЦК України -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства ОСОБА_2 "ПриватБанк" до ОСОБА_3 про стягнення боргу кредитором спадкодавця - відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства ОСОБА_2 "ПриватБанк" на користь ОСОБА_3 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5000 (пять тисяч) грн.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Чернігівської області через Чернігівський районний суд Чернігівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складений 09 жовтня 2018 року.

Суддя ОСОБА_6