Справа № 153/442/18
Провадження № 22-ц/772/1745/2018
Головуючий у суді 1-ї інстанції Дзерин М. М.
Доповідач:Панасюк О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2018 рокуСправа № 153/442/18м. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Панасюка О. С. (суддя - доповідач),

суддів: Шемети Т. М., Зайцева А. Ю.,

з участю секретаря судового засідання Куленко О. В.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_4,

відповідач Северинівська сільська рада Ямпільського району Вінницької області,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в м. Вінниці апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Ямпільського районного суду Вінницької області від 07 червня 2018 року, ухвалене під головуванням судді Дзерина М. М. в м. Ямполі Вінницької області (дата складання повного тексту рішення - 15 червня 2018 року), -

встановив:

У квітні 2018 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до Северинівської сільської ради Ямпільського району Вінницької області про визнання права власності на спадкове нерухоме майно та визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, за яким просила:

- визнати неправомірними дії Северинівської сільської ради Ямпільського району Вінницької області щодо зменшення площі земельної ділянки, що належала домогосподарству АДРЕСА_1, з 0,49 га до 0,25 га та встановити розмір земельної ділянки в її початковій площі - 0,49 га;

- встановити факт користування земельною ділянкою площею 0,49 га ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1;

- встановити факт прийняття спадщини померлою ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 її матері ОСОБА_7 у виді земельної ділянки розміром 0,49 га в с. Іваноково Ямпільського району Вінницької області;

- визначити їй додатковий строк тривалістю шість місяців для подання нотаріусу заяви про прийняття спадщини, що відкрилась після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 матері ОСОБА_6

На обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла її баба ОСОБА_7, яка згідно із записами у погосподарській книзі № 7 була головою домогосподарства АДРЕСА_1 що розташовувалось на земельній ділянці розміром 0,49 га. Від народження дочка ОСОБА_7 ОСОБА_8 проживала у вказаному домогосподарстві, а після її смерті стала головою двору. 30 березня 1952 року ОСОБА_8 одружилась, змінила прізвище на ОСОБА_6 та перейшла жити в домогосподарство по АДРЕСА_2. З 07 вересня 2006 року і по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 мати ОСОБА_4 ОСОБА_6 проживала з нею в м. Вишневе Києво-Святошинського району Київської області.

Зазначала, що в погосподарській книзі господарства за період 1950 - 1952 роки безпідставно змінено (виправлено) розмір земельної ділянки з 0,49 га на 0,25 га та викреслено прізвище голови сім'ї ОСОБА_8 і записано ОСОБА_9 - сестру ОСОБА_6, яка в грудні 1950 року виїхала на проживання в Білоруську РСР, де проживала до дня смерті - ІНФОРМАЦІЯ_3. Останнім головою домогосподарства була ОСОБА_6, яка здійснила поховання матері ОСОБА_7 та впродовж свого життя опікувалася і займалася питаннями облаштування, догляду і впорядкування земельної ділянки.

Рішенням Ямпільського районного суду Вінницької області від 07 червня 2018 року у позові відмовлено.

Вирішено питання про судові витрати.

Рішення суду мотивовано тим, що зазначені позивачкою обставини, на які вона посилалася як на підставу позову, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки не ґрунтуються на достатніх, належних та допустимих доказах.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, просила скасувати рішення суду і ухвалити нове про задоволення позову.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги посилалась на те, що суд першої інстанції не правильно оцінив докази, внаслідок чого дійшов помилкового висновку про те, що домогосподарства, зазначені у погосподарських книгах за 1947 - 1949 роки під № 149 та за 1950 - 1952 роки під № 106 є різними господарствами, головою двору у яких в один і той самий час ОСОБА_6., яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1, бути не могла. Розмір земельної ділянки, на якій це домогосподарство знаходилось, становив 0,49 га і ніколи не змінювався, виправлення у погосподарській книзі вчинені безпідставно. Суд неправильно застосував норми матеріального права, зокрема положення статтей 21, 52 - 54 Цивільного кодексу Української РСР в редакції 1922 року щодо неможливості перебування землі у приватній власності громадян, тому що її вимога стосувалась встановлення факту перебування земельної ділянки у користуванні померлих ОСОБА_7 та ОСОБА_6, а також безпідставно не взяв до уваги визнання позову відповідачем.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Частиною першою статті 351 Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі ЦПК України), визначено, що судом апеляційної інстанції у цивільних справах є апеляційний суд, у межах апеляційного округу якого (території, на яку поширюються повноваження відповідного апеляційного суду) знаходиться місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Відповідно до пункту 8 частини першої розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди , у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Таким чином, справа підлягає апеляційному розгляду Апеляційним судом Вінницької області, у межах територіальної юрисдикції якого перебуває Ямпільський районний суд Вінницької області.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд прийшов до висновку, що вона задоволенню не підлягає з огляду на таке.

Частинами першою - третьою статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

За змістом статті 374 ЦПК України апеляційний суд залишає судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (стаття 375 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_4 в с. Іванково Ямпільського району Вінницької області народилась ОСОБА_8, батьками якої були ОСОБА_10 та ОСОБА_11 (копія свідоцтва про народження НОМЕР_1 (а. с. 9).

30 березня 1952 року ОСОБА_8 уклала шлюб з ОСОБА_12 та отримала прізвище ОСОБА_12 (а. с. 11).

З 07 вересня 2006 року і по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 була зареєстрована в м. Вишневе Києво-Святошинського району разом із дочкою ОСОБА_4 (довідка з місця проживання особи № 2317 від 29 березня 2018 року на а. с. 15, свідоцтво про народження на а. с. 12, витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища на а. с. 13).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 померла в с. Забілоччя Радомишльського району Житомирської області (свідоцтвом про смерть на а. с. 16).

Згідно з витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі 08 липня 2015 року Вишневою міською державною нотаріальною конторою Києво-Святошинського району Київської області була заведена спадкова справа щодо майна померлої ОСОБА_6 (а. с. 67).

Як пояснила ОСОБА_4 спадкова справа була заведена за її заявою про прийняття спадщини після смерті матері.

З відповідей Северинівської сільської ради Ямпільського району Вінницької області видно, що згідно із записами погосподарської книги за 1947 - 1949 роки головою домогосподарства № 149 в с. Іванково Ямпільського району Вінницької області була ОСОБА_7 з народження у 1883 році до дня смерті ІНФОРМАЦІЯ_2; з 1947 року головою домогосподарства стала ОСОБА_8, 1930 року народження. Відповідно до записів погосподарської книги за 1950 - 1952 роки ОСОБА_8 вибула в погосподарський № 134. З 01 липня 1951 року головою домогосподарства стала ОСОБА_9,1927 року народження (а. с. 18 - 19).

Способи захисту цивільних прав та інтересів визначено статтею 16 ЦК України, зокрема одним із таких способів є: визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Згідно з частиною першою статті 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (далі Закон) сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Відповідно до пункту 34 частини першої статті 26 цього Закону України виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання регулювання земельних відносин.

За змістом частин першої, шістнадцятої статті 46 Закону сільська, селищна, міська, районна у місті (у разі її створення), районна, обласна рада проводить свою роботу сесійно. Сесія складається з пленарних засідань ради, а також засідань постійних комісій ради, за результатами розгляду питань віднесених до її компетенції рада приймає рішення, які фіксуються у протоколі сесії.

Проте, вимагаючи визнати неправомірними дії органу місцевого самоврядування - Северинівської сільської ради Ямпільського району Вінницької області щодо зменшення прощі земельної ділянки з 0,49 га на 0,25 га, позивачка не посилається на прийняті органом місцевого самоврядування у відповідності і в порядку передбачених Законом рішення, а зазначає про безпідставне внесення виправлень в офіційні документи - погосподарські книги.

Згідно з частинами першою, другою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються, письмовими доказами - документами (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (частина перша статті 96 цього Кодексу).

Виходячи зі змісту цих процесуальних норм погосподарські книги є письмовими доказами, які підлягають оцінці судом, в тому числі на предмет їх достовірності (стаття 79 ЦПК України) і не можуть бути самостійним предметом судового захисту відповідно до пункту 10 частини другої статті 16 ЦК України, а тому суд першої інстанції прийшов до правильного по суті висновку про відмову в задоволенні позову у частині позовних вимог про визнання неправомірними дій Северинівської сільської ради Ямпільського району Вінницької області щодо зменшення площі земельної ділянки з 0,49 га на 0,25 га.

Щодо вимог про встановлення фактів: користування померлою ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 земельною ділянкою площею 0,49 га та прийняття нею спадщини після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 матері ОСОБА_7 у виді цієї земельної ділянки, то апеляційний суд виходить із такого.

Згідно зі статтею 416 Цивільного кодексу Української РСР у редакції 1922 року, чинного на час виникнення правовідносин спадкування ОСОБА_6. після матері ОСОБА_7, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2, допускається спадкоємство за законом і за заповітом в межах загальної вартості спадкового майна не більше 10000 золотих карбованців, з вирахуванням усіх боргів померлого.

Права, які витікають із укладених органами держави з приватними особами договорів (орендних, концесійних, забудовних та ін.), переходять в порядку спадкування за законом та за заповітом в межах строків, вказаних в цих договорах без обмеження граничною вартістю, встановленою цією статтею.

Отже, за змістом цієї норми до складу спадщини належали майно, а також права, які витікають із укладених органами держави з приватними особами договорів (орендних, концесійних, забудовних та ін.) в межах строків, вказаних в цих договорах.

Відповідно до статті 21 цього Кодексу земля становить власність держави і не може бути предметом приватного обороту. Володіння землею допускається лише на правах користування.

Стаття 52 зазначеного Кодексу визначала три види власності: а) державну (націоналізовану і муніципалізовану); б) кооперативну; в) приватну.

Земля, надра, ліси, води і залізниці загального користування можуть бути виключно власністю держави (стаття 53 ).

Оскільки у власності ОСОБА_7 земельна ділянка перебувати не могла в силу закону, жодних даних щодо укладених до дня її смерті - ІНФОРМАЦІЯ_2 з органами держави договорів стосовно користування цією ділянкою у справі немає, то вважати, що земельна ділянка чи право користування нею увійшли до складу спадщини, яка відкрилася після її смерті, підстав немає.

Згідно з частиною першою статті 79 ЗК України земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.

Формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об'єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру (частина перша статті 79-1 ЗК України).

До формування земельної ділянки з визначенням її площі, меж та внесенням інформації про неї до Державного земельного кадастру вона не набуває статусу об'єкта цивільних прав- нерухомої речі (частина перша статті 181 Цивільного кодексу України (далі ЦК України)), а отже права на неї, в тому числі право користування, не можуть бути предметом судового захисту.

Відповідно до частини першої статті 116 Земельного кодексу України (далі ЗК України) громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Як видно з матеріалів справи земельна ділянка площею 0,49 га, на якій розташовувалось господарство померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_7 у встановленому порядку сформована не була, як пояснила сама позивачка жодних рішень про її надання ОСОБА_6 Северинівська сільська рада Ямпільського району Вінницької області не приймала, а тому суд першої інстанції не мав законних підстав для встановлення факту користування ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1, земельною ділянкою площею 0,49 га в с. Іванково Ямпільського району Вінницької області.

Апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги про помилковість висновку суду про те, що земельні ділянки зазначені у погосподарських книгах за 1947 - 1949 роки під № 149 та за 1950 - 1952 роки під № 106 є різними ділянками, тому що цей висновок не вплинув на правильність рішення суду першої інстанції по суті.

Відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом шести місяців з часу відкриття спадщини, він не заявив про відмову від неї.

Оскільки з 07 вересня 2006 року і по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 була зареєстрована і проживала в м. Вишневе Києво-Святошинського району разом із дочкою ОСОБА_4, за заявою якої була заведена спадкова справа нотаріусом, то позивачка є такою, що прийняла спадщину в силу закону і визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини не потребує.

При цьому апеляційний суд звертає увагу, що у справі відсутня заява ОСОБА_4 про відмову від позову в частині вимоги про визначення додаткового строку на прийняття спадщини, а тому її доводи в суді апеляційної інстанції про вирішення судом справи за вимогами, які вона не заявляла, на увагу не заслуговують.

Таким чином, у справі, яка переглядається, суд прийшов до правильного по суті висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, а тому підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції немає.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381 - 384, 389, 390 ЦПК України апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а рішення Ямпільського районного суду Вінницької області від 07 червня 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

(Повний текст постанови складено 08 жовтня 2018 року)

Головуючий /підпис/ О.С. Панасюк

Судді: /підпис/ Т.М. Шемета

/підпис/ А.Ю. Зайцев

Згідно з оригіналом О.С. Панасюк