Постанова

Іменем України

10 вересня 2018 року

м. Київ

справа № 752/3690/16-ц

провадження № 61-29307 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: ГулькаБ. І. (суддя-доповідач), Луспеника Д. Д., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - публічне акціонерне товариство «Комерційний Індустріальний Банк»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 02 березня 2017 року у складі судді Шумко А. В. та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 25 жовтня 2017 року у складі колегії суддів: Слюсар Т. А., Панченка М. М., Волошиної В. М.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У березні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Комерційний Індустріальний Банк» (далі - ПАТ «Комерційний Індустріальний Банк») про зобов'язання вчинити певні дії.

Позовна заява мотивована тим, що 7 липня 2009 року між ним та товариством з обмеженою відповідальністю «Комерційний Індустріальний Банк» (далі - ТОВ «Комерційний Індустріальний Банк»), правонаступником якого є ПАТ «Комерційний Індустріальний Банк», укладено договір банківського вкладу (відкриття пенсійного депозитного рахунку для накопичення пенсійних заощаджень в системі недержавного пенсійного забезпечення), за умовами якого банк нараховує щомісячно пенсійні внески та перераховує їх на пенсійний депозитний рахунок для накопичення пенсійних заощаджень протягом строку дії договору.

24 лютого 2016 року він звернувся до банку із заявою про виплату банківського вкладу, проте відповідач на його заяву відповіді не надав, грошові кошти йому не виплатив.

Вважав вказані дії банку неправомірними, оскільки ПАТ «Комерційний Індустріальний Банк» неправильно трактуються положення чинного законодавства, що регулюють недержавне пенсійне страхування та не враховано можливості отримання пенсії за віком. Строк дії договору у самому договорі не встановлений, а тому відповідач зобов'язаний виплатити вклад на першу його вимогу, оскільки до спірних правовідносин може бути застосовано положення статті 530 ЦК України.

З урахуванням викладеного та уточнених позовних вимог ОСОБА_4 просив суд зобов'язати відповідача виплатити пенсійний банківський вклад з пенсійного рахунку, відкритого на його ім'я та нараховані на пенсійний банківський вклад проценти станом на дату прийняття судом рішення.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 02 березня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що надані позивачем докази не підтверджують неправомірності дій банку щодо відмови у виплаті пенсійного банківського вкладу, оскільки як договором, укладеним між сторонами, так і положеннями пенсійного законодавства передбачений чіткий порядок, умови та підстави здійснення такої виплати з пенсійного банківського вкладу, а ОСОБА_4 не доведено тих обставин, що ним виконано вказані умови і при цьому банк у порушення умов договору не здійснив відповідних виплат. Тобто ОСОБА_4 не досягнуто 60 років, пенсійного віку.

Ухвалою апеляційного суду м. Києва від 25 жовтня 2017 року апеляційна скарга ОСОБА_4 відхилена, рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивовано тим, що позивачем належними та допустимими доказами не підтверджено, що дії банку щодо відмови у виплаті пенсійного банківського вкладу були неправомірними, оскільки як договором, укладеним між сторонами, так і Законом України «Про недержавне пенсійне забезпечення» передбачений чіткий порядок, умови та підставі здійснення такої виплати з пенсійного банківського вкладу. Позивачем не підтверджено тієї обставини, що він виконав вказані умови і при цьому банк у порушення спірного договору не здійснив відповідних виплат. Норми права районним судом застосовано вірно.

У касаційній скарзі, поданій у листопаді 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_4 просить оскаржувані судові рішення скасувати й ухвалити нове рішення, яким його позов задовольнити, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди неправильно застосували Закон України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», тобто застосували закон, який не поширюється на спірні правовідносини, та не застосували Закон України «Про недержавне пенсійне забезпечення».

У березні 2018 року ПАТ «Комерційний Індустріальний Банк» подало відзив на касаційну скаргу, посилаючись на те, що оскаржувані судові рішення є законними і обґрунтованими, укладеним між сторонами договором передбачений порядок, підстави та умови здійснення виплат з пенсійного банківського вкладу, проте позивачем виконання таких умов не підтверджено.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

У пункті 1.2. укладеного між сторонами договору передбачено, що вкладник нараховує щомісячно пенсійні внески та перераховує їх на пенсійний депозитний рахунок учасника в банку для накопичення пенсійних заощаджень у межах суми, визначеної законодавством для відшкодування банківських вкладів Фондом гарантування вкладів фізичних осіб.

Банк зобов'язаний виплатити пенсійні заощадження після настання підстав для їх отримання відповідно до умов цього договору (підпункт 3.2.2. пункту 3.2. договору).

Учасник недержавного пенсійного забезпечення, відповідно до умов договору, є працівником вкладника (відповідача), який має право на недержавне пенсійне забезпечення на умовах та в порядку, визначених договором, Положенням про недержавне пенсійне забезпечення у ТОВ «Комерційний Індустріальний Банк» та діючим законодавством і на користь якого вкладник перераховує пенсійні внески.

Згідно з пунктом 6.1. договору учасник має право отримати пенсійні заощадження з дня досягнення пенсійного віку відповідно до діючого законодавства України, що регулює загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

Пенсійні заощадження виплачуються банком з дня настання підстав для отримання пенсійного заощадження та отримання від учасника письмової заяви (пункт 6.2. договору).

Договір набуває чинності з дня його підписання та діє до досягнення учасником пенсійного віку відповідно до діючого законодавства, що регулює загальнообов'язкове державне пенсійне страхування (пункт 8.1. договору).

Законом України «Про недержавне пенсійне забезпечення» визначено, що система недержавного пенсійного забезпечення є складовою частиною системи накопичувального пенсійного забезпечення, яка ґрунтується на засадах добровільної участі фізичних та юридичних осіб, крім випадків, передбачених законами, у формуванні пенсійних накопичень з метою отримання учасниками недержавного пенсійного забезпечення додаткових до загальнообов'язкового державного пенсійного страхування пенсійних виплат.

Статтею 61 Закону України «Про недержавне пенсійне забезпечення» визначено підстави для здійснення пенсійних виплат пенсійними фондами, однією із яких є досягнення учасником фонду пенсійного віку, визначеного відповідно до цього Закону.

Пенсійний вік, після досягнення якого учасник фонду має право на отримання пенсійної виплати, визначається за заявою учасника фонду, форма якої встановлюється національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, крім випадків, коли пенсійний вік визначається пенсійним контрактом відповідно до закону, що встановлює обов'язковість відрахувань на недержавне пенсійне забезпечення для окремих категорій громадян (частина друга статті 61 цього Закону).

Частиною першою статті 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років.

Ураховуючи викладені вище умови укладеного між сторонами договору, у тому числі його пункт 6.1, яким передбачено, що учасник має право отримати пенсійні заощадження з дня досягнення пенсійного віку відповідно до діючого законодавства України, що регулює загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, а також тих обставин, що і цим договором, і Законом України «Про недержавне пенсійне забезпечення» передбачений чіткий порядок, умови та підстави здійснення такої виплати з пенсійного банківського вкладу.

Отже, суди дійшли правильного висновку про те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, що є його процесуальним обов'язком (статті 10, 60 ЦПК України 2004 року), щодо виконання ним передбачених договором та положеннями закону умов для отримання відповідних виплат і при цьому банк, у порушення цих умов договору не здійснив таких виплат.

Доводи касаційної скарги про неправильність застосування судами норм матеріального права ґрунтуються на довільному трактуванні наведених вище положень законодавства та умов, укладеного між сторонами договору, й спростовуються змістом цих норм і умов договору, які судами застосовано правильно.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 2 березня 2017 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 25 жовтня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Б. І. Гулько

Д. Д. Луспеник

Ю. В. Черняк