Постанова

Іменем України

05 вересня 2018 року

м. Київ

справа № 754/1037/16-ц

провадження № 61-35837св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого: Стрільчука В. А.,

суддів: Кузнєцова В. О. (суддя-доповідач), Олійник А. С., Погрібного С. О., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк»,

відповідач - ОСОБА_4,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 25 липня 2017 року у складі головуючого-судді Журавської О. В. та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 26 вересня 2017 року у складі суддів: Кравець В. А., Махлай Л. Д., Мазурик О. Ф.,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2016 року Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк» ) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 03 липня 2008 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Українській промисловий банк» (далі - ТОВ «Українській промисловий банк») та ОСОБА_4 був укладений кредитний договір, за умовами якого відповідач отримав кредит в розмірі 39 608,00 доларів США зі сплатою 11% річних строком до 02 липня 2012 року. Виконання зобов'язань позичальника за вказаним договором забезпечено заставою транспортного засобу.

Відповідно до договору про передачу активів та кредитних зобов'язань від 30 червня 2010 року, ТОВ «Українській промисловий банк» відступило Акціонерному товариству «Дельта Банк» (далі - АТ «Дельта Банк»), правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк», право вимоги за вказаним кредитним договором.

Посилаючись на те, що відповідач належним чином не виконував зобов'язань за кредитним договором, унаслідок чого станом на 30 грудня 2015 року утворилася заборгованість в розмірі 1 193 487,77 грн, яка складається з тіла кредиту - 688 541,29 грн, відсотків за користування кредитом - 87 931,69 грн, комісії - 18 880,88 грн, пені - 375 182,11 грн, 3% від простроченої заборгованості по тілу кредиту - 18 933,44 грн, 3% від суми прострочених доходів по кредиту - 2 014,36 грн, ПАТ «Дельта Банк» просило позов задовольнити та стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в зазначеному розмірі.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 25 липня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач пропустив строк звернення до суду з вищезазначеним позовом.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 26 вересня 2017 року апеляційну скаргу ПАТ «Дельта Банк» відхилено, рішення Деснянського районного суду м. Києва від 25 липня 2017 року залишено без змін.

Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що суд першої інстанції визначився з характером спірних правовідносин, нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, та дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову, оскільки позивачем пропущено строк позовної давності, про застосування якого заявлено відповідачем.

24 жовтня 2017 року ПАТ «Дельта Банк» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить ухвалені у справі судові рішення скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами безпідставно відмовлено у задоволенні позову у зв'язку з пропуском строку позовної давності, оскільки звернення банку до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису про стягнення з боржника заборгованості за кредитним договором та пред'явлення такого напису до виконання за своєю природою ототожнюється із пред'явленням відповідного позову до суду, що в силу вимог статті 264 ЦК України свідчить про переривання строку позовної давності. Крім того, наявність виконавчого напису, вчиненого за невиконання зобов'язань за кредитним договором, за відсутності реального виконання боржником свого зобов'язання, не свідчить про припинення договірних правовідносин сторін та не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов'язання та не позбавляє права кредитора на отримання всієї суми заборгованості з урахуванням процентів та пені.

Ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06 грудня 2017 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі.

Статтею 388 ЦПК України, в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

24 січня 2018 року ОСОБА_4 подав заперечення на касаційну скаргу ПАТ «Дельта Банк», у якому просить касаційну скаргу відхилити, а оскаржувані судові рішення, які є законними і справедливими, ухвалені із додержанням норм матеріального і процесуального права, залишити без змін, зазначаючи, що позивач маючи достатньо можливостей та часу для врегулювання спірних питань з відповідачем, своєчасно не скористався наданими йому правами та пропустив строк на подання позову й відповідно не має права на задоволення позовних вимог.

19 червня 2018 року справу та матеріали касаційного провадження передано до Верховного Суду.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин першої, другої та п'ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення судів першої та апеляційної інстанцій про відмову у задоволенні позову з підстав пропуску строку позовної давності не відповідають.

Колегія суддів вважає, що касаційна скарга ПАТ «Дельта Банк» підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Судами встановлено, що 03 липня 2018 року між ТОВ «Українській промисловий банк» та ОСОБА_4 був укладений кредитний договір № 1352-1-0201001/ФКВ-08, згідно якого відповідач отримав кредит в розмірі 39 608,00 доларів США зі сплатою 11% річних терміном до 02 липня 2012 року.

У забезпечення цього договору, між банком та відповідачем було укладено договір застави транспортного засобу, а саме автомобіля марки MITSUBISHI L200, вартістю 192 088,00 грн.

30 червня 2010 року між ПАТ «Дельта Банк», ТОВ «Українській промисловий банк» та Національним банком України було укладено договір про передачу активів та кредитних зобов'язань ТОВ «Українській промисловий банку» на користь ПАТ «Дельта Банк».

За вказаним договорами відбулося відступлення права вимоги, зокрема, за кредитним договором від 03 липня 2008 року № 1352-1-0201001/ФКВ-08.

Отже, до ПАТ «Дельта Банк» від ТОВ «Українській промисловий банк» перейшло право вимоги до ОСОБА_4 за кредитним договором від 03 липня 2008 року № 1352-1-0201001/ФКВ-08.

02 лютого 2012 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кондратюк В. С. за заявою ПАТ «Дельта Банк» вчинено виконавчий напис №85, про звернення стягнення на автомобіль марки MITSUBISHI L200 у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором ОСОБА_4 перед ПАТ «Дельта Банк» в розмірі 305 562,51 грн. Вказаний автомобіль було реалізовано на прилюдних торгах, кошти від реалізації майна в розмірі 61 635,21 грн перераховано на рахунок позивача в доларовому еквіваленті, що дорівнює 7 711, 15 доларів США.

Згідно постанови від 21 травня 2013 року №32293060 головного державного виконавця ВДВС Деснянського РУЮ у м. Києві Диких О. В. повернуто виконавчий документ стягувачеві ПАТ «Дельта Банк» у зв'язку з виконанням виконавчого напису приватного нотаріуса КМНО Кондратюк В. С. від 02 лютого 2012 року №85 про звернення стягнення на автомобіль марки MITSUBISHI модель L про задоволення вимог ПАТ «Дельта Банк» у розмірі 305 562,51 грн (а.с.124-125).

25 січня 2016 року ПАТ «Дельта Банк» пред'явило позов до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 03 липня 2008 року № 1352-1-0201001/ФКВ-08 в розмірі 1 193 48,77 грн, яка складається з тіла кредиту - 688 541,29 грн, відсотків за користування кредитом - 87 931,69 грн, комісії - 18 880,88 грн, пені - 375 182,11 грн, 3% від простроченої заборгованості по тілу кредиту - 18 933,44 грн, 3% від суми прострочених доходів по кредиту - 2 014,36 грн.

ОСОБА_4 заперечуючи проти позову, заявив клопотання про застосування наслідків пропущення позивачем строку позовної давності.

Відповідно пункту 1.12 кредитного договору позичальник зобов'язаний сплачувати платежі за цим договором у розмірі, порядку та строки, встановлені цим договором та графіком платежів щодо погашення суми кредиту, процентів за користування ним, комісій банку, сукупних послуг, які надаються позичальнику у зв'язку із укладенням цього договору, а також інших фінансових зобов'язань позичальника, які виникають у зв'язку з укладенням цього договору, який є невід'ємною частиною цього договору.

Відповідно до пункту 2.4 кредитного договору, повернення кредиту здійснюється щомісячно частинами в розмірі не менш як 825,17 доларів США по 20 число кожного місяця, починаючи з місяця, наступного за місяцем отримання кредиту. Дозволяється дострокове повне або часткове повернення кредиту. У випадку внесення позичальником коштів на повернення заборгованості за кредитом у сумі, що перевищує розмір щомісячного платежу по кредиту, надлишкова сума коштів, після виконання пункту 2.9 та пункту 4.2.2. цього договору, зараховується в рахунок повернення кредиту. Розмір останнього платежу по остаточному погашенню кредиту дорівнює залишку заборгованості по кредиту на дату остаточного погашення та може відрізнятись від розміру щомісячного платежу по кредиту, зазначеного у пункті 2.4.

Тобто, сторони погодили порядок і строки виконання зобов'язання.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625цього Кодексу.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. У спірних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання.

Ці висновки узгоджуються з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 14-10цс18.

Відмовляючи у задоволенні позову ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором судом першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції зроблено висновки про те, що позивачем пропущено строк позовної давності, про застосування якого заявлено відповідачем.

З такими висновками суду першої інстанції повністю погодитися не можна, оскільки вони зроблені судами без належного з'ясування дійсних обставин справи, дослідження та оцінки наданих сторонами доказів, з огляду на таке.

Згідно з вимогами статті 214 ЦПК України 2004 року, під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Вказаним нормам судові рішення не відповідають.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції зробив неправильний висновок про те, що ОСОБА_4 належним чином не виконував умови кредитного договору в частині повернення грошових коштів, в результаті чого допустив заборгованість за цим кредитним договором, оскільки раніше банк скористався своїм правом дострокового стягнення кредиту звернувшись до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису щодо звернення стягнення на автомобіль марки MITSUBISHI L200, номерний знак НОМЕР_1, який на праві власності належить відповідачу з метою задоволення вимог позивача в розмірі 305 562,51 грн, чим змінив строк виконання основного зобов'язання.

Суди першої та апеляційної інстанцій, у порушення вищевказаних положень закону, не звернули увагу на те, що позивачем обраний неправильний спосіб захисту своїх порушених прав відповідно до статті 16 ЦК України, оскільки нотаріусом було вчинено виконавчий напис №85, про звернення стягнення на автомобіль марки MITSUBISHI L200 у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором ОСОБА_4 перед ПАТ «Дельта Банк», а саме заборгованості за тілом кредиту і заборгованості за процентами за користування кредитними коштами. Наявність виконавчого напису, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК України.

З урахуванням вищенаведеного доводи ПАТ «Дельта Банк» про те, що банк мав право нараховувати передбачені договором проценти до повного погашення заборгованості за кредитом є необґрунтованими.

З вимогами в порядку статті 625 ЦК України банк не звертався.

Зважаючи на те, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судом повно, але допущено неправильне застосування норм матеріального права, оскаржувані судові рішення підлягають скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись статями 400, 402, 409, 412, 415, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» задовольнити частково.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 25 липня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 26 вересня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. А. Стрільчук
Судді:В. О. Кузнєцов
А.С. Олійник
С. О. Погрібний
Г. І. Усик