Справа № 419/1436/18
Провадження № 2/419/339/2018
04 вересня 2018 року Новоайдарський районний суд Луганської області
у складі: головуючого судді Іванової О. М.,
при секретарі Логвиновій О. А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Новоайдар Луганської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, -
ОСОБА_1 звернувся до Новоайдарського районного суду Луганської області з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що йому на праві приватної власності належить квартира, яка розташована за адресою: Луганська область, смт Новоайдар, кв. МируАДРЕСА_1.
Попереднім власником вищевказаної квартири був ОСОБА_3, який придбав дану квартиру у ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_2. Згідно договору купівлі-продажу квартири, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_2, попередні власники квартири зобовязались знятися з реєстраційного обліку за місцем проживання у строк до 15.08.2016 року, однак відповідач ОСОБА_2 до теперішнього часу зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, кв. МируАДРЕСА_1.
На підставі вищенаведеного, позивач просив суд визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, а саме квартирою, розташованою за адресою: Луганська область, смт Новоайдар, кв. МируАДРЕСА_1, оскільки реєстрація сторонньої особи у належній позивачу квартирі порушує його права як власника квартири на володіння, користування та розпорядження своїм майном, зокрема, є перешкодою для оформлення субсидії для оплати комунальних послуг.
Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не зявився, надав до суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити, проти вирішення справи при заочному розгляді не заперечував (а.с. 29).
Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Згідно положень ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
У відповідності до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що заявлені вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі за наступних підстав.
Положеннями ст. ст. 319 ЦК України, 150 ЖК України передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
Відповідно до ст. 383 ЦК України будинок використовується власником для власного проживання та проживання членів його сімї.
Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_1 є власником квартири, яка розташована за адресою: Луганська область, смт Новоайдар, кв. МируАДРЕСА_1, що підтверджується копією договору купівлі продажу квартири серії ННА №242085 (а.с.15) та копією витягу з Держаного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №112987092 (а.с.16).
Попереднім власником вищевказаної квартири був ОСОБА_3, який придбав дану квартиру у ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_2, що підтверджується копією договору купівлі продажу квартири серії НВТ №471152 (а.с.12-13). Згідно договору купівлі-продажу квартири, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_2 (а.с.12-13), попередні власники квартири зобовязались знятися з реєстраційного обліку за місцем проживання у строк до 15.08.2016 року, однак відповідач ОСОБА_2 до теперішнього часу зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, кв. МируАДРЕСА_1, що підтверджується копією домової книги (а.с.9-11).
Згідно акту, наданого 31.05.2018 року депутатом Новоайдарської селищної ради ОСОБА_7А, встановлено, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, який зареєстрований за адресою: смт Новоайдар, кв. Миру, 20/15, за місцем реєстрації фактично не мешкає з 2014 року (а.с.19).
Відповідно до ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.
Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
Відповідно до п. 1 ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого житла. Втручання у це право здійснюється виключно з підстав, передбачених п. 2 ст. 8 Конвенції.
Зазначене покладає на Україну в особі її державних органів зобов'язання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення ЄСПЛ у справі «Пауел і Райнер проти Сполученого Королівства» від 21.02.1990 р.). Такий захист поширюється як на власника квартири (рішення ЄСПЛ у справі «Джілоу проти Сполученого Королівства» від 24.11.1986 р.), так і наймача (рішення ЄСПЛ у справі «Ларкос проти Кіпру» від 18.02.1999 р.).
Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право приватної власності є непорушним.
Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Згідно ст. 317 ЦК України власникові належить право володіти, користуватися та розпоряджатися своїх майном.
Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (ч.ч. 1,2 ст. 319 ЦК України).
Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Частинами 2, 3 ст. 386 ЦК України визначено, що власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.
Згідно з ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, зокрема, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.
Судом достовірно встановлено, що відповідач не користується житлом за місцем реєстрації з 2014 року, не є членом родини позивача, що дає суду законні підстави для задоволення позову та визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням.
Висновки суду підтверджуються письмовими доказами, дослідженими у судовому засіданні.
На підставі ст. ст. 319, 355, 369, 383 ЦК України, ст. ст. 71, 150 ЖК України, керуючись ст. ст. 12, 13, 259, 263, 264, 265, 280 ЦПК України, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням задовольнити.
Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, таким, що втратив право на користування житловим приміщенням квартирою, що розташована за за адресою: Луганська область, смт Новоайдар, кв. МируАДРЕСА_1.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Головуючий суддя О. М. Іванова