Справа №701/478/18
Провадження №2/701/278/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 вересня 2018 рокуМаньківський районний суд, Черкаської області
в складі: головуючого-судді -Калієвського І. Д.
за участю секретаря -Киряхно Е.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Маньківка матеріали за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог: Служби у справах дітей Білоцерківської міської ради Київської області про позбавлення батьківських прав,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача та третьої особи про позбавлення батьківських прав.

На підставу своїх вимог спирається на те, що ОСОБА_3, з ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому шлюбі з 20 листопада 2004 року по 25 грудня 2015 року.Від спільного подружнього життя мають двох малолітніх дітей: сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та дочку ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2.

У 2015 році відповідач ОСОБА_4 залишила сім'ю, дітьми не цікавиться, від утримання дітей ухиляється, матеріальної допомоги добровільно не надає, в зв'язку з цим позивач був вимушений звернутися до суду з заявою про стягнення з відповідача аліментів, так як батьки зобов'язанні утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Син ОСОБА_6 та дочка ОСОБА_7 знаходяться на повному утриманні позивача. Згідно рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 11 серпня 2017 року (справа №357/4497/17) з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та дочки ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/3 частини від усіх видів її заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня звернення до суду 26 квітня 2017 року і до повноліття дітей.

Загальна заборгованість по сплаті аліментів за період з 26 квітня 2017 року по 1 січня 2018 року, згідно довідки - розрахунку №48 від 11.01.2018 року виданої Маньківським районним відділом державної виконавчої служби, становить 13140 грн. 15 коп. (тринадцять тисяч сто сорок гривень 15 копійок).

Позивач зазначає, що відповідач з дітьми не спілкується, ухиляється від виконання батьківських обов'язків по вихованню та матеріальному забезпеченню. Факт ухилення відповідачем від виконання батьківських обов'язків підтверджується: довідкою з дошкільного навчального закладу (ясла-садок) №10 «Рибка» №01-30/14 від 15.02.2018 року, психолого - педагогічною характеристикою ОСОБА_6, довідкою - розрахунком заборгованості №48 від 11.01.2018 року.

Згідно висновку №1741/01-07 від 11.05.2018 року виконавчого комітету Білоцерківської міської ради доцільно позбавити батьківських прав ОСОБА_4. ІНФОРМАЦІЯ_3, щодо їх малолітніх дітей: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 в порушення вимог чинного законодавства України з питань охорони дитинства ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дітей, що є правовою підставою для позбавлення її батьківських прав. Відповідач свідомо нехтує своїми обов'язками, не приймає участі у вихованні дітей та забезпеченні їх усім необхідним, тому позивач вимушений звернутися до суду.

Позивач в судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги.

Відповідач, згідно довідки Молодецької сільської ради, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1. Відповідно до ч. 3 ст. 130 ЦПК України, якщо особу, якій адресовано судову повістку, не виявлено в місці проживання, повістку під розписку вручають будь-кому з повнолітніх членів сім'ї, які проживають разом з нею. У такому випадку особа, якій адресовано повістку, вважається належним чином повідомленою про час, дату і місце судового засідання, вчинення іншої процесуальної дії. Згідно з ч. 4 ст. 130 ЦПК України у разі відсутності адресата (будь-кого з повнолітніх членів його сім'ї) особа, яка доставляє судову повістку, негайно повертає її до суду з поміткою про причини невручення. Згідно з ч. 1 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов'язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином.

Відповідач будучи неодноразово належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи в судове засідання не з"явилася, причини неявки визнані поважними невідомі, але її неявка не перешкоджає розгляду справи по суті на підставі зібраних доказів. Неодноразові клопотання відповідачки про відкладення судового розгляду, які в подальшому не підтверджені належними доказами, які свідчили б про поважність неявки, суд вважає зловживанням процесуальним правом і до уваги не приймає.

Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Враховуючи вищевикладене та приписи ст. 223 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без участі осіб, які в судове засідання не з'явилися, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду.

Представник третьої особи: служби у справах дітей Білоцерківської міської ради Київської області в судове засідання не з"явився, але згідно письмової заяви просить справу розглядати у його відсутність та згідно письмової заяви підтримує вимоги позивача та не заперечує проти позбавлення відповідача батьківських прав відносно дітей.

Суд, вислухавши учасників процесу, вивчивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні правовідносини: дійсно ОСОБА_3, та ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому шлюбі з 20 листопада 2004 року по 25 грудня 2015 року. (а.с.5).

Встановлено, що від спільного подружнього життя сторони мають двох малолітніх дітей: сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та дочку ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2. (а.с.7-8).

Згідно позовних вимог позивач зазначає, що у 2015 році відповідач ОСОБА_4 залишила сім'ю, дітьми не цікавиться, від утримання дітей ухиляється, матеріальної допомоги добровільно не надає, в зв'язку з цим позивач був вимушений звернутися до суду з заявою про стягнення з відповідача аліментів, так як батьки зобов'язанні утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Син ОСОБА_6 та дочка ОСОБА_7 знаходяться на повному утриманні позивача. Згідно рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 11 серпня 2017 року (справа №357/4497/17) з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання дітей. (а.с. 9). Загальна заборгованість по сплаті аліментів за період з 26 квітня 2017 року по 1 січня 2018 року, згідно довідки - розрахунку №48 від 11.01.2018 року виданої Маньківським районним відділом державної виконавчої служби, становить 13140 грн. 15 коп. (а.с.10). Відповідач з дітьми не спілкується, ухиляється від виконання батьківських обов'язків по вихованню та матеріальному забезпеченню.

Відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою, при цьому, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Статтею 150 СК України, яка закріплює обов'язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, передбачено, що батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, а також зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідно до положень статті 157 СК України, той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

Згідно зі статтею 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Згідно з частиною першою статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Статтею 165 СК України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків.

Судом встановлено, що має місце факт ухилення відповідачки від виконання своїх обов'язків, оскільки із матеріалів справи вбачається, що відповідачка не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, не приймає участі в навчанні ОСОБА_6,ІНФОРМАЦІЯ_1, не відвідує дошкільний заклад(дитячий садочок) який відвідує ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, не приймає участі в підготовці до самостійного життя, не спілкуються з дітьми в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення; не надає дітям доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню ними загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу; не бере участі у створенні умов для отримання ними освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дітей лише за умови винної поведінки відповідача, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Аналогічні роз'яснення викладені у пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав».

Ураховуючи викладене, суд на підставі належним чином оцінених доказів, дійшов висновку про те, що позбавлення відповідача батьківських прав, тобто прав наданих батькам до досягнення їх дитиною повноліття на їх виховання, захист їх інтересів та інших прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дитиною, є крайнім заходом впливу.

Не може й свідчити про свідоме ухилення від виконання батьківських обов'язків по утриманню дітей факт стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання дитини, оскільки таке є одним із способів захисту прав дитини на належне матеріальне забезпечення та свідчить про спонукання батька до надання дитині належного утримання. Наявність заборгованості по аліментам сама по собі не є підставою для позбавлення батька дитини батьківських прав.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю (батьком).

За змістом роз"яснень, викладених у п.п.15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Частиною 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачем заяви про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (рішення від 7 грудня 2006 року у справі «Хант проти України»).

Проте суд зауважує, що відповідачка не виявила свідомого бажання приймати участь у вихованні дітей, що підтверджується вищевикладеними ообставинами, а також неявкою в судове засідання відповідачки, відсутність її заперечень проти позову, що в сукупності свідчить про відсутність інтересу до дітей.

Згідно із ч. 4 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування.

Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (ч. 5 ст. 19 СК України).

При цьому суд може не погодитися із висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим і суперечить інтересам дитини (ч. 6 ст. 19 СК України), проте в даному випадку суд погоджується із надпаним позивачем висновком органу опіки та піклування від 11.05.2018 року(а.с.18-19) про доцільність позбавлення батьківських прав відповідачки..

Факт ухилення відповідачем від виконання батьківських обов'язків також підтверджується: довідкою з дошкільного навчального закладу (ясла-садок) №10 «Рибка» №01-30/14 від 15.02.2018 року, психолого - педагогічною характеристикою ОСОБА_6, довідкою - розрахунком заборгованості №48 від 11.01.2018 року (а.с.15-16) та безпосередніми показами даними в судовому засіданні свідками ОСОБА_10 та ОСОБА_11, які фактично підтвердили вищевикладені обставини, що свідчать про ухилення відповідачки від виконання батьківських обов"язків..

Суд вважає, що позивачем надано до суду належні та допустимі докази винної поведінки відповідача щодо своїх дітей та винятковості даного випадку, яка свідчить про наявність підстав для застосування до відповідача крайнього заходу впливу у вигляді позбавлення її батьківських прав щодо малолітніх дітей, тому позов про позбавлення батьківських прав підлягає до повного задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 12, 19, 76-81, 263-265 ЦПК України, ст. ст. 19, 141, 150, 157, 164-166 СК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов задоволити.

Позбавити ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 (ІПН: НОМЕР_1, зареєстрована АДРЕСА_2), батьківських прав щодо малолітніх дітей сина: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та дочки: ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду Черкаської області через Маньківський районний суд Черкаської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження.

СуддяІ. Д. Калієвський