КУЙБИШЕВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 319/978/18
Провадження №2/319/377/2018
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 жовтня 2018 року смт Більмак

Куйбишевський районний суд Запорізької області в складі:

головуючого судді Валігурського Г.Ю.,

при секретарі судового засідання Костенко А.В.,

за відсутності осіб, що приймають участь у справі,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Більмак цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_3

В позові зазначив, що 21 квітня 2000 року помер його батько ОСОБА_3. Відповідач, є дочкою померлого, заяви про прийняття спадщини не подала, у зв'язку з чим позивач є єдиним спадкоємцем, проте нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва на право на спадщину за законом на житловий будинок розташований в селі Смирне по вулиці Торговій, буд. 56, Більмацького району Запорізької області (далі Будинок), оскільки позивачем не надані документи, що підтверджують право власності на житловий будинок.

Позивач посилається на те, що хоча і правовстановлюючі документи на будинок відсутні, проте у відповідності до погосподарських книг спадкодавець за життя був власником будинку і тому цей будинок входить до складу спадщини, тому позивач просить суд визнати за ним право власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, розташовані в с. Смирнове Більмацького району Запорізької області по вулиці Торгова, будинок №56, а саме житловий будинок літ. А житловою площею 29,0 кв.м., загальною площею 51,2 кв.м., а прибудова, а тамбур, надвірні будівлі та споруди: Б літня кухня, В погріб, Г сарай, Д- гараж, Е навіс, Ж вбиральня, З навіс, К гараж, Л колодязь, №1 огорожа, №2 хвіртка, №3 ворота, №4 огорожа, №5 огорожа, №6 козирок, І вимощення, ІІ замощення.

В судове засідання ОСОБА_1 не прибув, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, в поданій до суду заяві просив розглянути справу без його участі.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання також не прибула, в заяві, поданій до суду 01.10.2018 року, позовні вимоги визнала, просила розглянути справу без її участі.

Враховуючи, що відповідачем позов визнається суд дійшов висновку про ухвалення рішення у підготовчому судовому засіданні на підставі ч. 3 ст. 200 ЦПК України.

У відповідності до вимог частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось через неявку у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовна заява підлягає задоволенню.

Згідно п. п. 2, 6 ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом; справедливість, добросовісність та розумність.

За ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Судом встановлено, що 21 квітня 2000 року помер ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-ЖС №211152, виданим 22 квітня 2000 року.

Як вбачається з матеріалів спадкової справи №597/2000, наданої суду Більмацькою державною нотаріальною конторою Запорізької області спадкоємцем першої черги після смерті ОСОБА_3 є син померлого ОСОБА_1 та дочка померлого ОСОБА_2

Відповідач заву про прийняття спадщини не подала. В свою чергу позивач 16 травня 2018 року подав заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на Будинок.

Згідно з положеннями ч.1 ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до ч.1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Згідно із ч.1 ст. 1270 ЦК для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Згідно з вимогами ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

Сторонами визнається і підтверджено матеріалами справи, що спадкоємцем за законом, який прийняв спадщину після ОСОБА_3 є позивач.

Постановою державного нотаріуса від 18 липня 2018 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вищезазначений Будинок у зв'язку з тим, що документів які підтверджують право власності на житловий будинок не надано.

Витягом виконавчого комітету Смирновської сільської ради Більмацького району Запорізької області №429 від 17 липня 2018 року встановлено, що згідно погосподарських книг (починаючи з книги №3 за 1967-1970 р.р., особовий рахунок 277) головою домогосподарства по вул. Торгова, 56 в с. Смирнове Більмацького (Куйбишевського) району Запорізької області записаний ОСОБА_3, який проживав до дня своєї смерті разом з дружиною та сином. Рік забудови житлового будинку 1969 р., житловий будинок розташований на земельній ділянці, площа 0,25 га.

Згідно протоколу №1 від 12.09.1967 року, виданого державним архівом Запорізької області №01-32/6-984 від 02.06.2018 року, засідання правління колгоспу «Олексіївський» наділили ОСОБА_3 земельною ділянкою 0,25 га. в с. Смирнове під забудову будинку по вул. Торгова, 56.

Відповідно до 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців).

Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

В листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" має місце роз'яснення щодо розгляду цивільних спорів, зокрема, у випадку неможливості спадкоємцями, які прийняли спадщину, оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі з причин відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно на ім'я спадкодавця та/або відсутності державної реєстрації нерухомого майна спадкодавцем. За змістом цих роз'яснень видно, що не міститься прямої заборони щодо визнання судом права власності за спадкоємцем на нерухоме майно в разі, коли спадкодавець на законних підставах володів та користувався цим майном, але в силу об'єктивних причин не встиг за життя здійснити реєстрацію нерухомого майна в БТІ.

Розяснено, що належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок, споруду, зокрема, відповідно до Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженого Міністерством комунального господарства УРСР 31 січня 1966 року та погодженого з Верховним Судом УРСР 15 січня 1966 року, який втратив чинність згідно з наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13 грудня 1995 року та інших нормативно-правових актів.

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації..

Відповідно до ч. 3 ст. 3 зазначеного Закону речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обовязкової реєстрації.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін'юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами).

Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

При вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців, зокрема положеннями ЦК УРСР 1963 року, Законом України "Про власність", Законом України від 7 грудня 1990 року № 533-XII "Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування", Законом України від 25 грудня 1974 року "Про державний нотаріат", постановою Ради Міністрів Української РСР від 11 березня 1985 року № 105 "Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР", Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 13 квітня 1979 року за № 112/5, Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року № 5-24-26, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 року, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженою наказом Міністра юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 року № 45/5, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженою наказом Міністра юстиції УРСР від 19 січня 1976 року № 1/5, та іншими нормативними актами.

За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах.

За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права.

До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад.

Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку.

На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року № 105 у 1985 - 1988 роках сільськими, селищними, районними Радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних Рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали.

Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції).

Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.

Наявність запису у погосподарській книзі, підтвердженого витягом виконавчого комітету Смирновської сільської ради суд оцінює у сукупності з іншими доказами: технічним паспортом на садибний (індивідуальний) житловий будинок; протоколом №1 від 12.09.1967 року засідання правління колгоспу «Олексіївський», яким ОСОБА_3 наділили присадибною ділянкою в с. Смирнове під забудову будинку по вул. Торгова, 56.

Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання права власності на житловий будинок в с. Смирнове Більмацького району Запорізької області по вулиці Торгова, будинок № 56 за позивачем в порядку спадкування за законом після смерті 21 квітня 2000 року ОСОБА_3 підлягають задоволенню.

На підставі ст.ст. 3, 15, 16, 177, 181, 182, 392, 1216-1218, 1297 ЦК України, ст.ст. 4, 5 10, 81, 136, 141, 200, 258, 263, 264, 265, 268 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, розташований в с. Смирнове Більмацького району Запорізької області по вулиці Торгова, будинок № 56, а саме житловий будинок літ. А житловою площею 29,0 кв.м., загальною площею 51,2 кв.м., а прибудова, а тамбур, надвірні будівлі та споруди: Б літня кухня, В погріб, Г сарай, Д- гараж, Е навіс, Ж вбиральня, З навіс, К гараж, Л колодязь, №1 огорожа, №2 хвіртка, №3 ворота, №4 огорожа, №5 огорожа, №6 козирок, І вимощення, ІІ замощення в порядку спадкування за законом після померлого 21 квітня 2000 року ОСОБА_3.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційну скаргу може бути подано до Запорізького апеляційного суду через Куйбишевський районний суд Запорізької області.

Позивач ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт серії СВ №232980 виданий Бердянським МВ УМВС України в Запорізькій області 21 липня 2000 року, іпн. НОМЕР_1, зареєстрований та проживає за адресо: АДРЕСА_1.

Відповідач ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, паспорт серії ВА №727835 виданий Жовтневим РВ Маріупольського МУ УМВС України в Донецькій області 23 травня 1997 року, іпн. НОМЕР_2, зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4.

Суддя Г. Ю. Валігурський