АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 607/2685/18Головуючий у 1-й інстанції Сливка Л.М.
Провадження № 22-ц/789/736/18 Доповідач - Ткач З.Є.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 вересня 2018 року м. Тернопіль

Колегія суддів суду апеляційної інстанції Тернопільської області в складі:

головуючого - Ткача З.Є.

суддів: Міщій О. Я., Шевчук Г. М.,

за участю секретаря Дудіна Т.В.

з участю ОСОБА_1 та її представника - адвоката ОСОБА_2, ОСОБА_3 та його представника адвоката ОСОБА_4,

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу №607/2685/18 за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 травня 2018 року, ухваленого суддею Сливка Л.М., повний текст рішення складено 31 травня 2018 року, у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на неповнолітніх дітей, -

ВСТАНОВИЛА:

В лютому 2018 року ОСОБА_1 пред'явила позов до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання дітей.

В обґрунтування позовних вимог вказала на те, що вона перебувала із відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05травня 2017 року. В шлюбі народилось двоє дітей: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, які проживають разом із нею та перебувають на її утриманні.

Розмір її доходу не дає можливості забезпечити дітей усім необхідним.

Натомість відповідач, є фізичною особою-підприємцем, має стабільний щомісячний дохід у розмірі 30000 грн., проте у добровільному порядку не виконує свій батьківський обов'язок по утриманню дітей, хоча зобов'язаний це робити.

У зв'язку з цим просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання малолітніх дітей у розмірі 9000 гривень на кожну дитинину по 4500 грн., з урахуванням індексації відповідно до закону, щомісячно, починаючи із 19 лютого 2018 року і до досягнення дітьми повноліття та стягнути з відповідача на її користь аліменти у розмірі 72000 гривень за період з червня 2017 року по січень 2018 року.

Крім того, просила стягнути з відповідача на на її користь аліменти у розмірі 72000 грн за період з червня 2017 року по січень 2018 року, обґрунтовуючи тим, що відповідач ухилявся від сплати аліментів за минулий час у зв'язку з чим у неї виникло право вимоги відповідно до ст. 191 Сімейного кодексу України.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 травня 2018 року вирішено:

Позов ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрована адреса місця проживання: ІНФОРМАЦІЯ_4, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) до ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_5, зареєстрована адреса місця проживання: ІНФОРМАЦІЯ_6, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2) про стягнення аліментів на неповнолітніх дітей задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_5, зареєстрована адреса місця проживання: ІНФОРМАЦІЯ_6, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2) на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрована адреса місця проживання: ІНФОРМАЦІЯ_4, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) аліменти на неповнолітніх дітей: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6, 25 травня 2012 року у твердій грошовій сумів розмірі 9000 (дев'ять тисяч) гривень, а саме по 4500 (чотири тисячі п'ятсот) гривень на кожну дитину, але не менше 50% прожиткового мінімуму для кожної із дітей відповідного віку, з урахуванням індексації відповідно до закону, щомісячно, починаючи із 19 лютого 2018 року і до досягнення дітьми повноліття.

Стягнути із ОСОБА_3 на користь держави 704,80 гривень судового збору.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення про стягнення аліментів на дітей у межах суми платежу за один місяць підлягає до негайного виконання.

Не погодившись із рішенням суду в частині стягнення аліментів, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить зміни рішення в цій частині і зменшити розмір аліментів на утримання дітей до 2000 грн., а саме по 1000 грн. на кожну дитину.

Зазначає, що судом першої інстанції не було враховано матеріальне становище дітей, яке є нормальним, так як малолітні ОСОБА_5 та ОСОБА_6 забезпечені житлом, одягом, харчуванням та усіма необхідними речами для їхнього нормального розвитку.

Вказує, що його дохід від підприємницької діяльності є мінливим та становить 5-6 тисяч гривень.

Наголошує на тому, що він надає в добровільному порядку матеріальну допомогу на утримання дітей. Це підтверджується виписками з карткового рахунку №501602 та квитанціями з ПАТ КБ ПриватБанк. (а.с.40-50)

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3, ОСОБА_1 просить рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Зазначає, що доводи апелянта щодо його доходу в розмірі 5-6 тисяч гривень є надуманими, оскільки під час спільного шлюбу чистий прибуток ОСОБА_3 становив близько 30 тисяч гривень. Вказала, що враховуючи кількість споживачів інтернету CanadaNET, провайдером якого є апелянт, та розмір місячної абонентської плати з кожного споживача, ОСОБА_3 спроможний сплачувати аліменти в розмірі визначеному судом.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_3 та його представник апеляційну скаргу підтримали з мотивів викладених в ній. ОСОБА_3 пояснив, що погоджується сплачувати аліменти на обох дітей у сумі 3000 грн.

ОСОБА_1 та її представник проти апеляційної скарги заперечили, рішення суду вважають законним і обґрунтованим.

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції в частині стягнення аліментів у розмірі 72000 гривень за період з червня 2017 року по січень 2018 року не оскаржується, колегія суддів вважає за можливе переглянути в апеляційному порядку рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 травня 2018 року лише в частині стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей в розмірі 4500 гривень на кожну дитину щомісячно.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.

Судом встановлено наступні обставини, які не заперечувались сторонами.

Сторони ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05 травня 2017 року.

Від шлюбу сторін 18 жовтня 2012 року народилася дочка ОСОБА_5, що стверджується актовим записом №2502 відділу державної реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції, яким 19 жовтня 2012 року видано свідоцтво про народження серії І-ИД №166953, та 25 вересня 2014 року народилась дочка ОСОБА_6, що стверджується актовим записом про шлюб №2360 відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Тернопільського міського управління юстиції, яким 29 вересня 2014 року видано свідоцтво про народження серії І-ИД №201997.

Також встановлено, що неповнолітні діти сторін ОСОБА_5 та ОСОБА_6 проживають разом із матір'ю - позивачкою по справі ОСОБА_1, за адресою: вул. Над Яром, 6/84, м. Тернопіль, що стверджується довідкою виданою Об'єднанням співвласників багатоквартирного будинку.

Як убачається із витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Міністерства юстиції України, відповідач ОСОБА_3 зареєстрований як фізична особа-підприємець з 02 грудня 2009 року, вид діяльності: діяльність із керування комп'ютерним устаткуванням.

Відповідно до ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Згідно ч. 1 ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов'язку утримувати дитини визначаються за домовленістю між ними.

Відповідно до ч. 3 цієї статті, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Як вбачається із змісту позовної заяви, позивачка просила стягнути з відповідача аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 9000 грн., мотивуючи тим, що останній є фізичною особою-підприємцем, має щомісячний дохід щонайменше 30000 грн.

Сторонами не надано доказів на підтвердження розміру доходів відповідача.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що малолітні діти сторін проживають та знаходяться на утримані позивачки, тому остання має передбачене законом право на аліменти від батька, який проживає окремо, на утримання дітей до досягнення ними повноліття, а відповідач, який здійснює підприємницьку діяльність, та на утриманні якого немає інших дітей, непрацездатних батьків, спроможний надати таке утримання в твердій грошовій сумі у розмірі 4500 грн. на кожну дитину щомісячно.

При цьому суд врахував доводи позивачки про те, що середньомісячний дохід відповідача становить 30000 грн, а доводи відповідача про те, що його дохід від підприємницької діяльності є мінливим та становить 5-6 тисяч гривень суд відхилив з тих мотивів, що останній не надав належних доказів на підтвердження отримання доходу в наведеному розмірі.

Проте, повністю погодитися з висновком суду про розмір аліментів, що підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки, колегія суддів не погоджується виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 17 постанови від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ст.8 Закону України "Про охорону дитинства" від 26 квітня 2001 року №2402-ІІІ з відповідними змінами та доповненнями кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

При визначенні розміру аліментів, що підлягають стягненню з відповідача, суд не повній мірі врахував вимоги чинного законодавства та належним чином не з'ясував фактичні витрати, яка несе позивачка на утримання дітей.

Так, згідно довідки №79 виданої 13 грудня 2017 року Тернопільським дошкільним навчальним закладом №31 Тернопільської міської ради, ОСОБА_5 відвідує середню групу №2 Тернопільського дошкільного навчального закладу №31 з 02 вересня 2014 року та ОСОБА_6 відвідує молодшу групу №1 Тернопільського дошкільного навчального закладу №31 з 15 серпня 2016 року. Батьківська плата за харчування однієї дитини за один день становить 14 гривень, а в літній період (з 01 червня по 31 серпня) 15 гривень 40 копійок.

Наданими відповідачем копіями дублікатів квитанцій ПАТ КБ «ПриватБанк» стверджується, що відповідач ОСОБА_3 здійснював оплату за відвідування дітьми ОСОБА_6 та ОСОБА_5 дошкільного навчального закладу, зокрема, згідно дублікатів квитанцій від 29 серпня 2017 року на суми 172,14 гривень та 184,80 гривень; від 08 вересня 2017 року на суми 278,60 гривень та 278,60 гривень; від 27 жовтня 2017 року на суми 118 гривень та 124,60 гривень; від 11 грудня 2017 року на суми 530,02 гривень та 518 гривень; від 06 лютого 2018 року на суму 336 гривень.

Окрім того, як пояснила в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 на утримання дітей та їх розвитку виховання необхідні кошти: діти в дошкільному навчальному закладі додатково навчаються англійської мови, за що вона оплачує 240 грн на тиждень; дочка ОСОБА_5 бажає відвідувати гурток танців 400 грн. щомісячно; також щомісячно на кожну дитину затрачує приблизно по 1500 грн. на повноцінне харчування, а також несе періодичні витрати на лікування дітей, у тому числі на лікування ОСОБА_6, яка хворіє бронхітом з астматичним компонентом.

Таким чином, беручи до уваги реальні витрати на місяць на утримання дітей, колегія суддів вважає, що розмір аліментів, стягнутих з відповідача є завищеним.

Колегія суддів зазначає, що при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, суд має прагнути не до зрівняння матеріального становища платника і одержувача аліментів, а також не до визначення суми утримання у пропорційному відношенні до доходу платника, а досягає тієї мети, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги.

При цьому колегія суддів бере до уваги матеріальний стан позивачки ОСОБА_1, а саме ту обставину, що вона працює на посаді реєстратора у Тернопільському обласному центрі служби крові, її дохід із серпня 2017 року по січень 2018 року становить 20133,29 гривень, що стверджується довідкою №104 виданою 13 лютого 2018 року Тернопільським обласним центром служби крові.

Враховує встановлений розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (до шести років), який з 1 липня 2018 року становить 1559 грн на одну дитину.

За таких обставин, колегія суддів вважає необхідним змінити розмір аліментів, що підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки, а саме: в частині розміру аліментів, що підлягають стягненню на утримання малолітніх дітей зменшити з 9000 грн. до 5000 грн., тобто по 2500 грн. на кожну дитину.

Відповідно до положень ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів приходить висновку, що вказаний розмір не буде ставити в тяжке матеріальне становище і відповідача, оскільки останній не надав суду докази про реальні доходи, натомість, в суді апеляційної інстанції погодився сплачувати аліменти у більшому розмірі 3000 грн., ніж у тому, про який заявляв у суді першої інстанції та в апеляційній скарзі. Проте, визначений судом розмір відповідатиме інтересам і потребам дітей.

З огляду на наведене, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги та зміни рішення в частині розміру аліментів, що підлягають до стягнення.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 389 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 травня 2018 року в частині визначення розміру аліментів змінити, зменшивши розмір стягнення.

Стягнути із ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_5, зареєстрована адреса місця проживання: ІНФОРМАЦІЯ_6, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2) на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрована адреса місця проживання: ІНФОРМАЦІЯ_4, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) аліменти на неповнолітніх дітей: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6, 25 травня 2012 року у твердій грошовій сумі в розмірі 5000 (п'ять тисяч) гривень, а саме по 2500 (дві тисячі п'ятсот) гривень на кожну дитину, але не менше 50% прожиткового мінімуму для кожної із дітей відповідного віку, з урахуванням індексації відповідно до закону, щомісячно, починаючи із 19 лютого 2018 року і до досягнення дітьми повноліття.

В решті рішення суду залишити без зміни.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з моменту її проголошення.

Повна постанова складена 24 вересня 2018 року.

Головуючий: Ткач З.Є.

Судді: Міщій О.Я.

ОСОБА_7