Постанова

Іменем України

12 вересня 2018 року

м. Київ

справа № 646/6702/15-ц

провадження № 61-32561св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого: Стрільчука В. А.,

суддів: Карпенко С. О., Кузнєцова В. О. (суддя-доповідач), Олійник А. С., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна»,

відповідач - ОСОБА_3,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» на рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 26 лютого 2017 року у складі судді: Міндарьової М. Ю. та рішення Апеляційного суду Харківської області від 11 травня 2017 року у складі колегії суддів: Колтунової А. І., Кругової С. С., Пилипчук Н. П.,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (далі - ТОВ «ОТП Факторинг Україна») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет застави, посилаючись на невиконання відповідачами зобов'язань за договорами кредиту та застави.

У грудні 2015 року ТОВ «ОТП Факторинг України» у зв'язку зі смертю заставодавця ОСОБА_4 змінило позовні вимоги й просило визнати ОСОБА_3 такою, що прийняла спадщину після смерті чоловіка ОСОБА_4 та в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором звернути стягнення на предмет застави - автомобіль марки «Toyota RAV4», реєстраційний номер НОМЕР_1.

На обґрунтування позовних вимог, зазначало, що за умовами укладеного 08 травня 2007 року між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» (далі - ЗАТ «ОТП Банк»), правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» (далі - ПАТ «ОТП Банк») кредитного договору № CL507-703/053/2007, відповідач ОСОБА_3 отримала кредит в розмірі 40 000,00 доларів США зі сплатою 11,49% річних терміном до 08 травня 2014 року. У забезпечення цього договору того ж дня між банком та ОСОБА_4 був укладений договір застави, предметом якого є автомобіль марки «Toyota RAV4», реєстраційний номер НОМЕР_1.

27 травня 2011 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» були укладені договір купівлі-продажу кредитного портфелю та договір відступлення права вимоги, згідно яких до ТОВ «ОТП Факторинг Україна» перейшло право вимоги до відповідачів за договорами кредиту і застави.

У порушення умов кредитного договору ОСОБА_3 належним чином не виконувала зобов'язання щодо своєчасного й повного погашення суми кредиту та сплати відсотків, унаслідок чого утворилася заборгованість, загальний розмір якої станом на 29 квітня 2015 року складає 135 814, 04 доларів США, з яких 22 225, 67 доларів США - заборгованість за кредитом, 1 981, 65 доларів США - заборгованість по відсоткам та 106 606, 72 долари США - пені.

Посилаючись на викладене та у зв'язку зі смертю заставодавця ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року, ТОВ «ОТП Факторинг Україна» просило визнати ОСОБА_3 такою, що прийняла спадщину після ОСОБА_4 та у рахунок погашення вказаної заборгованості за кредитним договором звернути стягнення на предмет застави - автомобіль марки «Toyota RAV4», реєстраційний номер НОМЕР_1.

Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 26 лютого 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивачем не надано доказів на підтвердження існування та укладення кредитного договору № CL703/053/2007, за яким позивач просить звернути стягнення на предмет застави.

Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 11 травня 2017 року рішення районного суду скасовано. У задоволенні позову відмовлено.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи в задоволенні позову, апеляційний суд виходив з того, що позивачем не були заявлені вимоги до всіх спадкоємців ОСОБА_4, зокрема до малолітньої ОСОБА_5 та до участі у справі не залучено орган опіки і піклування для захисту прав малолітньої дитини.

15 червня 2017 року ТОВ «ОТП Факторинг Україна» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить ухвалені у справі судові рішення скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Касаційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не враховано, що позивачем у прохальній частині позову при зазначенні номеру кредитного договору допущено технічну помилку. Апеляційний суд дійшов помилкового висновку, що спадкоємцями після смерті ОСОБА_4 є не тільки його дружина, а ще й малолітня донька, оскільки заява про прийняття спадщини донькою подана її матір'ю з пропуском законодавчо визначеного шестимісячного строку, сплив якого зумовлює припинення права на прийняття спадщини. Крім того, предметом застави, про звернення стягнення на який заявлено позовні вимоги, є легковий автомобіль, який в розумінні статті 183 ЦК України є неподільною річчю, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення, а отже неможливо звернути стягнення на частину автомобіля, який прийняла у спадщину дружина та частину автомобіля який би прийняла у спадщину донька померлого заставодавця.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 червня 2017 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі.

Статтею 388 ЦПК України, в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Матеріали справи та касаційного провадження 31 травня 2018 року передано до Верховного Суду.

Станом на час розгляду справи у Верховному Суді відзивів на касаційну скаргу не надходило.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 30 серпня 2018 року справу призначено до судового розгляду.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статі 400 цього Кодексу.

За правилами частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційного скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судами встановлено, що 08 травня 2007 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», та ОСОБА_3. був укладений кредитний договір № CL507-703/053/2007, за умовами якого відповідач отримала кредит в розмірі 40 000,00 доларів США зі сплатою 11,49% річних терміном до 08 травня 2014 року.

У забезпечення цього договору того ж дня між банком та ОСОБА_4 був укладений договір застави транспортного засобу №PCL703/053/2007, предметом якого є автомобіль марки «Toyota RAV4», номерний знак НОМЕР_1.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 30 березня 2010 року стягнуто солідарно з боржника ОСОБА_3. та з поручителя ОСОБА_4 на користь ПАТ «ОТП Банк» заборгованість за кредитним договором № ML703/168/2007 від 24 вересня 2007 року в розмірі 1 491 197,83 грн, та з боржника ОСОБА_3. заборгованість за кредитним договором від 08 травня 2007 року № CL507-703/053/2007 в розмірі 279 112,00 грн.

ІНФОРМАЦІЯ_2 року поручитель та заставодавець ОСОБА_4 помер.

Відповідно до листа Першої Харківської нотаріальної контори № 4685/01-16 із заявою про прийняття спадщини після смерті чоловіка ОСОБА_4 звернулася 23 липня 2012 року його дружина ОСОБА_3, а 29 липня 2015 року ОСОБА_3 звернулася в інтересах малолітньої доньки померлого ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка в силу вимог частини четвертої статті 1268 ЦК України вважається такою, що прийняла спадщину, із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину. Заповіти від імені ОСОБА_4 не посвідчувалися. Свідоцтва про право на спадщину не видавалися.

Звертаючись до суду з даним позовом, ТОВ «ОТП Факторинг Україна» просило визнати, що відповідач прийняла спадщину до складу якої входить, автомобіль марки «Toyota RAV4», реєстраційний номер НОМЕР_1, який є предметом застави, й у рахунок наявної заборгованості за кредитним договором звернути стягнення на предмет застави - вказаний автомобіль.

Спадкування, перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (стаття 1216 ЦК України), є підставою для універсального правонаступництва у цивільних правовідносинах. У такому разі відбувається зміна суб'єктного складу у правовідношенні, тобто цивільні правовідносини існують безперервно, не припиняючись, відбувається лише заміна одного із їх учасників.

Основною метою універсального правонаступництва є збереження стабільності цивільного обороту за допомогою забезпечення заміни третіми особами особи, яка вибула зі складу учасників цивільного обороту.

За правилом статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до частини другої статті 1220 ЦК Україничасом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Законодавством визначено, що у подібних випадках відбувається припинення одних правовідносин і виникнення інших, при цьому правовідносини за змістом і природою продовжують існувати за основними своїми характеристиками.

Таким чином, у разі смерті спадкодавця спадкоємці, які прийняли спадщину, не відмовились від її прийняття, замінюють його особу у всіх правовідносинах, що існували на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті спадкодавця.

При цьому необхідно враховувати, що спадкування - це вольовий акт (окрім деяких винятків), яким спадкоємець свідомо приймає рішення про прийняття спадщини або свідомо не користується правом відмовитися від такого прийняття спадщини, тобто безпосереднє волевиявлення або презюмується, якщо особа проживала зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини і не відмовилася від її прийняття, або, якщо законний представник неповнолітньої чи недієздатної особи не відмовився від прийняття спадщини.

Виходячи з існування вольового критерію, у цивільних правовідносинах прийнято вважати, що кожен спадкоємець діє добросовісно, як добрий господар, який є зваженим, передбачливим і розсудливим під час прийняття юридично значимих рішень та обранні варіанта власної поведінки. Дотримання наведених норм забезпечуватиме стабільність цивільного обороту.

У ЦК України серед положень про порядок задоволення вимог кредитора спадкодавця в імперативному порядку визначений справедливий баланс між законними інтересами та правомірними очікуваннями кредитора спадкодавця та відповідними, зустрічними їм, інтересами спадкоємців.

Дотримання цього балансу полягає в тому, щоб забезпечити задоволення вимог кредитора спадкодавця за рахунок спадкового майна, не порушивши майнових прав та інтересів спадкоємців такої особи.

Визначення цього балансу законодавцем сформульовано таким чином, що спадкоємці боржника повинні відповідати за його зобов'язаннями в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Зокрема, за правилом частини першої статті 1282 ЦК Україниспадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

Відповідно до усталеної судової практики судами традиційно визнавались за кредиторами спадкодавця права на вимогу до спадкоємців щодо виконання зобов'язань попереднього боржника, спадкодавця.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову у задоволенні позову з інших підстав дійшов правильного висновку про те, що спадкоємцями після смерті ОСОБА_4 є його дружина ОСОБА_3 та малолітня донька ОСОБА_5, які повинні в межах вартості майна, одержаного в спадщину, задовольнити вимоги кредитора, особисто, у розмірі, який відповідає їх частці у спадщині.

Права, свободи та інтереси малолітніх осіб віком до чотиринадцяти років, а також недієздатних фізичних осіб захищають у суді відповідно їхні батьки, усиновлювачі опікуни чи інші особи визначені законом (частина перша статті 39 ЦПК України 2004 року).

Відповідно частини другої статті 177 Сімейного кодексу України батьки малолітньої дитини не мають права без дозволу органу опіки та піклування укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації.

Оскільки до участі у справі не залучена малолітня ОСОБА_5, в особі її матері, суд апеляційної інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог ТОВ «ОТП Факторинг Україна», так як розглядаючи справу відповідно до частини першої статті 303 ЦПК України 2004 року в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, позбавлений можливості залучити до часті у справі належних відповідачів та ухвалити рішення по суті позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду апеляційної інстанції.

Доводи касаційної скарги про те, що апеляційний суд дійшов помилкового висновку про те, що спадкоємцем після смерті ОСОБА_4 є його малолітня донька, оскільки заява про прийняття спадщини ОСОБА_5 подана її матір'ю з пропуском шестимісячного строку є безпідставними, оскільки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, в силу вимог частини четвертої статті 1268 ЦК України вважається такою, що прийняла спадщину.

Інші доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність судового рішення не впливають.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», § 58, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргуТовариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Харківської області від 11 травня 2017 року залишити беззмін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. А. Стрільчук
Судді:С. О. Карпенко
В. О. Кузнєцов
А. С. Олійник
Г. І. Усик