Справа № 158/1713/18
Провадження № 2/0158/620/18
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
04 жовтня 2018 року Ківерцівський районний суд Волинської області
в складі: головуючого судді - Костюкевича О.К.
секретаря - Сороки І.Є.
за участю позивача ОСОБА_1
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Ківерці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Платинум Банк» про повернення помилково перерахованих коштів, -

в с т а н о в и в :
ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Платинум Банк» про повернення помилково перерахованих коштів.
В обґрунтування вимог посилається на те, що 25 жовтня 2015 року між ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством «Платинум Банк» був укладений кредитний договір № 2155/7015MS5KAIPG1, заборгованість за яким позивач сплатила ще у 2017 році. Однак, починаючи з кінця січня 2018 року нею були помилково перераховані кошти на депозитний рахунок ПАТ «ПтБ» у розмірі 2200 грн. Після чого вона зверталась із заявою до відповідача про повернення вказаних коштів, вказала реквізити банківського рахунку, куди слід перерахувати вказані кошти, однак отримала відповідь, що у звязку з ліквідацією банку перерахувати кошти з накопичувального рахунку за заявою неможливо.
Таким чином просить повернути помилково перераховані кошти на депозитний рахунок відповідача в розмірі 2200 грн. на розрахунковий рахунок за реквізитами: № 5168 7573 2333 6675 ПАТ КБ «ПриватБанк».
Відповідачем подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого на підставі рішення правління НБУ від 23.10.2017 року № 95-рш «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «ПтБ»» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 24.02.2017 року № 743 «Про початок процедури ліквідації Публічного акціонерного товариства «ПтБ» та делегування повноважень ліквідатора банку», згідно з яким розпочато процедуру ліквідації ПАТ «ПтБ» з 24.02.2017 року по 23.02.2019 року включно. Таким чином в умовах ліквідації банку щодо діяльності банку діє спеціальне законодавство, зокрема ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку, затвердженим рішенням Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 2 від 05.07.2012 року. 16.03.2017 року було відкрито накопичувальний рахунок ПАТ «ПтБ» в НБУ, з якого списання коштів неможливе. Крім того, усю відповідальність за вірність реквізитів для зарахування коштів, їх суми тощо несе платник, кошти надані позивачем зараховані на вказаний нею рахунок, однак повернення їх з накопичувального рахунку несплатоспроможного банку під час його ліквідації відсутні.
Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві.
Представник відповідача ПАТ «Платинум Банк» в судове засідання не зявився, згідно із відзивом на позовну заяву просили проводити розгляд справи у відсутності представника ПАТ «ПтБ» та в задоволенні позову відмовити у повному обсязі.
Заслухавши позивача, дослідивши представлені письмові докази, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав.
Даний договір є змішаним та містить в собі умови як кредитного договору, так і договору страхування.
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, тобто належним виконанням зобовязання з боку відповідача є повернення кредиту та сплата відсотків за користування ним у строки, в розмірі та валюті, як це було визначено кредитною угодою.
Статтею 1066 ЦК України встановлено, що за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.
Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.
Відповідно до положень ст. 1068 ЦК України банк зобов'язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка.
Банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.
Згідно зі ст. 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом.
Тобто, випадки обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, можуть бути передбачені в спеціальному законі.
В ході судового розгляду достовірно встановлено, що з 24 лютого 2017 року в банку розпочата процедура ліквідації, а тому до спірних правовідносин необхідно застосовувати положення спеціального закону, яким є Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».
Статтею 1 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (передбачено, що цим Законом встановлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків.
Тобто, процедура щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку врегульована Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним законом, що регулює дані правовідносини.
Згідно з п. 16 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» тимчасова адміністрація - процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.
Відповідно до п. 6 ст. 2 даного Закону України ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.
Таким чином, у спорах, пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.
Ст. 36 вказаного Закону України врегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації.
Зокрема, згідно з п.п. 1, 2 ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється: задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку; примусове стягнення майна (у тому числі коштів) банку, накладення арешту та звернення стягнення на майно (у тому числі кошти) банку (виконавче провадження щодо банку зупиняється, у тому числі знімаються арешти, накладені на майно (у тому числі на кошти) банку, а також скасовуються інші вжиті заходи примусового забезпечення виконання рішення щодо банку).
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 46 даного Закону з дня початку процедури ліквідації банку банківська діяльність завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню чи збільшений ліквідаційної маси.
Відповідно до правової позиції, викладеної в постанові Верховного суду України від 20 січня 2016 року у справі № 6-2001цс15, введення в банк тимчасової адміністрації унеможливлює стягнення коштів у будь-який інший спосіб, аніж це передбачено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».
Так як ОСОБА_1 звернулася до Публічного акціонерного товариства «Платинум Банк» з заявою про повернення помилково перерахованих коштів в сумі 2200 грн. після початку ліквідаційної процедури Публічного акціонерного товариства «Платинум Банк» (точної дати встановити неможливо, оскільки до позовної заяви додано копію заяви без будь-якої дати та підпису заявника), що унеможливлює примусове стягнення коштів з відповідача в силу положень п. 2 ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», тому суд вважає, що правових підстав для задоволення її позовних вимог немає.
До того ж, позивачем не надано будь-яких доказів про наявність грошових коштів на відповідному рахунку в банку, взагалі відомостей про погашення кредиту не надано жодних, всупереч п. 2.14 Договору, відповідно до якого остаточне погашення заборгованості за Договором здійснюється після уточнення суми платежу засобами телефонного звязку згідно з Умовами споживчого кредитування Банку (а.с. 6) будь-які відомості про виконання вказаного пункту договору відсутні, що позбавляє суд можливості встановити, що кошти, які просить повернути позивач взагалі наявні на її банківському рахунку і не є коштами, призначеними (внесеними) в рахунок погашення заборгованості за таким договором.
Крім того, відповідно до квитанцій від 16.03.2018 року та 18.01.2018 року (а.с. 7) ОСОБА_3 було здійснено платежі по 1100 грн. в рахунок погашення кредиту, погашення заборгованості за кредитом № 2156/7015ES5KAIPG1 за ОСОБА_1. Таким чином з квитанцій вбачається, що грошові кошти були перераховані не позивачем, а ОСОБА_3.
Аналізуючи досліджені в судовому засіданні докази у їх сукупності, суд вважає, що відсутні підстави для задоволення позову.
Керуючись ст. ст. 12, 81, 263-265, 274-279 ЦПК України, ст. 526, 1066, 1068, 1074 ЦК України, суд, -
в и р і ш и в :
В задоволенні позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Платинум Банк» про повернення помилково перерахованих коштів - відмовити.
Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя

Ківерцівського районного суду ОСОБА_4

Повний тест судового рішення складено 12.10.2018 року