печерський районний суд міста києва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2018 року Печерський районний суд м. Києва

в складі: головуючого - судді Литвинової І.В.

при секретарі Чепізі Є.І.,

за участі:

представника позивача - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Державної казначейської служби України, третя особа Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві про відшкодування матеріальної шкоди, завданої прийняттям закону, визнаного неконституційним,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2018 року позивач звернулась до суду з вказаним позовом, у якому просила стягнути з відповідача на свою користь шляхом безспірного списання з єдиного казначейського рахунку 44 952 грн в рахунок відшкодування шкоди, завданої прийняттям закону, визнаного неконституційним. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що рішенням Конституційного суду України від 27 лютого 2018 року № 1-р/2018 положення абзацу першого підпункту 164.2.19 пункту 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України, який передбачає оподаткування пенсій, визнано неконституційним та втратило чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення. В результаті застосування органами Пенсійного фонду України абзацу першого підпункту 164.2.19 пункту 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України щодо оподаткування пенсій, позивачем у період з 01 липня 2014 року по 28 лютого 2018 року недоотримано доходи у вигляді частини утриманої пенсії в сумі 44 952 грн.

Позивач звільнена від сплати судового збору на підставі п.п. 9-10 частини першої ст. 5 Закону України «Про судовий збір», що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_2, як потерпіла в наслідок Чорнобильської катастрофи першої категорії та визнана інвалідом 2 групи довічно /а. с. 9/.

Ухвалою судді від 21 вересня 2018 року відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами спрощеного провадження, з повідомленням (викликом) сторін у судове засідання /а. с. 33-34/.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позов підтримала та просила його задовольнити, з підстав викладених в позовній заяві та доданих до неї доказів.

Представники відповідача та третьої особи у судове засідання не з'явились, про час, дату, місце судового засідання повідомлені належним чином.

На час проведення судового засідання до суду не надходили відзив чи письмові пояснення відповідача або третьої особи у справі щодо позову.

Суд, заслухавши обґрунтування представника позивача, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Позивач ОСОБА_2 перебувала на обліку в Лівобережному об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві з 2003 року та отримувала пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про прокуратуру».

Відповідно до Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28 грудня 2014 року, з 01 лютого 2015 року податок на доходи фізичних осіб та військовий збір справляється з суми пенсій (включаючи суму індексації, нараховану відповідно до закону), якщо їх розмір перевищує три розміри мінімальної заробітної плати (у розрахунку на місяць), встановленої на 1 січня звітного податкового року, тобто у 2015 році - 3654 грн на місяць. Ставка ПДФО становить 15 %, якщо база оподаткування для місячного оподатковуваного доходу не перевищує десятикратний розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня звітного податкового року, та 20 %, якщо база оподаткування в календарному місяці перевищує десятикратний розмір мінімальної заробітної плати (12 180 грн для 2015 року).

Об'єктом оподаткування військового збору є розмір доходу, з якого справляється податок на доходи фізичних осіб. Ставка збору становить 1,5 % бази оподаткування.

Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році» від 24 грудня 2015 року продовжено справляння податку на доходи фізичних осіб та військового збору з пенсій. При цьому у 2016 році відповідно до ст. 167.4 Податкового кодексу України ставка податку становили 15 % бази оподаткування, визначеної у п.п. 164.2.19 пункту 164.2 ст.164 Податкового кодексу України, тобто від розміру пенсії, що перевищує три розміри мінімальної заробітної плати (у розрахунку на місяць), встановленої на 1 січня звітного податкового року (4 134 грн)

Згідно з п.п. 164.2.19 ст. 164.4 Податкового кодексу України податок на доходи фізичних осіб та військовий збір справлявся з пенсії, якщо її розмір перевищував десять розмірів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність (у розрахунку на місяць), встановленого на 1 січня звітного податкового року,у частині такого перевищення. Базою оподаткування у цьому випадку є сума пенсії, що перевищує 12 470 грн на місяць і протягом 2017 року. Ставка податку на доходи фізичних осіб у 2017 році складала 18%, військового збору 1,5 % від бази оподаткування.

Лівобережним об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві у період з липня 2014 по лютий 2018 року утримано з пенсії позивача грошові кошти в сумі 44 952, 10 грн, що підтверджується довідками про розмір призначеної та фактично отриманої пенсії від 17 квітня 2018 року (за період з 01 січня 2014 року по 31 грудня 2015 року та за період з 01 січня 2016 року по 31 березня 2018 року) /а. с. 11, 12/.

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 29.03.2017 року № 203 «Про утворення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві» правонаступником Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м.Києві є Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві.

Рішенням Конституційного Суду України від 27 лютого 2018 року №1-р/2018 визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення абзацу першого підпункту 164.2.19 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України, яким передбачено, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються суми пенсій (включаючи суму їх індексації, нараховану відповідно до закону) або щомісячного довічного грошового утримання, отримуваних платником податку з Пенсійного фонду України чи бюджету згідно із законом, якщо їх розмір перевищує десять розмірів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність (у розрахунку на місяць), встановленого на 01 січня звітного податкового року, - у частині такого перевищення, а також пенсій з іноземних джерел, якщо згідно з міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, такі пенсії підлягають оподаткуванню чи не оподатковуються в країні їх виплати. Положення абзацу першого підпункту 164.2.19 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України, визнане неконституційним, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення

Позивач, обґрунтовуючи свій позов, вказав, що Конституційний Суду України виходив із того, що право на пенсійне забезпечення є складовою конституційного права на соціальний захист відповідно до ст. 46 Конституції України, а також вказував на те, що оподаткування пенсій, починаючи від певної суми (більше десяти розмірів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, у розрахунку на місяць), є порушенням конституційного принципу рівності за ознакою майнового стану. Позивачем зазначено, що у період з 01 липня 2014 року по 28 лютого 2018 року нею недоотримано доходи у вигляді частини утриманої пенсії в сумі 44 952 грн.

Цивільним процесуальним кодексом України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, які мають відповідати вимогам належності, допустимості, достовірності та достатності.

У відповідності до частини першої ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (частина друга вказаної статті Кодексу).

Відповідно до ст.ст. 151-152 Конституції України, Конституційний Суд України вирішує питання про відповідність Конституції України (конституційність) закону України за конституційною скаргою особи, яка вважає, що застосований в остаточному судовому рішенні в її справі закон України суперечить Конституції України. Конституційна скарга може бути подана в разі, якщо всі інші національні засоби юридичного захисту вичерпано. Рішення та висновки, ухвалені Конституційним Судом України, є обов'язковими, остаточними і не можуть бути оскаржені. Закони та інші акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України або якщо була порушена встановлена Конституцією України процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності. Закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення. Матеріальна чи моральна шкода, завдана фізичним або юридичним особам актами і діями, що визнані неконституційними, відшкодовується державою у встановленому законом порядку.

За приписами ст. 22 Цивільного кодексу України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Згідно з ст. 1175 Цивільного кодексу України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі в результаті прийняття органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування нормативно-правового акта, що був визнаний незаконним і скасований, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини посадових і службових осіб цих органів.

Суб'єктом відшкодування завданої шкоди є держава і шкода відшкодовується за рахунок Державного бюджету.

Статтею 25 Бюджетного кодексу України передбачено, що Казначейство України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) у порядку, визначеному законом.

Відповідно до п.п. 4, 35, 38 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 845 від 03 серпня 2011 року, визначена судом сума підлягає стягненню за рахунок Державного бюджету України шляхом списання грошових коштів з відповідного рахунку органом Казначейства.

Таким чином, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_2 шляхом списання з єдиного казначейського рахунку 44 952 грн в рахунок відшкодування шкоди, завданої прийняттям закону, визнаного неконституційним.

Керуючись ст.ст. 8, 19, 22, 56, 151-152 Контитуція України, ст. ст. 16, 22, 1175 Цивільного кодексу України, ст. 25 Бюджетного кодексу України, ст.ст. 1-18, 76-81, 95, 141, 228, 229, 235, 241, 244, 245, 258, 259, 263-265, 268, 289, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 до Державної казначейської служби України, третя особа Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві про відшкодування матеріальної шкоди, завданої прийняттям закону, визнаного неконституційним задовольнити.

Стягнути з Державної казначейської служби України () на користь ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, уродж. м. Курахово, Марїнського району, Донецької області, прож. АДРЕСА_1 реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) у відшкодування матеріальної шкоди, завданої прийняттям закону, визнаного неконституційним 44 952 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 06 листопада 2018 року.

Суддя І. В. Литвинова