АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1515/18Головуючий по 1 інстанції ОСОБА_1
Категорія: 27 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2018 року

м.Черкаси

Апеляційний суд Черкаської області у складі колегії суддів:

ОСОБА_3, ОСОБА_2В, .ОСОБА_4

секретар: Чуйко А.В.

учасники справи:

позивач Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк»,

відповідачі ОСОБА_5, ОСОБА_6

третя особа Публічне акціонерне товариство «Укрсиббанк»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на рішення Соснівського районного суду м.Черкаси від 23 липня 2018 року у складі судді Романенко В.А., :

в с т а н о в и в :

У вересні 2015 року ПАТ «Дельта Банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про звернення стягнення на предмет застави шляхом передачі майна у власність банку.

Позов обґрунтованим тим, що 20 серпня 2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (правонаступник АТ «УкрСиббанк») та ОСОБА_5, був укладений кредитний договір № 1, згідно з умовами якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 88000 доларів США на строк з 20 серпня 2007 року до 18 серпня 2017 року.

Банк свої зобов'язання за кредитним договором повністю виконав, надавши відповідачеві кредит, в розмірі та строки передбачені кредитним договором.

З метою забезпечення виконання грошових зобов'язань за вказаним договором про надання кредиту, іпотекодавець ОСОБА_5 за договором іпотеки № 61526 від 20 серпня 2007 року передав у заставу рухоме майно, а саме: цілий житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходяться за адресою: Черкаська область, м. Черкаси, провулок Кропивницького, 2, та належить іпотекадавцю на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно.

На підставі рішення загальних зборів акціонерів від 27 жовтня 2009 року АКІБ «УкрСиббанк» змінило назву на ПАТ «УкрСиббанк», яке є правонаступником усіх прав та зобовязань АКІБ «УкрСиббанк».

8 грудня 2011 року своє право вимоги, що виникло з кредитного договору у ПАТ «УкрСиббанк», останнім передано ПАТ «Дельта банк», що підтверджується договором купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 8 грудня 2011 року.

Позичальник умови кредитного договору належним чином не виконує, про що неодноразово повідомлявся, в тому числі й шляхом направлення письмової вимоги про виконання зобов'язань згідно умов кредитного договору. Однак, зобов'язання не виконані, у зв'язку з чим, станом на 31 липня 2015 року за відповідачем наявна заборгованість відповідно до наданого розрахунку у сумі: 2871173,58 грн., з яких: тіло кредиту 1347104,73 грн., відсотки 320635,97 грн.

Посилаючись на вказані обставини, позивач просив суд в рахунок погашення заборгованості в сумі 2871173,58 грн. за кредитним договором № 0 від 7 серпня 2006 року звернути стягнення на предмет іпотеки з ОСОБА_5, шляхом визнання права власності за ПАТ «Дельта Банк».

Ухвалою Соснівського районного суду м.Черкаси від 16 січня 2018 року залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ПАТ «Укрсиббанк».

Рішенням Соснівського районного суду м.Черкаси від 23 липня 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення мотивоване тим, що положенням іпотечного договору передбачено право іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки відповідно до застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що є виключно позасудовим способом урегулювання спору.

У серпні 2018 року ПАТ «Дельта банк» звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати рішення Соснівського районного суду м.Черкаси від 23 липня 2018 року, посилаючись на порушення норм матеріального права.

В обґрунтування апеляційної скарги вказав, що, враховуючи невизнання та порушення прав іпотекодержателя, існують всі підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі предмету іпотеки у власність іпотекодержателю.

Також, враховуючи правові позиції, викладені в постановах Верховного Суду України, зокрема у цивільних справах №6-1851цс15 від 30 березня 2016 року, №6-1219цс16 від 14 вересня 2016 року, №6-1685цс16 від 21 вересня 2016 року та ухвали ВССУ з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30 серпня 2017 року по цивільній справі №6-6593св16, вказав, що вищими судовими інстанціями, при розгляді даної категорії спорів підтверджено право скаржника на такий спосіб захисту свого порушеного права, як стягнення заборгованості за кредитним договором, шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки з набуттям його у власність в судовому порядку, в рахунок виконання того зобовязання, яке така іпотека і забезпечує.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга підлягає залишенню без задоволення.

Судом встановлено, що 20 серпня 2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (правонаступник АТ «УкрСиббанк») та ОСОБА_5, був укладений кредитний договір № 1, згідно з умовами якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 88000 доларів США на строк з 20 серпня 2007 року до 18 серпня 2017 року. (Т.1 а.с. 9-16)

З метою забезпечення належного виконання грошових зобов'язань за вказаним кредитним договором у той же день між АКІБ «Уксиббанк» та ОСОБА_5 і ОСОБА_6 укладено іпотечний договір, за умовами якого останні передали в іпотеку банку цілий житловий будинок, що знаходиться в м.Черкаси, пров.Кропивницького, 2

8 грудня 2011 між ПАТ «Укрсиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, зокрема, і за зазначеним кредитним договором.

ОСОБА_5 належним чином не виконував умови кредитного договору, у зв'язку з чим станом на 31 липня 2015 року утворилася заборгованість.

Звертаючись до суду із позовом, ПАТ «Дельта Банк» посилалось на те, що в результаті неналежного виконання умов кредитного договору утворилася заборгованість, яку позичальник, незважаючи на вимоги, не погасив, що є підставою для звернення стягнення на предмет іпотеки. При цьому, предметом позову є звернення стягнення у спосіб визнання права власності за банком на іпотечне майно.

Законом України «Про іпотеку» передбачено три способи задоволення забезпечених іпотекою вимог кредитора шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий (на підставі рішення суду), два позасудові - на підставі виконавчого напису нотаріуса та на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя.

Сам договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, що передбачає передачу іпотекодержателю права власності, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно.

У частині першій статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно із частиною першою статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 628 ЦК України визначено зміст договору, який становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Щодо порядку звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на нього за іпотекодержателем ОСОБА_7 Верховного Суду у своїй постанові від 21 березня 2018 року у справі № 14-38цс18 сформувала наступний правовий висновок.

У статті 12 Закону України «Про іпотеку» визначено, що в разі порушення іпотекодавцем обов'язків, установлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом.

Стаття 33 цього Закону передбачає, що в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, установлених статтею 12 цього Закону.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Тобто, законом передбачено чітко визначені способи звернення стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання чи неналежного виконання забезпеченого іпотекою зобов'язання.

Згідно зі статтею 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати:передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку»; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

Отже, сторони в договорі чи відповідному застереженні можуть передбачити як передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в позасудовому порядку, так і надання іпотекодержателю права від свого імені продати предмет іпотеки як за рішенням суду, так і на підставі відповідного застереження в договорі про задоволення вимог іпотекодержателя чи застереження в іпотечному договорі на підставі договору купівлі-продажу.

Стаття 37 Закону України «Про іпотеку» не містить можливості визнання права власності на предмет іпотеки за іпотекодержателем за рішенням суду.

Відповідно до цієї статті іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржене іпотекодавцем у суді.

Таким чином, чинним законодавством передбачене право оспорити в суді державну реєстрацію права власності на предмет іпотеки, набутого в позасудовому порядку.

Для реалізації іпотекодержателем позасудового способу звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на нього за загальним правилом необхідні тільки воля та вчинення дій з боку іпотекодержателя, якщо договором не передбачено іншого порядку.

При цьому позивач не позбавлений відповідно до статей 38, 39 Закону України «Про іпотеку» можливості звернутися до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки в інший спосіб, ніж визнання права власності на нього.

Застереження в договорі про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом визнання права власності на предмет іпотеки - це виключно позасудовий спосіб урегулювання спору, який сторони встановлюють самостійно у договорі.

Пунктом 5.2 договору іпотеки від 20 серпня 2007 року, укладеного між банком та ОСОБА_5, ОСОБА_6, передбачено, що задоволення вимог іпотекодержателя здійснюється: шляхом добровільної передачі предмету іпотеки у власність іптекодержателя та шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Згідно з пунктом 5.3.1 договору іпотеки, сторони погодили, що у випадку невиконання (або часткового виконання) позичальником та/або іпотекодавця своїх зобовязань перед іпотекодержателем за кредитним договором та/або договором, предмет іпотеки переходить у власність іпотекодержателя. Перехід права власності не потребує додаткового оформлення і сторони погоджуються про те, що «Застереження про добровільну передачу» відображає усі питання по переходу права власності від іпотекодавця до іпотекодержателя щодо яких сторони мали намір домовитись.

Також, п.5.4 передбачено, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється за рішенням суду, чи на підставі виконавчого напису нотаріуса. Реалізація предмету іпотеки, на який звернуто стягнення, провадиться шляхом його продажу з публічних торгів. (п.5.4.1)

Сторони, підписавши іпотечний договір, обумовили всі його умови, у тому числі вирішили питання щодо позасудового врегулювання спору і не передбачили можливості звернення до суду іпотекодержателя з позовом про визнання за ним права власності на предмет іпотеки.

Із урахуванням наведеного, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову ПАТ «Дельта Банк», оскільки передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки є позасудовим способом врегулювання спору, який здійснюється за згодою сторін без звернення до суду.

Всі доводи апеляційної скарги ПАТ «Дельта Банк», які ґрунтуються на тому, що банк має право в разі порушення умов кредитного договору вимагати в судовому порядку визнання за ним права власності на майно, передане в іпотеку, не заслуговують на увагу і спростовуються встановленими вищенаведеними фактичними обставинами справи та положеннями законодавства.

Доводи апеляційної скарги правильності висновків суду не спростовують і не дають підстав для її задоволення, тому рішення Соснівського районного суду м.Черкаси від 23 липня 2018 року підлягає залишенню без змін.

Сплачений ПАТ «Дельта банк» судовий збір при подачі апеляційної скарги поверненню не підлягає відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» залишити без задоволення.

Рішення Соснівського районного суду м.Черкаси від 23 липня 2018 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа: Публічне акціонерне товариство «Укрсиббанк», про звернення стягнення на предмет застави шляхом передачі майна у власність будинку залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Судді Б.Б.Вініченко

ОСОБА_2

ОСОБА_4