Провадження № 2/229/747/2018
РІШЕННЯ

іменем України

02 жовтня 2018 року м. Дружківка

Дружківський міський суд Донецької області у складі:

головуючого судді Лопатко Н.В.

секретаря судового засідання Буймістрової А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Дружківка цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

В С Т А Н О В И В:

Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись з позовною заявою до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позову позивачі зазначили, що вони є власниками будинку за адресою: м. Дружківка, вул. Л.Українки, б.83, на підставі договору дарування жилого будинку від 13.02.1995 року. Зазначають, що у вказаному будинку зареєстрований їх син ОСОБА_3 Син з червня 2014 року не проживає у даному будинку. Факт реєстрації в будинку відповідача заважає позивачам вільно користуватися та розпоряджатися своєю власністю, змушує безпідставно сплачувати зайві кошти за комунальні послуги. Відповідач добровільно знятися з реєстрації не може, що змусило позивачів звернутися до суду з вказаним позовом.

В супереч вимогам ст. 178 ЦПК України відповідач не скористався своїм правом надати відзив на позовну заяву у встановлений судом строк.

В судове засідання позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не зявились, про дату час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, проте надали заяву в якій просили розглянути справу без їх участі та наполягали на задоволенні позовних вимог.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду повідомлявся належним чином та своєчасно, проте надав до суду заяву в якій просить розглядати справу у його відсутність, позовні вимоги визнає в повному обсязі та не заперечує проти їх задоволення. Підпис відповідача завірено нотаріально.

Дослідивши обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

Судом установлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є власниками жилого будинку, розташованого в місті Дружківка по вулиці Л.Українки, будинок № 83 на підставі договору дарування жилого будинку від 13 лютого 1995 року зареєстровано в реєстрі за № 2-653 державним нотаріусом Дружківської державної нотаріальної контори ОСОБА_4

Відповідач ОСОБА_3 є сином позивачів, що підтверджується свідоцтвом про народження виданим 24.09.1969 року серія І-АВ № 106331 та зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується записами в будинковій книзі. Також факт реєстрації відповідача ОСОБА_3 за вказаною адресою підтверджується довідкою № 165 від 13.06.2018 року виданої виконавчим комітетом Дружківської міської ради Донецької області.

З акту від 14.06.2018 року підписаного головою територіального комітету мікрорайону №18 вбачається, що ОСОБА_3 зареєстрований, але фактично з 2014 року не проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2.

Конституція України у ст. 47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду.

Статтею 72 ЖК України встановлено визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України.

Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст. ст. 379, 382 ЦК України).

Права власника житлового будинку (квартири) визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Окрім цього, відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України, з урахуванням положень ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Члени сім`ї власника житла втрачають право на користування житловим приміщенням у разі відсутності їх без поважних причини понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом.

Проте відповідач ОСОБА_3 в будинку не мешкає більше року, перешкод йому в цьому не чиниться, витрат по утриманню житла ОСОБА_3 не несе, не є членом сім`ї власників, оскільки з врахуванням тривалості їх мешкання окремо один від одного, їх не можна вважати членами однієї сім`ї, його реєстрація в будинку порушує охоронюване законом право власності позивачів, позивачі заперечують проти реєстрації відповідача у їх житлі, суд вважає, що відповідача слід визнати таким, що втратив право на користування житлом позивачів, а задоволення позову власників про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, є належним способом усунення перешкод у користуванні власністю, а вказане рішення суду - підставою для зняття особи з реєстрації місця проживання.

Враховуючи, що визнання позову відповідачем не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд знаходить всі підстави для ухвалення рішення про задоволення позову в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 4, 5, 10, 13, 76 - 80, 89, 259, 263 - 265, п. 15.5 перехідних положень ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1, мешкає за адресою: Донецька область, м. Дружківка, вул. Л.Українки, буд. 83), ОСОБА_2 (РНОКПП, НОМЕР_2, мешкає за адресою: Донецька область, м. Дружківка, вул. Л.Українки, буд. 83) до ОСОБА_3 (РНОКПП згідно довідки ДФС невідомий, зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3) про визнання особи такою, що втратила право користування житлом задовольнити в повному обсязі.

Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме будинком № 83 по вул. Л.Українки, м. Дружківка Донецької області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення , якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене учасниками справи в апеляційному порядку до Апеляційного суду Донецької області через Дружківський міський суд Донецької області шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Суддя: Н. В. Лопатко