Постанова

Іменем України

26 вересня 2018 року

м. Київ

справа № 494/601/16-ц

провадження № 61-20499св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І., Коротуна В. М. (суддя-доповідач),

Крата В. І.,

учасники справи:

заявник - ОСОБА_2,

представник заявника - ОСОБА_3,

заінтересовані особи: відділ державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби у Березівському районі Березівського міжрайонного управління юстиції в Одеській області, Ряснопільська сільська рада Березівського району Одеської області,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Березівського районного суду Одеської області від 13 липня 2016 року в складі судді Римаря І. А. та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 28 листопада 2016 року в складі колегії суддів: Станкевича В. А., Бабія А. П., Варикаші О. Д.,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду із заявою про оголошення фізичної особи померлою, заінтересовані особи: відділ державної реєстрації актів цивільного стану реєстрації служби у Березівському районі Березівського міжрайонного управління юстиції в Одеській області, Ряснопільська сільська рада Березівського району Одеської області.

Заява мотивована тим, що ОСОБА_5 є її чоловіком, який у квітні

2007 року пішов з дому у сторону Миколаївської області і з того часу жодних відомостей від нього не було. У серпні 2008 року зверталась до Березівського районного відділу поліції із заявою про відсутність ОСОБА_5 за останнім місцем проживання, проте місце перебування її чоловіка не було встановлено. Заявник зазначала, що факт смерті чоловіка необхідно встановити для отримання соціальної допомоги на дітей та прийняття спадщини, а саме земельної ділянки, розташованої на території Ряснопільської сільської ради Березівського району Одеської області. Також, зазначала, що має намір узаконити шлюбні відносини з іншим чоловіком.

З урахуванням викладеного, ОСОБА_2 просила суд оголосити ОСОБА_5 померлим.

Рішенням Березівського районного суду Одеської області від 13 липня 2016 року в задоволенні заяви відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив із того, що відсутні належні та допустимі докази наявності обставин, за яких можна припустити смерть ОСОБА_5, або дають підставу вважати загибель його.

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 28 листопада 2016 року рішення Березівського районного суду Одеської області від 13 липня 2016 року скасовано та заяву ОСОБА_2 про оголошення фізичної особи померлою залишено без розгляду.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та залишаючи заяву без розгляду, апеляційний суд виходив з того, що вказана справа не може бути розглянута у порядку окремого провадження та повинна розглядатися у порядку позовного провадження, оскільки обставини справи свідчать про наявність спору про право.

10 січня 2017 рокуОСОБА_2 подаладо Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права,просила скасувати рішення судів попередніх інстанцій та ухвалити нове рішення про задоволення заяви.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами попередніх інстанцій не надано належної оцінки усім доказам наявним у матеріалах справи, а також належним чином не перевірено наданих доказів у справі.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

05 травня 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що з 15 січня 1993 року ОСОБА_2 перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5 Від шлюбу мають дітей: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2.

У серпні 2008 року заявник зверталась до Березівського районного відділу поліції з заявою про відсутність ОСОБА_5 за останнім місцем проживання, проте місце перебування чоловіка не було встановлено.

Відповідно до довідки від 28 березня 2016 року № 164/02-23, виданої Ряснопільською сільською радою Березівського району Одеської області, ОСОБА_5 зареєстрований у АДРЕСА_1, проте з квітня 2007 року за вказаною адресою не проживає.

ЛистомБерезівського відділення поліції Комінтернівського відділу Головного управління Національної поліції в Одеській області від 03 липня 2016 року

№ 45/1-5758 повідомлено про те, що ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, мешканець: АДРЕСА_2 розшукується відділенням як безвісно зникла особа, відносно якого заведено ОРС категорії «Розшук» та присвоєно від 28 серпня 2008 року

№ 016700. У ході проведення оперативно-розшукових заходів працівниками сектору кримінальної поліції Березівського відділення поліції місцезнаходження розшукуємої особи не встановлено.

Статтею 234 ЦПК України 2004 року встановлено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають юридичне значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до статті 235 ЦПК України 2004 року справи окремого провадження розглядаються судом із додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду, що зумовлено особливостями справ окремого провадження, у тому числі й про встановлення фактів, що мають юридичне значення, а саме: відсутністю спору про право.

Згідно із статтею 246 ЦПК України 2004 року заява про визнання фізичної особи безвісно відсутньоюабо оголошення її померлою подається до суду за місцем проживання заявника або за останнім відомим місцем проживання (перебування) фізичної особи, місцеперебування якої невідоме, або за місцезнаходженням її майна.

Відповідно до статті 247 ЦПК України 2004 року у заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою або оголосити її померлою; обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку.

Статтею 46 ЦК України встановлено, що фізична особа може бути оголошена судом померлою, якщо у місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування протягом трьох років, а якщо вона пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку, - протягом шести місяців, а за можливості вважати фізичну особу загиблою від певного нещасного випадку або інших обставин внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру - протягом одного місяця після завершення роботи спеціальної комісії, утвореної внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

Відповідно до змісту зазначеної норми кожна з цих підстав є самостійною для визнання особи такою, що померла, і в залежності від підстав визнання особи, такою що померла, визначається строк, протягом якого мають бути відсутні відомості про особу у місті її постійного проживання.

Згідно зі статтею 47 ЦК України правові наслідки оголошення фізичної особи померлою прирівнюються до правових наслідків, які настають у разі смерті. Спадкоємці фізичної особи, яка оголошена померлою, не мають права відчужувати протягом п'яти років нерухоме майно, що перейшло до них у зв'язку з відкриттям спадщини. Нотаріус, який видав спадкоємцеві свідоцтво про право на спадщину на нерухоме майно, накладає на нього заборону відчуження.

Відповідно до частини шостої статті 235 ЦПК України, якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз'яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

У пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року (зі змінами від 25 травня 1998 року) № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» роз'яснено, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право.

Як роз'яснено у пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України

від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов'язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними.

Звертаючись з заявою про оголошення фізичної особи померлою,

ОСОБА_2 посилалась на те, що встановлення факту смерті її чоловіка ОСОБА_5 їй необхідно для отримання соціальної допомоги для дітей, прийняття спадщини та державної реєстрації шлюбу з іншим чоловіком, що відповідає вимогам статті 247 ЦПК України 2004 року.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та залишаючи заяву про оголошення фізичної особи померлою без розгляду, апеляційний суд дійшов помилкового висновку про те, що дана справа вирішується в порядку позовного провадження, оскільки в даній справі не вбачається спору про право та такі заяви розглядаються в порядку окремого провадження, що прямо передбачено нормами чинного законодавства.

Ураховуючи, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судом повністю не встановлено, а тому судове рішення не відповідає вимогам статті 263 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу статті 411 ЦПК України є підставою для його скасування з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 389, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палатиКасаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 28 листопада 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.

З моменту прийняття постанови судом касаційної інстанції скасовані або визнані нечинними рішення, постанови та ухвали суду першої або апеляційної інстанції втрачають законну силу та подальшому виконанню не підлягають.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді: Н. О. Антоненко

В.І. Журавель

В.М. Коротун

В.І. Крат