АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 березня 2018 року

м. Рівне

Справа № 569/9272/16-ц

Провадження № 22-ц/787/295/2018

Апеляційний суд Рівненської області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого Ковальчук Н. М.

суддів: Бондаренко Н. В., Шеремет А. М.,

секретар судового засідання - Пиляй І.С.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1;

позивач - ОСОБА_2;

відповідач - ОСОБА_3

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 28 листопада 2017 року у складі судді Панас О.В, ухваленого в м. Рівне о 14 годині 48 хв., відомості про дату виготовлення повного тексту рішення відсутні,

в с т а н о в и в :

Відповідно до п.9 розділу ХІІІ Перехідні положення ЦПК України вредакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» к справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

ОСОБА_1, ОСОБА_2 звернулися до Рівненського міського суду Рівненської області з позовом до ОСОБА_3 про стягнення шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та відшкодування моральної шкоди. Свої вимоги обґрунтовували тим, що винними діями відповідачки ОСОБА_3, яка порушила правила дорожнього руху та створила ДТП, що встановлено рішенням суду, завдано матеріальну шкоду позивачу ОСОБА_1, котра полягає у значних пошкодженнях його автомобіля, понесенні витрат на проїзд та проживання, на послуги евакуатора та вартість бензину, витрати на проведення авто товарознавчого дослідження та оплату послуг адвоката, а також матеріальну шкоду позивачці ОСОБА_2, що полягає у понесенні витрат на проїзд та проживання. Діями відповідачки також завдано моральну шкоду позивачці, яку позивач оцінив у 92 000 грн., і яка полягає у погіршенні стану її здоров'я (удар в голову та щелепу) та сильних душевних хвилюванням за своє здоров'я та життя майбутньої дитини, адже на момент ДТП позивачка була вагітною.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 28 листопада 2017 року вказаний позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду на суму 91 747 грн.54 коп.. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду в сумі 350 грн. 00 коп.. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 понесені витрати на оплату судового збору в сумі 917 грн. 47 коп.. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 понесені витрати на оплату судового збору в сумі 640 грн. 00 коп.. В задоволенні решти вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції вмотивовано тим, що нормами чинного законодавства тягар цивільної відповідальності покладається на винну у завданні шкоди особу, якою є водій автомобіля чи особа, яка на відповідній правовій підставі керувала автомобілем та з вини якої сталась ДТП, та враховано належні та достовірні докази на підтвердження понесених позивачами витрат. В частині відмови у задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди, завданої позивачці, суд обґрунтував свою позицію порушенням принципу суб'єктивного права при пред'явленні позову, оскільки з вимогою про стягнення моральної шкоди на користь ОСОБА_2 звернувся ОСОБА_1, не надавши доказів, що він є її представником, а тому вимога в частині стягнення моральної шкоди не підлягає до задоволення за недоведеністю належними та достовірними доказами.

Вважаючи рішення суду незаконним, необґрунтованим в частині задоволення позову про відшкодування матеріальної шкоди, ОСОБА_3 оскаржила його в апеляційному порядку. В поданій апеляційній скарзі доводить, що місцевий суд при вирішенні спору не взяв до уваги висновку судової експертизи від 14.03.2017р., яким визначено економічну недоцільність проведення відновлювального ремонту транспортного засобу та не застосував норми Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», поклавши на відповідачку відшкодування матеріальної шкоди у розмірі більшому, ніж зазнали позивачі. Зазначає, що від суми матеріального збитку, визначеного судовою експертизою - 198 321,45 грн. слід відняти вартість працездатних складових після ДТП - 101 149,74 грн. та суму страхової виплати - 50 000,00 грн. і додати вартість послуг евакуатора - 4 060,00 грн.. Погоджується сплатити на користь позивача ОСОБА_1 матеріальну шкоду в сумі 51 231,71 грн., позивачки ОСОБА_2 - матеріальну шкоду в сумі 350,00 грн., а також судовий збір: на користь ОСОБА_1 - 917,00 грн., ОСОБА_2 - 640,00 грн., у зв'язку з чим і просить апеляційний суд змінити рішення суду першої інстанції.

Дослідивши матеріали та обставини справи на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, апеляційний суд прийшов до висновку, що в її задоволенні слід відмовити, а оскаржуване рішення залишити без змін. При цьому апеляційний суд виходить з наступного.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що 30 квітня 2016 року о 21.02 год. ОСОБА_3, керуючи на 372 км автодороги сполученням Київ-Чоп автомобілем марки «Volkswagen Golf», д.н.з. НОМЕР_1, порушила п.10.1 Правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження керованого нею транспортного засобу, а також механічні пошкодження автомобіля марки «Peugeot 207», д.н.з. НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_1.

Постановою Рівненського міського суду Рівненської області від 17.05.2016 року ОСОБА_3 визнана винною у вчиненні адміністративного правопорушення за ст. 124 КУпАП та відносно неї застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн..

Звертаючись до суду з даним позовом, позивачі обґрунтовували свої вимоги тим, що винними діями відповідачки ОСОБА_3, яка порушила Правила дорожнього руху та створила ДТП, що встановлено судовим рішенням, завдано їм матеріальну шкоду та моральну шкоду, яку і просили стягнути на свою користь.

Частково задовольняючи позовні вимоги про стягнення матеріальної шкоди, суд першої інстанції керувався передбаченим законом обов'язком винної у завданні шкоди особи, якою є водій автомобіля чи особа, яка на відповідній правовій підставі керувала автомобілем та з вини якої сталась ДТП, відшкодувати таку шкоду потерпілим особам, та врахував належні та достовірні докази на підтвердження розміру збитків.

На підтвердження даних висновків у рішенні суду містяться необхідні доводи та обґрунтування, з якими погоджується і суд апеляційної інстанції.

Рішення суду в частині відмови у відшкодуванні моральної шкоди сторонами не оскаржене, а тому у відповідності до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України апеляційним судом у цій частині не переглядається.

Частиною 1 ст. 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Як встановлено судом, позивач ОСОБА_1 є власником автомобіля «Peugeot 207», д.н.з. НОМЕР_2, 2010 року випуску.

Внаслідок вищевказаної ДТП автомобіль отримав ушкодження. Згідно звіту ТОВ «Експертна компанія «Укравтоекстептиза-Стандарт» № С16-170 від 16.05.2016р. про визначення вартості матеріального збитку автомобіля «Peugeot 207», д.н.з. НОМЕР_2, матеріальний збиток, заподіяний власнику автомобіля станом на 30.04.2016р. складає 134 035,40 грн. (а.с. 55).

З Полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів вбачається, що відповідальність ОСОБА_3 була застрахована в СК «Київський страховий дім» на суму 50 000,00 грн. за шкоду, заподіяну майну. Дана сума була виплачена страховиком позивачу. Таким чином, сума відшкодування становить різницю від вартості матеріального збитку згідно висновку оціночної компанії та страхової суми: 134 035,40 грн. - 50 000,00 = 84 035,40 грн..

Апеляційний суд погоджується із стягнутими на користь ОСОБА_1 відшкодуванням витрат на евакуатор в сумі 40 60,00 грн., які підтверджуються квитанцією № 005112 від 08.05.2016р., виданої ФОП ОСОБА_4, витрат на проведення оцінки - 1000,00 грн. (квитанція до прибуткового касового ордеру № 128 від 17.05.2016р.) та витратами на правову допомогу 2652,00 грн., які також підтверджені відповідними документами про оплату надання правової допомоги та участь адвоката в судовому засіданні. Такі витрати позивача, які в сукупності становлять суму 91 747,54 грн., підтверджені належними та достовірними доказами, і не спростовані відповідачкою.

Так само матеріали справи містять докази на підтвердження витрат позивачки ОСОБА_2 по оплаті вартості проживання в готелі «ІНФОРМАЦІЯ_1» (ФОП ОСОБА_5), який розташований у АДРЕСА_1, у період з 30.04.2016 р. по 01.05.2016 р. на суму 350,00 грн. (рахунок №1479 від 01.05.2016 р.), і які підлягають до стягнення на її користь з відповідачки ОСОБА_3.

Що стосується доводів апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції неправомірно віддано перевагу Звіту про оцінку матеріального збитку від 16.05.2016р. перед Висновком судової експертизи від 14.03.2017р., яким визначено економічну недоцільність проведення відновлювального ремонту транспортного засобу та не застосував норми ст. 30 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», поклавши на відповідачку відшкодування матеріальної шкоди у розмірі більшому, ніж зазнали позивачі, то вони колегією суддів відхиляються з наступних міркувань.

Відповідно до Висновку експерта Рівненського НДЕКЦ № 3.3-20/17 від 14.03.2017р., вартість відновлювального ремонту автомобіля «Peugeot 207», д.н.з. НОМЕР_2, станом на 30.04.2016р. складала 201 329,16 грн. (а.с. 165 зв.).

Обґрунтовуючи свій висновок, експерт вказав, що при визначенні вартості відновлювального ремонту експерт-оцінювач у своєму звіті не врахував вартості відновлювальних робіт (а.с. 164).

Проте, як вбачається із самої калькуляції, яку використав оцінювач при складання звіту, включена вартість відновлювальних робіт пошкодженого транспортного засобі позивача (а.с. 166-171). Тому Звіт № 257П від 25.05.2016р. про оцінку транспортного засобу, на який послався суд, містить ремонтну калькуляцію із зазначенням вартості ремонтно-відновлювальних робіт, яка включена до загальної вартості відновлювального ремонту.

Окрім цього, вищевказаний Висновок експертизи № 3.3-20/17 від 14.03.2017р. містить вказівку на вартість ремонту та заміни можливих закритих (візуально невидимих) пошкоджень вузлів та агрегатів даного автомобіля. Такі доводи не можна взяти до уваги і вони не спростовують законність рішення суду в частині визначення вартості відновлювального ремонту згідно Акту від 16.05.2016р., так як припущення при визначенні вартості відновлювально-ремонтних робіт не допускаються.

До того ж, як видно з Висновку № 3.3-20/17 від 14.03.2017р., на експертизу було надано лише матеріали цивільної справи (а.с. 161 зв.) і огляд автомобіля не здійснювався, а тому такий висновок не може вважатися достовірним.

Натомість звіт № 257П від 25.05.2016р. про оцінку транспортного засобу «Peugeot 207», д.н.з. НОМЕР_2, проведений з оглядом автомобіля , що підтверджується протоколом огляду транспортного засобу від 11 травня 2016 року (а.с. 144) і вартість матеріального збитку складає 134 035,40 грн. (а.с. 55).

Таким чином, саме звіт № 257П від 25.05.2016р. про оцінку транспортного засобу, покладений судом в основу рішення, відповідає як матеріалам справи, так і вимогам Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженій наказом Міністерства юстиції України та Фондом державного майна України від 24.07.2009 року.

Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з'ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов'язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак, будь-яких доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, особою, яка подала апеляційну скаргу, не надано.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв'язку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 28 листопада 2017 року залишити без зміни.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий суддя Ковальчук Н. М.

Судді: Бондаренко Н. В.

Шеремет А. М.