АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1567/18Головуючий по 1 інстанції
Категорія: 30 Пироженко В.Д. Доповідач в апеляційній інстанції Василенко Л.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2018 року Апеляційний суд Черкаської області в складі колегії суддів цивільної палати:

головуючого - Василенко Л.І.

суддів: Нерушак Л.В., Фетісової Т.Л.

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Черкаси апеляційні скарги представника Державної Казначейської служби України - Яроша Сергія Васильовича та представника Головного управління Національної поліції в Черкаській області - Желізняк Юлії Віталіївни на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 16 липня 2018 року (постановлене в приміщенні Соснівського районного суду м. Черкаси під головуванням судді Пироженко В.Д. 16 липня 2018 року о 12:35:15, повний текст рішення складено 18 липня 2018 року) у справі за позовом ОСОБА_5 до Казначейської служби України, Головного управління Національної поліції в Черкаській області про стягнення моральної шкоди,:

в с т а н о в и в :

17 травня 2018 року ОСОБА_5 звернувся в суд з позовом до Державної казначейської служби України, Головного управління Національної поліції в Черкаській області про стягнення моральної шкоди.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що вироком Соснівського районного суду м. Черкаси від 14 червня 2016 року він був визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 158-1 КК України і йому було призначено покарання у вигляді штрафу в розмірі 1 700 грн.

Ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 22 листопада 2016 року вказаний вирок скасовано, а кримінальне провадження закрите у зв'язку з відсутністю в його діях складу злочину.

Вважає, що в результаті незаконного притягнення його до кримінальної відповідальності та незаконного засудження, йому завдано значну моральну шкоду, оскільки було порушено його права як людини та громадянина, порушено нормальні життєві зв'язки, він був змушений відлучатися від роботи для поїздок до слідчого та суду, виправдовуватись перед своїми друзями та знайомими у своїй невинуватості, так як події описані у вироці суду мали місце лише на виборчій дільниці, яка розташована за його місцем проживання, тому оцінює моральну шкоду в розмірі 100 521 грн.

Просив суд стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України на його користь завдану йому моральну шкоду в розмірі 100521 грн.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 16 липня 2018 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Державного казначейства України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку в рахунок відшкодування моральної шкоди на користь ОСОБА_5 37 507 грн.

Судові витрати віднесено за рахунок держави.

Рішення суду мотивоване тим, що позивач перебував під слідством та судом з 23 лютого 2016 року по 22 листопада 2016 року, тобто 9 повних місяців, чим завдано йому моральну шкоду. Розмір такої шкоди визначається виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом.

В апеляційній скарзі, поданій 20 серпня 2018 року, Головне управління Національної поліції в Черкаській області в особі представника Желізняк Ю.В., вважаючи рішення суду ухваленим з порушенням норм процесуального права та при неправильному застосуванні норм матеріального права, просило скасувати рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 16 липня 2018 року та постановити нове, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 відмовити повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що до даних правовідносин не застосовується презумпція моральної шкоди. Це право реалізується шляхом процесуального доведення наявності шкоди та її розміру.

Зазначало, що саме позивач повинен довести не тільки протиправність поведінки відповідача, а й наявність самої моральної шкоди та причинний зв'язок між поведінкою відповідача та заподіяною шкодою. У матеріалах справи, на переконання скаржника, відсутні належні докази заподіяння моральної шкоди.

В апеляційній скарзі, поданій 28 серпня 2018 року, Державна казначейська служба України в особі представника Яроша С.В., вважаючи, що рішення суду винесене з порушення норм процесуального права та при неправильному застосуванні норм матеріального права, при неповно з'ясованих обставинах справи, просило скасувати рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 16 липня 2018 року та постановити нове, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 відмовити повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що Казначейство жодних прав та інтересів позивача не порушувало, не вступало у правовідносини з ним і жодної шкоди позивачеві не завдало, тому не може нести відповідальність за шкоду, завдану діями інших суб'єктів.

ОСОБА_5 не має права на відшкодування шкоди, оскільки вина відповідачів не встановлена належним чином та не доведена незаконність їх дій. Позивач не надав доказів та підтверджень наявності причинного зв'язку між шкодою та протиправним діянням відповідачів та вини останніх в її заподіянні.

Зазначало, що відповідно до п. 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 06 грудня 2016 року №1774-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», що набрав чинності 01 січня 2017 року, мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної як розрахункової величини вона застосовується у розмірі 1 600 грн.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Відповідно до підпункту 8 пункту 1 розділу ХІІІ Перехідних положень» ЦПК України в редакції Закону України №2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Статтею 351 ЦПК України встановлено, що судами апеляційної інстанції у цивільних справах є апеляційний суд в межах апеляційного округу якого (території, на яку поширюються повноваження відповідного апеляційного суду) знаходиться місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Відповідно до ч. 13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно приписів ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи вищенаведене, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання.

Вивчивши та обговоривши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають до часткового задоволення, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвалене судом першої інстанції рішення не в повній мірі відповідає зазначеним вище вимогам.

Згідно ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого порушеного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, кожен, хто є потерпілим від арешту або затримання на порушення положень цієї статті, має захищене позовом право на відшкодування.

Підстави виникнення права на відшкодування шкоди фізичній особі пов'язуються з незаконними діями посадових осіб незалежно від їх вини. Такими підставами є незаконне засудження, незаконне притягнення до кримінальної відповідальності, незаконне застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконне затримання, незаконне накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

Згідно ст. 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Частинами 5, 6 ст. 4 ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури та суду» визначено, що відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 07 грудня 2015 року за фактом скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 158-1 КК України старшим слідчим Черкаського відділу поліції ГУНП в Черкаській області майором поліції Клінковою Н.І. внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань (кримінальне провадження № 0000804) (а.с. 18).

23 лютого 2016 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у викраденні виборчого бюлетеня, тобто у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 158-1 КК України (а.с. 12).

Вказана кримінальна справа за обвинуваченням позивача була скерована до Соснівського районного суду м. Черкаси для розгляду.

Вироком Соснівського районного суду м. Черкаси від 14.06.2016 року ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 158-1 КК України і йому було призначено покарання у вигляді штрафу в розмірі 1 700 грн. (а.с. 3-4).

Ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 22 листопада 2016 року вказаний вирок скасовано, а кримінальне провадження закрите, у зв'язку з відсутністю в його діях складу злочину (а.с.5-7).

Постановою Верховного Суду від 17 квітня 2018 року ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 22 листопада 2016 року залишено без змін (а.с. 9-11).

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб'єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Частинами 1 та 2 ст. 1176 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури та суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

Право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках, зокрема, закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати (п.2 ч.1 ст.2 Закону).

Системний аналіз зазначених норм права свідчить про те, що для покладення відповідно до цього Закону на державу відповідальності за відшкодування шкоди необхідно, щоб ця шкода була завдана, зокрема, внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення.

Відповідно до правового висновку, сформульованого Верховним Судом України 22 червня 2017 року, у справі № 6-501цс17, згідно з яким шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції на підставі вищевказаних положень Закону та встановлених обставин справи дійшов правильного висновку, про задоволення позову в частині стягнення моральної шкоди, оскільки перебування позивача під слідством і незаконне засудження, перенесені моральні страждання призвело до змін в організації його життя та вимагало від нього додаткових зусиль для відновлення морального стану, тому посилання в апеляційних скаргах на недоведеність моральної шкоди спростовується вищевикладеними обставинами.

Судом встановлено, що загальний період перебування ОСОБА_5 під слідством і судом становив 9 місяців.

Згідно правової позиції, висловленій в постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року в справі N 6-2203цс15, відповідно до ч. 3 ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць на момент перебування під слідством чи судом, при цьому суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи.

Відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2018 рік» від 07.12.2017 року з 01 січня 2018 року установлена мінімальна заробітна плата у розмірі 3 723 грн.

Згідно роз'яснень наведених у постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до яких під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування (стаття 23 ЦК України).

Суд першої інстанції врахував, що права позивача на протязі дев'яти місяців були обмежені, були порушені його нормальні життєві зв'язки, внаслідок протиправного притягнення до кримінальної відповідальності.

Разом із тим, при вирішенні питання про розмір завданої моральної шкоди, суд виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості та з урахуванням обставин справи та тяжкості страждань позивача, обґрунтовано вважав, що розмір моральної шкоди в розмірі 100 521 грн., заявлений позивачем, є завищений та не відповідає засадам розумності та справедливості, а також є недоведеним у такому розмірі та урахувавши всі обставини справи, дійшов до правильного висновку, що розмір моральної шкоди необхідно визначити у розмірі 33 507 грн., тобто по одному розміру мінімальної заробітної плати за 9 повних місяців, як такий, що відповідає характеру правопорушення, глибині фізичних та духовних страждань позивача.

Щодо посилань в апеляційній скарзі Державної Казначейської служби України на те, що моральна шкода повинна вираховуватись, виходячи із суми в 1 600 грн. за кожен місяць, то колегія суддів погоджуючись із величиною застосованою судом першої інстанції та виходить з того, що саме спеціальним Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» встановлений розмір з якого вираховується така шкода, а саме не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць на момент перебування під слідством чи судом (ст.13).

Такої ж позиції притримується Верховний Суд у постанові від 16 травня 2018 року, справа N 725/3255/17.

В апеляційній скарзі Державної Казначейської служби України також зазначено, що жодних прав позивача нею порушено не було, тому вона не може нести відповідальність за шкоду, завдану діями інших суб'єктів.

Однак, колегія суддів звертає увагу на те, що ч. 1 ст. 1176 ЦК України встановлено, що шкода у випадках, до яких, зокрема, відноситься і даний спір, відшкодовується державою.

Згідно із ст. 2 ЦК України держава Україна є учасником цивільних відносин, а тому має бути відповідачем у справах про відшкодування шкоди за рахунок держави.

Її в таких випадках представляє орган, який здійснює функції держави у цих правовідносинах.

Згідно із пп. 5 п. 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого Указом Президента України N 460/2011 від 13 квітня 2011 року, Казначейство України відповідно до покладених завдань здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.

При цьому відшкодування моральної шкоди із Державного бюджету України проводиться шляхом списання з відповідного казначейського рахунку, тобто списання Державною казначейською службою України із державного бюджету як органом, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, що вірно було зроблено судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні.

Інші доводи апеляційних скарг, в частині стягнення моральної шкоди, не дають підстав для висновку, що при розгляді справи судом допущено порушення норм матеріального та процесуального права, які давали б підстави для скасування оскаржуваного судового рішення в даній частині.

Водночас щодо стягнення судом першої інстанції правничої допомоги колегією суддів враховується наступне.

Згідно ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи покладаються, зокрема, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених вимог. При цьому, якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розмір судових витрат.

Частиною 3 ст. 133 ЦПК України визначено, що до витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

На підтвердження витрат на правничу допомогу у даній цивільній справі позивачем було надано договір про надання правничої допомоги від 17 травня 2018 року, угоду №13 до договору про надання правової допомоги, квитанцію до прибуткового касового ордера від 01 червня 2018 року та розрахунок компенсації витрат на правову допомогу під час розгляду судом цивільної справи за позовом (а.с. 31-34).

Суд першої інстанції, стягуючи кошти за надання правової допомоги в сумі 4 000 грн., посилався на п. 4 ч.1 ст. 3 ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», згідно до якого громадянинові відшкодовуються (повертаються) суми, сплачені громадянином у зв'язку з поданням йому юридичної допомоги.

Однак, з наданих документів вбачається, що ця правнича допомога надавалась при розгляді саме цієї цивільної справи, а тому не можна віднести її до сум, які відшкодовуються згідно ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

У даному випадку витрати на правову допомогу повинні стягуватися в порядку визначеному ст. 141 ЦПК України.

Суд першої інстанції вищевказаних положень закону не врахував та прийшов до помилкового висновку про стягнення 4 000 грн. правничої допомоги в рахунок шкоди.

Враховуючи наведене та письмові докази, які документально підтверджують витрати на професійну правничу допомогу, а також те, що позов задоволений частково, стягненню підлягає 1 333,33 грн. витрат на правничу допомогу.

Враховуючи вищевикладене, рішення суду підлягає до зміни в частині стягнення витрат на правничу допомогу, а в решті судове рішення належить залишити без змін як таке, що ухвалене з дотриманням норм процесуального права та правильним застосуванням норм матеріального права.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Апеляційний суд Черкаської області в складі колегії суддів,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника Державної Казначейської служби України - Яроша Сергія Васильовича задовольнити частково.

Апеляційну скаргу представника Головного управління Національної поліції в Черкаській області - Желізняк Юлії Віталіївни задовольнити частково.

Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 16 липня 2018 року змінити.

Стягнути з Державного казначейства України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку в рахунок відшкодування моральної шкоди 33 507 грн. та 1 333,33 грн. у рахунок відшкодування витрат на правничу допомогу, а всього 34 840,33 грн. на користь ОСОБА_5.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України.

Головуючий Л.І. Василенко

Судді: Л.В. Нерушак

Т.Л. Фетісова

Повний текст постанови складено 04 жовтня 2018 року.