Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08.10.2018 Справа №607/7852/17

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді Дзюбича В.Л.,

з участю секретаря судового засідання Зубко О.Я.,

позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Тернопільського державного науково-технічного підприємства «Промінь» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, грошової компенсації за невикористані дні відпустки та моральної шкоди та визнання недійсним запису у трудовій книжці, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Тернопільського державного науково-технічного підприємства «Промінь»(надалі-ТДНТП «Промінь») про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, грошової компенсації за невикористані дні відпустки та моральної шкоди, визнання недійсним запису у трудовій книжці, у якому просить: стягнути з ТДНТП «Промінь» на її користь заборгованість із невиплаченої заробітної плати в сумі 18 288,01 грн., грошову компенсацію за невикористані додаткові відпустки працівникам, які мають 2 і більше дітей за 2016 рік та 2017 рік у сумі 4559, 00 грн. грн., середньомісячний заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 5470,80 грн., визнати недійсним зроблений відповідачем запис у її трудовій книжці серії АХ №122014 наступного змісту: «Рекомендація з місця роботи: на роботу бухгалтером не брати. Керуючий санацією ОСОБА_3Б.» та зобов»язати відповідача внести відповідні виправлення, а також стягнути 20000 грн. грошового відшкодування завданої моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона працювала на посаді начальника бюро бухгалтерського обліку і фінансової звітності ТДНТП «Промінь» з 01.11.2016 року та звільнилася з роботи 18.05.2017 року за власним бажанням. У день звільнення з роботи їй не було видано трудову книжку та не проведено із нею остаточний розрахунок, зокрема не виплачено заборгованість по заробітній платі в сумі 18 288,01 грн., компенсацію за невикористані додаткові відпустки за 2016 рік та 2017 рік як особі, що має двох неповнолітніх дітей в сумі 4559 грн. Крім цього, всупереч вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників при звільненні з роботи до її трудової книжки було внесено запис наступного змісту: «Рекомендація з місця роботи: на роботу бухгалтером не брати. Керуючий санацією ОСОБА_3Б.», що є порушенням її конституційного права на працю. Незважаючи на її неодноразові звернення, розрахунок при звільненні відповідач із нею не провів, що стало підставою для звернення до суду із вказаним позовом. Вказала, що в результаті зазначених неправомірних дій відповідача їй було завдано моральну шкоду, яку вона оцінює у 20000 грн., та яка полягає у перенесених душевних стражданнях з приводу неможливості отримати належний їй розрахунок при звільненні, ускладненнях, що виникли при пошуку нової роботи за спеціальністю у зв»язку із внесенням відповідачем зазначеного запису до її трудової книжки, що мало своїм наслідком погіршення її фізичного та морального стану, порушення нормальних життєвих зв»язків. Із врахуванням наведеного просить її позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

В ході судового розгляду позивач подала заяву про уточнення позовних вимог відповідно до якої позивач просить стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 18.05.2017 року по день фактичного проведення розрахунку-05.04.2018 року у сумі 64 752,96 грн. та грошову компенсацію за невикористану додаткову соціальну відпустку тривалістю 10 календарних днів працівникам, які мають 2 дітей віком до 15 років за 2016 рік у сумі 2331 грн.

Відповідач подав відзив на позов, у якому зазначив, що позивач працювала на посаді начальника бюро бухгалтерського обліку і фінансової звітності, з 01.11.2016 року, а також за її згодою виконувала обов»язки головного бухгалтера ТДНТП «Промінь». Наказом № 48 від 18.05.2017 року ОСОБА_1 звільнена з роботи. За вказаний період позивач завдала відповідачу майнової шкоди, що виразилась у відсутності головної книги ТДНТП «Промінь», неподанні річного звіту до Державного концерну «Укроборонпром», виконання невірних записів позначень матеріалів, відсутності документів, що засвідчують передачу матеріальних цінностей та їх проходження через склад підприємства згідно даних 1С, невнесенні даних до загального фонду на підставі первинних документів, а тому з метою уникнути відповідальності за допущені недоліки у роботі, які виникли у зв»язку із невідповідністю займаній посаді, подала заяву про звільнення за власним бажанням. На момент звільнення ОСОБА_1 не виправила вказані недоліки у роботі, не надала доповідної записки, не здала обхідний лист, не передала ключі від кабінетів, документацію, товаро-матеріальні цінності, а без пояснень залишила робоче місце та більше на роботі не з»являлась. Вимог про проведення розрахунку від позивача не надходило, за розрахунком і трудовою книжкою на підприємство вона не з»являлась, а тому трудову книжку на її прохання було направлено поштою листом №395 від 01.06.2017 року. Таким чином, позивач сама створила ситуацію за якої відповідач не мав можливості своєчасно провести із нею необхідний розрахунок при звільненні, а тому вина ТДНТП «Промінь» у затримці розрахунку при звільненні відсутня, у зв»язку із чим відсутні правові підстави для стягнення на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку. Вказав, що вимога ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди до задоволення також не підлягає у зв»язку із відсутністю порушення її трудових прав з боку відповідача та ненаданні доказів, що підтверджують її душевні чи фізичні страждання, оскільки після звільнення з роботи ОСОБА_1успішно працевлаштувалась та працює на даний час. Допущені ОСОБА_1 недоліки в роботі та рівень її кваліфікації вплинули на її репутацію, в результаті чого при звільненні керуючим санацією ТДНТП «Промінь» було внесено відповідний запис до трудової книжки позивача, однак із вимогою про внесення виправлень у трудову книжку відповідно до п.2.6 Інструкції ведення трудових книжок позивач до відповідача не зверталась. Із врахуванням наведеного, просить у задоволенні позовних вимог відмовити за безпідставністю.

У відповіді на відзив позивач вказала, що посилання відповідача на відсутність його вини у непроведенні з нею своєчасно розрахунку при звільненні не відповідають дійсності. У день звільнення 18.05.2017 року вона була присутня на роботі, а тому відповідач згідно вимог ст.116 КЗпП України повинен був провести із нею остаточний розрахунок саме у цей день. Натомість, у наказі про звільнення її з роботи наявна вказівка про заборону виплачувати їй заборгованість по заробітній платі до закінчення проведення аудиту на підприємстві. Зазначила, що нею пред»являлась відповідачу письмова вимога про проведення розрахунку, яка була надіслана через відділення Укрпошти та отримана ТДНТП «Промінь» 14.06.2018 року, що підтверджується повідомленням про відстеження треку на сайті оператора поштового зв»язку. Окрім цього, у своєму листі від 10.08.2017 року за підписом керуючого санацією ОСОБА_3 відповідач вказав, що розрахунок буде проведений із нею лише після відшкодування витрат на проведення аудиту на підприємстві. Внесений до її трудової книжки запис не відповідає вимогам ст.38 КЗпП України та суперечить вимогам Інструкції про порядок ведення трудових книжок. Зазначила, що вказаними діями відповідача їй було завдано моральну шкоду, яка полягала у перенесених нею переживаннях з приводу порушення нормальних життєвих зв»язків, необхідності докладати додаткових зусиль щодо організації свого життя, пошуків нової роботи, що було непросто через внесений до трудової книжки запис, який зруйнував трудову репутацію позивача.

У запереченнях на відповідь на відзив ТДНТП «Промінь» вказало, що позивачем не представлено доказів, що нею дійсно направлялась вимога відповідачу про проведення розрахунку, оскільки із наданого треку відстеження поштового відправлення Укрпошти неможливо з»ясувати зміст направленого звернення, а тому у задоволенні позовних вимог просить відмовити, з підстав, викладених у відзиві на позов.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала та просить їх задовольнити у повному обсязі, із врахуванням заяви про уточнення вимог.

Представник відповідача в судовому засіданні щодо задоволення позову заперечив та просить у задоволенні позову відмовити, з підстав, викладених у відзиві на позов. Також вказала, що 05.04.2018 року із позивачем проведено повний розрахунок, в тому числі виплачено їй компенсацію за невикористану додаткову соціальну відпустку за 2016 рік у сумі 2331 грн.

Суд, заслухавши пояснення та доводи учасників судового розгляду, дослідивши та оцінивши докази по справі встановив наступне.

Відповідно до п.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Встановлено, що позивач з 01.11.2016 року перебувала у трудових відносинах з ТДНПТ «Промінь» та обіймала посаду начальника бюро бухгалтерського обліку і фінансової звітності.

На підставі наказу № 166 від 04.11.2016 року на ОСОБА_1 за її згодою було покладено виконання обов»язків головного бухгалтера ТДНТП «Промінь».

Наказом №48 від 18.05.2017 року ОСОБА_1 звільнена з роботи за власним бажанням на підставі ст.38 КЗпП України згідно поданої заяви. У пункті 2 даного наказу зазначено рішення про запрошення аудитора для проведення аналізу діяльності ОСОБА_1 під час виконання нею обов»язків головного бухгалтера. У пункті 4 наказу наявна вказівка бухгалтерсько-фінансовому відділу не виплачувати ОСОБА_1 заробітну плату до отримання результатів аудиту.

На підставі вказаного наказу видано розпорядження №2к від 18.05.2017 року про припинення трудового договору із позивачем.

Одночасно у трудовій книжці ОСОБА_1 серії АХ №1220145, відповідачем внесено запис за №15 датований 18.05.2017 року: «Звільнено за власним бажанням, ст.38 КЗпП України» - підстава наказ №2к від 18.05.2017 року, після зазначеного запису за підписом керуючого санацією ТДНТП «Промінь» вчинено запис наступного змісту: «Рекомендація з місця роботи: на роботу бухгалтером не брати. Керуючий санацією ОСОБА_3Б.».

Як встановлено судом, і даний факт не заперечується представником відповідача, у день звільнення із ОСОБА_1 не було проведено остаточний розрахунок та не виплачено їй заборгованість по заробітній платі та компенсацію за невикористану додаткову соціальну відпустку тривалістю 10 календарних днів за 2016 рік, як особі, яка має двох дітей віком до 15-ти років.

Згідно розрахункового листка по заплаті станом на 18.05.2017 року заборгованість відповідача перед позивачем по заробітній платі складала 18471,51 грн.

19.05.2017 року позивач звернулася в Управління Держпраці у Тернопільській області зі скаргою на відмову ТДНТП «Промінь» у видачі трудової книжки та не проведення остаточного розрахунку при звільненні.

Того ж дня, за вих. № 364 відповідачем направлено ОСОБА_1 повідомлення із вимогою терміново прибути на підприємство для отримання трудової книжки.

29.05.2017 року позивач звернулась до відповідача із листом, в якому просила надіслати їй трудову книжку на її адресу.

Цінним листом №395 від 01.06.2017 року ТДНТП «Промінь» направило позивачу поштою її трудову книжку.

Листом за вих.. №568 від 10.08.2017 року відповідач направив ОСОБА_1 висновок аудиторської перевірки та одночасно повідомив, що остаточний розрахунок по заробітній платі буде проведено лише після відшкодування нею коштів, затрачених підприємством на послуги аудиту.

Відповідно до довідки ТДНТП «Промінь» №181 від 27.03.2018 року станом на червень 2017 року заборгованість ТДНТП «Промінь» перед позивачем по виплаті заробітної плати становить 20218,36 грн., в тому числі 3030,30 грн. компенсація за невикористану відпустку за відпрацьований період тривалістю 13 календарних днів та 2331 грн. компенсація за невикористану додаткову соціальну відпустку тривалістю 10 календарних днів, як особі, яка має двох дітей віком до 15 років. Зазначене підтверджується службовою запискою менеджера ТДНТП «Промінь» ОСОБА_4 та поясненням провідного бухгалтера ОСОБА_5 до довідки про стан розрахунків ТДНТП «Промінь» із ОСОБА_1

Вказані кошти перераховані та виплачені позивачу 05.04.2018 року згідно платіжного доручення №1216.

Статтею 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю; право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. У випадку порушення вказаних прав особа має право звернутися до суду за їх захистом та відшкодуванням шкоди, якщо її завдано.

Статтею ст. 47 КЗпП України передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Згідно зі ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Як зазначено у п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

У відповідності до п.21 зазначеної постанови при визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівниками підприємств, установ, організацій, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100 (з наступними змінами і доповненнями). Цей нормативний акт не застосовується лише тоді, коли середня заробітна плата визначається для відшкодування шкоди, заподіяної ушкодженням здоров»я, та призначення пенсії.

Як встановлено судом, у день звільнення ОСОБА_1 з посади начальника бюро бухгалтерського обліку і фінансової звітності ТДНТП «Промінь» 18.05.2017 року, відповідачем не було проведено із нею остаточний розрахунок та не виплачено заборгованість по заробітній платі та компенсацію за невикористані основну та додаткову відпустки у сумі 20218,36 грн., які перераховано позивачу лише 05.04.2018 року, чим порушено її трудові права, які підлягають поновленню.

При цьому суд не приймає до уваги посилання відповідача на неможливість проведення остаточного розрахунку у день звільнення, з вини позивача, оскільки факт присутності ОСОБА_1 на робочому місці підтверджується табелем обліку робочого часу за травень 2018 року, в якому наявна відмітка про її присутність на робочому місці у день звільнення. Окрім цього, у наказі про звільнення ОСОБА_1 відповідачем було зроблено окрему вказівку про заборону виплачувати позивачу заробітну плату при звільненні до завершення аудиторської перевірки на підприємстві, а в подальшому листом № 568 від 10.08.2017 року повідомлено про те, що заборгованість по заробітній платі буде виплачена лише за умови відшкодування вартості послуг проведеної аудиторської перевірки на підприємстві.

Позивачем в заяві про уточнення позовних вимог заявлено вимогу про стягнення з відповідача на її користь середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 18.05.2017 року по день фактичного розрахунку, тобто по 05.04.2018 року у сумі 64 752,96 грн.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100 (далі Порядок).

Згідно п.2 Порядку середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов»язана відповідна виплата. Якщо протягом двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи.

Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період-пункт 8 Порядку.

Визначаючи розмір середнього заробітку позивача за час затримки розрахунку, суд прийшов до висновку, що виходячи із середньоденного заробітку ОСОБА_1 у сумі 291,68 грн., обчисленого за два останні повні місяці роботи, що передували її звільненню відповідно до довідки про заробітну плату №135 від 05.03.2018 року (березень 2017 року-6010,00 грн., кількість відпрацьованих робочих днів-22, квітень 2017 року-5949,07 грн., кількість відпрацьованих робочих днів-19) з ТДНТП «Промінь»( на користь позивача слід стягнути 64752,96 грн. гривень середнього заробітку за час затримки розрахунку (11959,07грн.( заробітна плата за березень, квітень 2017 року):41(фактична кількість відпрацьованих робочих днів)х222(кількість днів затримки розрахунку за період з 18.05.2017 року по 05.04.2018 року-день фактичного проведення розрахунку)=64752,96 грн.).

Вимога про стягнення з відповідача компенсації за невикористану додаткову соціальну відпустку тривалістю 10 календарних днів, як особі, яка має двох дітей віком до 15 років у сумі 2331 грн. до задоволення не підлягає, оскільки вказані кошти виплачені позивачу при проведенні із нею остаточного розрахунку 05.04.2018 року, що підтверджується дослідженими судом в ході судового розгляду доказами, зокрема довідкою ТДНТП «Промінь» №181 від 27.03.2018 року про стан розрахунків із ОСОБА_1, службовою запискою менеджера ТДНТП «Промінь» ОСОБА_4 та поясненням провідного бухгалтера ОСОБА_5, якими підтверджується, що до суми остаточної заборгованості підприємства перед позивачем включено компенсацію за невикористану відпустку за відпрацьований період тривалістю 13 календарних днів в сумі 3030,30 грн. та 2331 грн. компенсації за невикористану додаткову соціальну відпустку тривалістю 10 календарних днів, як особі, яка має двох дітей віком до 15 років.

Судом також встановлено, що при звільненні позивача з роботи ТДНТП «Промінь» у трудову книжку ОСОБА_1 керуючим санацією ТДНТП «Промінь» ОСОБА_3 було внесено запис наступного змісту: «Рекомендація з місця роботи: на роботу бухгалтером не брати. Керуючий санацією ОСОБА_3Б.».

У відповідності до п.п.2.2-2.3 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту України №58 від 29.07.1993 року та зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 17.08.1993 року за №110 до трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім'я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення ; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв'язку з цим винагороди. Записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону.

Відповідно до п.2.6 Інструкції у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис.

За таких обставин, із врахуванням того, що при звільненні позивача до її трудової книжки внесено запис, що не відповідає вимогам Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, суд вважає, що вказаний запис слід визнати недійсним та зобов»язати відповідача внести відповідні виправлення у трудову книжку ОСОБА_1, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають до задоволення.

У відповідності до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Згідно статті 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня1995 року №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" роз'яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Враховуючи, що КЗпП України не містить будь-яких обмежень чи виключень для компенсації моральної шкоди у разі порушення трудових прав працівників, а стаття 237-1 цього Кодексу передбачає право працівника на відшкодування моральної шкоди у обраний ним спосіб, зокрема повернення потерпілій особі вартісного (грошового) еквівалента завданої моральної шкоди, розмір такого відшкодування суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, їх тривалості, тяжкості вимушених змін у житті та з урахуванням інших обставин справи.

Як встановлено судом, із позивачем у день звільнення не було проведено остаточний розрахунок, не видано їй трудову книжку, до якої керуючим санацією ТДНТП «Промінь» також було внесено рекомендацію не приймати ОСОБА_1 на роботу бухгалтером, у зв»язку із чим позивач була позбавлена можливості забезпечити себе та свою сім»ю необхідним в силу відсутності заробітку, неможливістю вирішити питання подальшого працевлаштування, відразу після звільнення, що стало причиною порушення звичного способу її життя та призвело до значних моральних страждань.

При вказаних обставинах, суд вважає, що вимоги позивача щодо стягнення моральної шкоди підлягають до часткового задоволення, шляхом стягнення із ТДНТП «Промінь» 3000 грн. компенсації за моральні страждання та переживання, яких позивач зазнала внаслідок порушення відповідачем її трудових прав.

У відповідності до вимог ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Таким чином, суд на основі всебічного, повного, об'єктивного та безпосереднього з'ясування фактичних обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, з'ясувавши їх достатність і взаємний зв'язок у сукупності, приходить до переконання, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають до часткового задоволення шляхом стягнення з відповідача на її користь 64752,96 грн. грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні із врахуванням установлених законодавством України податків, зборів та обовязкових платежів, 3000 грн. грошової компенсації завданої моральної шкоди, визнання недійним запису у трудовій книжці позивача наступного змісту: «Рекомендація з місця роботи: на роботу бухгалтером не брати. Керуючий санацією ОСОБА_3Б.», зобов»язавши ТДНТП «Промінь» внести відповідні виправлення у трудову книжку ОСОБА_1 серії АХ №122014.

Крім цього, в силу вимог ст.141 ЦПК України з відповідача слід стягнути з відповідача в доход держави 2144,40 грн. судового збору за заявлені позовні вимоги майнового та немайнового характеру.

На підставі наведеного, керуючись ст..ст. 4, 12, 13, 81, 89, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354 ЦПК України, ст.ст. 116,117 Кодексу законів про працю України, п.п.20,21 постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути із Тернопільського державного науково-технічного підприємства «Промінь» (46026, вул. Текстильна, 28, м. Тернопіль, ) в користь ОСОБА_1(ІНФОРМАЦІЯ_1, проживає: 46023, вул. 15 квітня, 2/79 м. Тернопіль, ідентифікаційний код: НОМЕР_1) 64752 (шістдесят чотири тисячі сімсот п»ятдесят дві) гривні 96 коп. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні із врахуванням установлених законодавством України податків, зборів та обовязкових платежів.

Стягнути із Тернопільського державного науково-технічного підприємства «Промінь» (46026, вул. Текстильна, 28, м. Тернопіль, ) в користь ОСОБА_1(ІНФОРМАЦІЯ_1, проживає: 46023, вул. 15 квітня, 2/79 м. Тернопіль, ідентифікаційний код: НОМЕР_1) 3000(три тисячі) гривень моральної шкоди.

Визнати недійсним запис у трудовій книжці ОСОБА_1(ІНФОРМАЦІЯ_1, проживає: 46023, вул. 15 квітня, 2/79 м. Тернопіль, ідентифікаційний код: НОМЕР_1) серії АХ №122014 наступного змісту: «Рекомендація з місця роботи: на роботу бухгалтером не брати. Керуючий санацією ОСОБА_3Б.» та зобов»язати Тернопільське державне науково-технічне підприємство «Промінь» (46026, вул. Текстильна, 28, м. Тернопіль, ) внести відповідні виправлення до трудової книжки ОСОБА_1.

У задоволенні решти позовних вимог -відмовити.

Стягнути із Тернопільського державного науково-технічного підприємства «Промінь» (м. Тернопіль, вул. Текстильна, 28, код 14040960) в доход держави 2144,40 грн. гривень судового збору.

Копію рішення направити учасникам справи.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення в порядку, визначеному п. 15.5 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Головуючий суддяОСОБА_6